Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-26 00:00:00

Позивач [PERSON] через свого представника адвоката Боровської Ю.Ю., звернувся до суду з позовом до [PERSON] , третя особа на стороні позивача [PERSON] про визнання батьківства. Просив: визнати його батьком [PERSON] , яка народилася [INFO] у м. Київ, Україна; внести зміни до актового запису № 151 про народження [PERSON] та стягнути з відповідача, [PERSON] на його користь судові, витрати по сплаті судового збору в розмірі 1211, 20 гривень та витрати на правничу допомогу в розмірі 20 000 гривень. В обґрунтування позову позивач посилався на те, що він з лютого 2022 року по даний час проживає з [PERSON] (третя особа по справі) разом однією сім`єю, як чоловік і жінка без реєстрації шлюбу. [PERSON] в період з 21.06.2017 року перебувала в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] . Через постійні конфлікти їхнє сімейне життя стало не можливим. Відповідач зловживав алкогольними напоями, ніде не бажав працювати. Це призвело до фактичного припинення між ними шлюбно-сімейних відносин ще у лютому 2022 року. 30.03.2023 року за рішенням Христинівського районного суду шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. Судове рішення набрало законної сили 02.05.2023 року. В період спільного проживання з [PERSON] , [INFO] у них народилася дочка [PERSON] . Про те, у свідоцтві про народження їх дочки в графі «батько» було записано відповідача - [PERSON] , який не являється біологічним батьком дитини. З дня народження дочки [PERSON] , вони з [PERSON] неодноразово телефонували та приїжджали до відповідача з проханням з`явитися до органу РАЦС та написати заяву про невизнання себе батьком дитини, на що відповідач відповідав відмовою і пояснив, що будь- яких заяв з даного приводу він подавати не буде і його не цікавить як ми будемо вирішувати даний спір. В зв`язку з відмовою відповідача добровільно написати заяву про невизнання себе батьком [PERSON] , Христинівським відділом державної РАЦС в Уманському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) 16.12.2023 року було видано свідоцтво про народження [PERSON] , [INFO] , серії [NUMBER] , в якому батьком його дочки було записано відповідача. У зв`язку відмовою відповідача добровільно подати до органу РАЦС заяву про невизнання себе батьком [PERSON] , він, як її біологічний батько, наразі змушений за захистом своїх прав та інтересів звертатися з даним позовом до суду. Для підтвердження кровного споріднення між ним та дочкою він 09.01.2024 року звернувся в лабораторію «Еndeavor DNА», та здали аналізи для проведення ДНК - тесту на встановлення мого батьківства. Відповідно до звіту про встановлення батьківства ДНК, вірогідність підтвердження його біологічного батьківства відносно [PERSON] , дорівнює 99,99999995%. Таким чином, згідно вказаного заключення, його біологічне батьківство відносно доньки практично доведено. Ухвалою суду від 26.03.2024 року було прийнято позовну заяву та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, призначене підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 10.04.2024 року підготовче провадження закрито та справу призначено до судового розгляду по суті. Позивач та його представник в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Відповідач [PERSON] та його представник адвокат Задояний Ю.В. у судове засідання не з`явились, проте представник відповідача надав суду заяву, в якій прохав справу розглядати без їх участі. Також подав письмове пояснення, в якому зазначив, що відповідач не заперечує проти задоволення позову по його суті, але не може погодитись із стягненням з нього на користь позивача судових витрат, оскільки шлюб між відповідачем і третьою особою був розірваний 30.03.2023 року. Відповідач стверджує, що про народження дитини [PERSON] йому стало відомо після отримання позову, пропозиції про подання заяви про невизнання дитини в порядку передбаченому частиною третьою статті 122 СК він не отримував. Це знаходить своє підтвердження як у відсутності доказів на підтвердження зворотного так і відсутність обставини звернення із заявою про визнання батьківства до органів реєстрації актів цивільного стану позивача і третьої особи. З огляду на зазначене спір виник внаслідок неправильних дій сторони позивача та третьої особи [PERSON] . Відповідно до ч. 9 ст.141 ЦПК України просять суд позов по суті задовольнити, а судові витрати у справі залишити за сторонами, які їх понесли. Третя особа\~на стороні\~позивача \~ [PERSON] \~у судове\~засідання не\~з`явилась,\~про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. За таких обставин суд вважає за можливе вирішити справу за відсутності сторін ухвалити рішення на підставі наявних у справі доказів. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. Відповідно до ч. ч. 1 та 2 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (в редакції зі змінами, схваленими резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21 грудня 1995 року), яка ратифікована Постановою Верховної\~Ради України\~№ 789-ХІІ\~від 27\~лютого 1991\~року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, відповідно в силу положень статті 9\~Конституції України є частиною національного законодавства, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. В статті 18 Конвенції про права дитини проголошено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Рівності прав і обов`язків батьків стосовно дітей необхідно дотримуватися незалежно від наявності або відсутності шлюбу між ними. