Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-09 00:00:00

Представник позивачки звернулася до суду з вищевказним позовом . В обґрунтування вимог зазначила , що з лютого місяця 2023 [PERSON] прийнята на роботу за сумісництвом на посаду бухгалтера у ДП «Неполоковецький комбінат хлібопродуктів» . 18.07.2023 позивачка була звільнена на підставі її заяви про звільнення за власним бажанням. Проте наказу про звільнення позивачка в останній робочий день не отримала. Стверджує, що відповідач при звільненні не виплатив позивачу належні суми заробітної плати, а також відповідач письмово не повідомив про суми, нарахованих та виплачених працівникові виплат при звільненні. Позивачка 12.09.2023 та 24.10.2023 звернулася до відповідача із заявами, щодо отримання відповідних довідок, в яких зазначено суми нарахованих та виплачених платежів належних працівнику при звільнені. Відповіді не отримала. Факт перебування позивачка у трудових відносинах з відповідачем в період з 02.2023 по 18.07.2023 підтверджується роздруківкою з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування отриманих в електронному від 17.11.2023 р. Згідно даної роздруківки , відповідачем у липні місяці 2023 нараховано 20760, 92 грн. заробітної плати позивачці. Проте дані кошти при звільнені позивачці не були виплачені. Крім того , відповідачем за червень місяць 2023 нараховано 30000 грн., проте фактично сплачено - 25 000 грн. Вказує, що на час звернення з позовною заявою відповідач не сплатив позивачу нараховану заробітну плату у загальній сумі - 25706,92 грн. , з яких 5000 грн. борг за червень місяць2023 та 20706,92 грн. за липень місяць 2023. Крім того, у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені ст. 116 цього Кодексу, підприємство повинно виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців. Вказує, що середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні складається з наступного розрахунку :середня заробітна плата позивачки за день складає 1333, 33 грн. (з розрахунку : дохід за два попередніх місяці 60000 ,00 грн. : 45 - кількість робочих днів розрахункового періоду). Кількість робочих днів в період з дня звільнення, а саме з 18.07.2023 р. по 18.01.2024 р. (шість місяців) складає 133 дня, а тому 1333,33 грн. х 133 = 177332, 89 грн. Отже, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні позивачки в період з 18.07.2023 по 18.01.2024 складає 177332, 89 грн. Враховуючи вищевикладене, просить суд стягнути з Державного підприємства «Неполоковецький комбінат хлібопродуктів» код ЄДРПОУ 00957152 на користь [PERSON] заборгованість зі сплати заробітної плати у сумі 25706,92 грн . та середній заробіток за період затримки розрахунку при звільненні за період з 18.07.2023 по 18.01.2024 у сумі 177332, 89 грн. В судове засідання позивачка не з`явилася. Від її представника до суду надійшла заява про розгляд справи за відсутності позивачки та вказала , що позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Просили задовільнити позов . У своїй заяві вказала , що відповідач всупереч положенням ст. 116 КзпП України , не сплатив належні позивачці виплати. Не заперечувала проти винесення по справі заочного рішення. Представник відповідача у судові засідання не з`являвся. Про час та місце слухання справи повідомлявся у встановленому Законом порядку. Відзиву на позов до суду не надходило. Будь-яких заяв чи клопотань по суті спору зі сторони відповідачів подано не було. Згідно ч.2 ст. 247 ЦПК України -у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. У відповідності до вимог п.п 1,2,4, ч.1 ст. 280 ЦПК України - суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Оскільки представник позивачки не заперечувала проти розгляду даної справи за відсутності відповідача, суд вважає, що по справі слід ухвалити заочне рішення. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом (стаття 43 Конституції України). Згідно ч.ч. 1-3 ст. 89 ЦПК України - суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України - кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено , що позивачка з лютого 2023 по 18.07.2023 перебувала у трудових відносинах з ДП «Неполоківецьке КХП». Звільнення з даного підприємства відбулось на підставі поданої позивачкою заяви про звільнення за власним бажанням. Однак позивачці не вручено копію наказу про звільнення, не надано розрахункові документи та не здійснено виплату належних сум заробітної плати. На момент звернення до суду позивачка копію наказу про звільнення не отримала, роботодавець у день звільнення розрахунок не провів. Крім того, ухвалою суду від 01.04.2024 від відповідача витребовувалася інформація про суми нарахованої позивачу за час роботи заробітної плати, а також інформація про кошти, які виплачені при звільненні. Проте , ухвала суду залишилися невиконаною. Стаття 43Конституції України гарантує, що кожен має право на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про оплату праці», заробітна плата це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору (ч. 1 ст. 21 Закону України «Про оплату праці»). Частиною 1 ст.47 КЗпП України передбачено, що власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Відповідно до ч. 5 ст. 97 КЗпП України, оплата праці працівників здійснюється в першочерговому порядку. Всі інші платежі здійснюються власником або уповноваженим ним органом після виконання зобов`язань щодо оплати праці. Відповідно до ст.115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективним органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Аналогічне положення закріплене у ст. 24 Закону України "Про оплату праці". Частиною 2 статті 233 КЗпП України передбачено, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Відповідно до даних платіжно-розрахункової відомості з працівниками за 2023 , ДП «Неполоківецьке КХП» остання виплата (нарахування) [PERSON] заробітної плати відбулася у липні 2023 в розмірі 20760,92 гривень. Відповідачем за червень місяць 2023 нараховано 30000 грн., проте фактично сплачено - 25 000 грн. На час звернення з позовною заявою відповідач не сплатив позивачу нараховану заробітну плату у загальні сумі - 25706,92 грн. , з яких 5000 грн. борг за червень місяць та 20706,92 грн. за липень місяць 2023 . З огляду на викладене, суд вважає, що сума заборгованості з заробітної плати у розмірі 25706,92 грн., невиплаченої позивачці, підлягає стягненню з відповідача, оскільки відповідач не надав суду доказів на підтвердження факту здійснення розрахунку з позивачем за нараховану але невиплачену заробітну плату. Щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та середнього заробітку за час вимушеного прогулу, суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 117 КЗпП України, у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство повинно виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців. Відповідно до висновку Верховного Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у справі № 682/3060/16-ц відповідальність за затримку розрахунку при звільненні за статтею 117 КЗпП України настає у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівнику сум у строки, передбачені у статті 116 КЗпП України. Тягар відсутності вини у вчиненні такого порушення покладається на роботодавця (власника або уповноважений ним орган). Таким чином, оскільки відповідач не виконав вимоги передбачені ст. 116 КЗпП України останній повинен сплатити на користь позивачки середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні. Середній заробіток працівника визначається відповідно до ст. 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100(далі - Порядок). Пунктом 2 Порядку передбачено, що у всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Згідно з п. 8 Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період Середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні [PERSON] складається з наступного : середня заробітна плата за день складає 1333, 33 грн. ( з розрахунку : дохід за два попередніх місяці 60000 гривень : 45 кількість робочих днів розрахункового періоду) Кількість робочих днів в період з дня звільнення 18.07.2023 по 18.01.2024 (шість місяців) складає 133 дня, а тому 1333,33 грн. х 133 = 177332,89 грн. Отже, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні позивачки в період з 18.07.2023 р. по 18.01.2024 р. складає 177332.89 грн , яку відповідач повинен сплатити позивачу відповідно до вимог ст. 117 КЗпП України. Судом встановлено, що відповідачем було порушено трудове законодавство, а саме: не вчасно сплачено заробітну плату позивачу , не проведено розрахунок з позивачкою в день звільнення. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1211,20 грн. оскільки позивач звільнена від сплати судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: approved