Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-26 00:00:00

Позивач звернувся до Хорольського районного суду Полтавської області з вищевказаним позовом, вказуючи, що 16 липня 2019 року між ним та відповідачем в усній формі в м. Полтаві був укладений договір позики грошових коштів, відповідно до якого [PERSON] 16.07.2019 отримав від позивача у борг грошові кошти у сумі 65000,00 грн на строк до 10.09.2019, про що останнім було власноручно складено на підписано боргову розписку. В обумовлений строк до 10.09.2019 відповідач кошти позивачеві не повернув. 15.11.2021 позивач надіслав на адресу відповідача письмову вимогу про повернення боргу, на 16.12.2021 відповідач письмово пообіцяв віддіти борг до 10.04.2022 після повернення із Чехії. Позивач вважає грошове зобов`язання простроченим саме з дати 10.09.2019, що є підставою для стягнення з цієї дати компенсаційних нарахувань. Виходячи з того, що борг відповідачем так і не було повернуто, позивач прохає суд стягнути з останнього на свою користь борг за договором позики від 16.07.2019 у розмірі 111485,85 грн, який складається із 65000,00 грн - заборгованість з тіла позики, 1723,83 грн - відсотки за користування коштами за період з 16.07.2019 по 10.09.2019; 8574,18 грн - 3% річних за період з 11.09.2019 по 02.02.2024; інфляційне нарахування - 36187,84 грн та сплачений судовий збір у розмірі 1211,20 грн. Ухвалою судді Хорольського районного суду Старокожка В.П. від 20.02.2024 відкрито провадження у цій справі, призначено її до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін у судове засідання. У встановлений судом строк від відповідача відзиву на позов, заяв та клопотань не надійшло. У зв`язку із неотримання ним судової кореспонденції по справі за адресою його місця реєстрації, ухвалою суду від 22.04.2024 призначено судове засідання в межах спрощеного позовного провадження з викликом у нього учасників справи, зокрема, відповідача - шляхом розміщення відповідного оголошення на офіційному веб-порталі "Судова влада України". В судове засідання 27.05.2024 сторони не з`явилися. Позивач за допомогою підсистеми "Електронний суд" надіслав до суду письмове клопотання про розгляд справи за його відсутності, зазначив, що позовні вимоги підтримує повністю, просить їх задовольнити. Таким чином, слід вважати відповідача [PERSON] належним чином повідомленим про час та дату слухання справи, оскільки відповідні судові документи, що повернулися до суду із відміткою про відсутність адресата, були надіслані безпосередньо за місцем його реєстрації - [ADDRESS] , крім того, судом розміщено оголошення про його виклик в судове засідання на офіційному веб-порталі "Судова влада України". Відповідно до ч.2 ст.247ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд,\~дослідивши матеріали\~справи,\~вважає,\~що за\~результатами розгляду\~справи в\~межах спрощеного\~провадження має\~бути ухвалене\~ рішення, яким позовні вимоги позивача підлягають задоволенню з нижчевикладених підстав. Дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 16 липня 2019 року між [PERSON] та [PERSON] в усній формі в м. Полтаві був укладений договір позики грошових коштів, відповідно до якого [PERSON] 16 липня 2019 року отримав від позивача у борг грошові кошти у сумі 65000,00 грн, про що останнім було власноручно складено та підписано боргову розписку з кінцевим строком повернення 10 вересня 2019 року/а.с. 16/. В обумовлений строк до 10 вересня 2021 року відповідач кошти позивачеві не повернув, оскільки протилежне матеріалами справи не підтверджується. 15 листопада 2021 року позивач надіслав на адресу відповідача письмову вимогу про повернення боргу в сумі 65000,00 грн, в якій попередив останнього про намір звернення до суду із відповідним позовом в разу неповернення боргу в тридцятиденний строк /а.с. 17/. Вказана вимога надіслана засобами поштового зв`язку на адресу відповідача, вказану ним у розписці від 16 липня 2019 року - [ADDRESS] /а.с. 18-19/. Відповідно до копії розписки від 16 грудня 2022 року відповідач зобов`язався повернути борг до 10 квітня 2022 року після повернення із Чехії /а.с. 20/. В обумовлений строк до 16 грудня 2022 року відповідач кошти позивачеві не повернув, оскільки протилежне матеріалами справи не підтверджується. Статтею 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із статтею 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (частина перша статті 1049 ЦК України). Договір позики вважається укладеним з моменту здійснення дій з передачі предмета договору на основі попередньої домовленості (пункт 2 частини першої статті 1046 ЦК України). Ця особливість реальних договорів зазначена в частині другій статті 640 ЦК України, за якою якщо відповідно до актів цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії. У постанові Верховного Суду від 03 червня 2020 року у справі № 640/7558/17 вказано, що за своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. Аналізуючи надані сторонами докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що відповідач не виконав зобов`язання щодо повернення грошових коштів у строк, визначений договором позики від 16 липня 2019 року, а тому вимоги позивача про стягнення з відповідача 65000,00 грн основного боргу є законними та обгрунтованими, у зв`язку з чим підлягають задоволенню. Що стосується вимог позивача про стягнення з відповідача інфляційних втрат та три проценти річних, суд приходить до таких висновків. У відповідності до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Згідно з ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п.18 своєї Постанови №5від 30березня 2012 року ''Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин'' роз`яснив судам, що за змістом статті 552, частини другої статті 625ЦК інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов`язання, вираженого в національній валюті, та три проценти річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, тому суд має виходити з того, що ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов`язання. За змістом ч.2 ст.625 ЦК України, нарахування інфляційних витрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Стаття 625 ЦК України визначає загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання. Тобто дія цієї статті поширюється на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, що регулює окремі види зобов`язань (Постанова Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 758/1303/15-ц (пункт 26)). У пунктах 45, 46 Постанови Великої Палати Верховного Суду від 27 листопада 2019 року, справа № 340/385/17, провадження № 14-495цс19, зазначено що оскільки стаття 625ЦК України розміщена в розділі І ''Загальні положення про зобов`язання'' книги 5 ЦК України, то вона поширює свою дію на всі зобов`язання, якщо інше не передбачено в спеціальних нормах, які регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань. Передбачене частиною другою статті 625 ЦК України нарахування відсотків річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації від боржника. Зобов`язання за договором позики грошових коштів від 16 липня 2019 року з повернення 65000,00 грн до 10 вересня 2019 року є порушеним з 11 вересня 2019 року. Згідно з ч.1 ст.1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Оскільки відповідач [PERSON] зобов`язання не виконав, позивач має право на одержання від позичальника відсотків за користування останнім позиченими коштами за період з 16 липня 2019 року по 10 вересня 2019 року в сумі 1723,83 грн; 3% річних від суми позики та інфляційних збитків в сумі 8574,18 грн, а також інфляційного нарахування - 36187,84 грн, розрахунок яких, що здійснений позивачем, суд перевірив та погоджується. Враховучи вищевикладене, суд вважає вимоги позивача законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. На підставі ст. 141 ЦПК України, Закону України ''Про судовий збір'' за рахунок відповідача підлягають відшкодуванню на користь позивача понесені ним судові витрати, а саме судовий збір в сумі 1211,20 грн, сплачений згідно платіжної інструкції від 07.02.2024 /а.с. 1/.

Outcome: approved