Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-19 00:00:00

У січні 2024 року до Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська надійшла позовна заява ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА», в якій позивач просить суд стягнути з [PERSON] заборгованість за договором №455894-КС-006 від 08.02.2023 у розмірі 125 989,19 грн. та вирішити питання розподілу судових витрат. Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, позивач посилався на те, що між ним та відповідачем 08.02.2023 було укладено договір №455894-КС-006 про надання кредиту у порядку, визначеному ст.12 Закону України «Про електронну комерцію» шляхом обміну електронними повідомленнями, на виконання умов якого ТОВ «БАЗНЕС ПОЗИКА» було надано останньому кредит у розмірі 46 000,00 грн. строком на 16 тижнів та зі сплатою відсотків на рівні: 2% на день - фіксована; 1,160% на день - знижена. Згодом, 27.03.2023, сторонами було укладено додаткову угоду №1 до вищезазначеного договору, відповідно до умов якої було визначено, що заборгованість відповідача, за договором №455894-КС-006 станом на 27.03.2023 становить 41 608,59 грн. та погоджено, що строк, на який надається кредит, становить 35 тижнів (дата повернення кредиту - 09.10.2023), процентна ставка: з 27.03.2023 до 19.06.2023 - 0,8703995% на день, а з 20.06.2023 - 1, 16053261% на день. З огляду на те, що [PERSON] допустив неналежне виконання умов кредитного договору №455894-КС-006, що призвело до утворення заборгованості, позивач вважав за необхідне звернутися до суду з даним позовом. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справ між суддями від 17.01.2024 справу передано судді Кудрявцевій Т.О. Ухвалою від 22.01.2024 суддя Кудрявцева Т.О. відкрила провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Відповідачем 08.02.2024 до суду надано відзив, викладені в ньому доводи зводяться до не згоди з заявленими вимогами. Так, останнім зазначено, що докази наявні у справі не містять інформації щодо перерахування коштів. Крім того, зазначено, що відповідач не має змоги сплатити нараховану суму одним платежем з огляду на складний матеріальний стан. Розглянувши справу, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Згідно з частинами першою, другою статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Відповідно до ч.1, 2, 3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1, 2, 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. У відповідності до ч.1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ч.1, 2 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Згідно ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до ст. 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Статтею 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до ч.1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що 08.02.2023 між ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» та [PERSON] в електронній формі було укладено договір №455894-КС-006 про надання кредиту у розмірі 46 000,00 грн. строком на 16 тижнів та зі сплатою відсотків на рівні: 2% на день - фіксована; 1,160% на день - знижена. У договорі також зазначено, що: датою видачі кредиту є 08.02.2023, а датою повернення - 31.05.2023; кредит надається на поточний рахунок позичальника, який відповідає банківській платіжній картці, що наведена у розділі 8 договору; відповідно до розділу 8 договору, позичальником зазначено наступний номер електронного платіжного засобу: [NUMBER] . Також, на підтвердження укладення договору №455894-КС-006 позивачем надано: пропозицію (оферту) укладення Договору №455894-КС-006 про надання кредиту від 08.02.2023; прийняття (акцепт) пропозиції (оферти) укласти договір №455894-КС-006 від 08.02.2023; паспорт споживчого кредиту; візуальну форму послідовності дій [PERSON] щодо укладення електронного договору про надання кредиту №455894-КС-006; доказ перерахування коштів у вигляді квитанції №551048622 та №551048253 від 08.02.2023 на рахунок № [NUMBER] . 27.03.2023 між ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» та [PERSON] в електронній формі було укладено додаткову угоду №1 до кредитного договору №455894-КС-006, відповідно до умов якої було визначено, що заборгованість [PERSON] за договором №455894-КС-006 станом на 27.03.2023 становить 41 608,59 грн. та погоджено, що строк, на який надається кредит, становить 35 тижнів (дата повернення кредиту - 09.10.2023), процентна ставка: з 27.03.2023 до 19.06.2023 - 0,8703995% на день, а з 20.06.2023 - 1, 16053261% на день. На підтвердження укладення додаткової угоди №1 позивачем надано: пропозицію (оферту) укладення додаткової угоди №1 від 27.03.2023; прийняття (акцепт) пропозиції (оферти) укласти додаткову угоду №1; візуальну форму послідовності дій [PERSON] щодо укладення додаткової угоди №1 до договору про надання кредиту №455894-КС-006. Відповідно до наведеного позивачем у позові розрахунку, сума боргу [PERSON] станом на 03.01.2024 становить 125 989,19 грн. та складається з: заборгованості за тілом кредита - 39 326,59 грн.; заборгованості за відсотками - 89 662,60 грн. Згідно наявного у матеріалах справи розрахунку, сума боргу [PERSON] станом на 09.10.2023 становить 122 307,01 грн. та складається з: заборгованість за тілом кредита - 39 326,59 грн., заборгованість за відсотками - 86 662,60 грн. За змістом ст.ст.626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст.6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У ст.526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 2 статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до ст.1055 ЦК України, кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Частиною 1 статті 1055 ЦК України визначено, що кредитний договір укладається у письмовій формі. При цьому, ч.1 ст.207 ЦК України визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Згідно ст.3 Закону України «Про електронну комерцію» (в редакції чинній на день виникнення правовідносин) зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Частина 5 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачає, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. З аналізу наведених норм слідує, що позичальник зобов`язаний повернути кредитодавцю позику (кредит) в порядку, на умовах та в строк, що передбачені договором, і сплатити проценти за користування кредитними коштами. З огляду на те, що наданими позивачем доказами, у своїй сукупності, підтверджено факт укладання між сторонами договору №455894-КС-006 та додаткової угоди №1, що не заперечується відповідачем, заявлені позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за тілом кредита у розмірі 39 326,59 грн. та заборгованості за відсотками у розмірі 86 662,60 грн. нарахованими за період до 09.10.2023, що загалом становить 122 307,01 грн., підлягають задоволенню. Посилання відповідача щодо відсутності доказів перерахування коштів спростовується наданими до позову копіями квитанцій та відсутністю зі сторони відповідача належних доказів на не здійснення 08.02.2023 ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» транзакції на карту № [NUMBER] . Крім того, наявність між сторонами зобов`язальних правовідносин підтверджується частковою сплатою відповідачем заборгованості, а також поясненнями останнього викладеними у відзиві щодо відсутності фінансової можливості здійснити погашення боргу одним платежем. Інші доводи відповідача щодо не згоди з заявленими вимогами зводяться до особистого тлумачення норм права та не містять у собі сенсового навантаження. Щодо вимог про стягнення заборгованості за відсотками нарахованими за період з 09.10.2023, суд вважає за необхідне зазначити наступне. Згідно висновку ВП ВС, викладеного у постанові від 28.03.2018, прийнятій за результатами розгляду справи №444/9519/12, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. З огляду на те, що позивач позбавлений права нараховувати відсотки у розмірі, встановленому договором після закінчення строку кредитування, заявлена вимога щодо стягнення боргу за відсотками, нарахованими з 10.10.2023 до 03.01.2024, не підлягає задоволенню. Зважаючи на вищевикладене, позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «БІЗНЕС ПОЗИКА», підлягають частковому задоволенню. Будь-яких доказів в спростування позовних вимог відповідачем не надано, наведені у відзиві на позовну аяву доводи не можуть бути підставою для відмови у задоволенні позову. В силу вимог ст. 141 ЦПК України з [PERSON] на користь позивача підлягають стягненню на користь позивач понесені витрати по справі - сплачений судовий збір у розмірі 2 351,60 грн.

Outcome: partial