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно з рішенням Христинівського районного суду Черкаської області від 30.03.2023 року шлюб між третьою особою [PERSON] і відповідачем [PERSON] , зареєстрований 21 червня 1997 року у виконавчому комітеті Погорільської сільської ради Гайсинського району Вінницької області, актовий запис № 3 - розірваний. Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 16.12.2023 року Христинівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану в уманському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ), [PERSON] народилась [INFO] , батько - [PERSON] , мати - [PERSON] . Як встановлено з матеріалів справи та не заперечується відповідачем, третя особа на стороні позивача [PERSON] під час перебування у шлюбі мала близькі стосунки з позивачем [PERSON] та тривалий час, а саме, з лютого 2022 року проживали однією сім`єю, як чоловік і жінка, без реєстрації шлюбу. За змістомст.121 СК України, права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями122 та 125цьогоКодексу. Згідно ч. 1 ст. 122 СК України дитина, яка зачата і (або) народжена у шлюбі, походить від подружжя. Походження дитини від подружжя визначається на підставі Свідоцтва про шлюб та документа закладу охорони здоров`я про народження дружиною дитини. Відповідно до частини другої\~статті 125 СК України, якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається: за заявою матері та батька дитини; за рішенням суду. Відповідно до ст.129 СК України, особа, яка вважає себе батьком дитини, народженої жінкою, яка в момент зачаття або народження дитини перебувала у шлюбі з іншим чоловіком, має право пред`явити до її чоловіка, якщо він записаний батьком дитини, позов про визнання свого батьківства. До вимоги про визнання батьківства застосовується позовна давність в один рік, яка починається від дня, коли особа дізналася або могла дізнатися про своє батьківство. Відповідно до ст.134 СК України, на підставі заяв осіб, зазначених у статті 126 цього Кодексу, або рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до актового запису про народження, складеного органами державної реєстрації актів цивільного стану України, та видає нове Свідоцтво про народження. Питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі сукупності доказів. При вирішенні спору про визнання батьківства суд приділяє особливу увагу інтересам дитини, не ігноруючи при цьому інтереси ймовірного біологічного батька. (Частиною 3\~статті 51 Конституції України\~передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Визнання батьківства це волевиявлення особи, яка вважає себе батьком дитини. Однак одного волевиявлення особи щодо визнання себе батьком певної дитини недостатньо для настання правових наслідків. Необхідно також ще й волевиявлення матері дитини, яке полягає у вираженні згоди на те, щоб чоловік був записаний батьком її дитини. Саме тому вимагається подання до органів реєстрації актів цивільного стану спільної заяви матері дитини та чоловіка, який вважає себе батьком цієї дитини. Визнання батьківства є констатацією факту біологічного батьківства особи, яка подала заяву до органів реєстрації актів цивільного стану, метою якого є підтвердження вже існуючого біологічного (кровного) споріднення між чоловіком, який визнає себе батьком, та дитиною. Згідно з ч.1\~ст.128 СК України, за відсутності заяви, право на подання якої встановлено\~статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Відповідно до ч.2\~ст.128 СК України, підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до\~Цивільного процесуального кодексу. Відповідно до п. 5\~Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів»\~(далі - Постанова), спір про походження дитини від осіб, які не перебувають у шлюбі між собою і не подали в державні органи реєстрації актів цивільного стану (далі - органи РАЦС) спільної заяви про реєстрацію їх як батьків, суд може вирішувати за заявою про визнання батьківства, поданою: одним із батьків; особою котра вважає себе батьком; опікуном (піклувальником) дитини; іншою особою, на утриманні якої вона перебуває; самою дитиною, яка досягла повноліття. Відповідно до ч. 1\~ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи). Відповідно до долученого до матеріалів справи звіту про встановлення батьківства ДНК (ідентифікатор справи MGT10568UA) ймовірність встановлення батьківства [PERSON] , як біологічного батька дитини [PERSON] , 99,99999995%. Звіт про встановлення батьківства ДНК є підставою для категоричного висновку для визнання батьківства, оскільки ДНК - тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини і його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорюваного батьківства. З урахуванням наведеного, суд дійшов висновків, що позов є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ч. 9 ст.141 КПК України, у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами, або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору. Враховуючи, що відповідач у даному випадку не порушував права позивача, та спір виник внаслідок неправильних дій позивача, оскільки даний спір міг би не виникнути, якби позивач та третя особа - мати дитини завчасно оформили свої стосунки, з огляду на що судові витрати слід залишити за позивачем.

Outcome: approved