Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-14 00:00:00

У березні 2024 року позивач Голосіївська районна в місті Києві державна адміністрація (представник В.Процишен, а.с.6) звернулось до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить суд виселити відповідача з кімнат №№ 18,19 у комунальній квартирі [ADDRESS] , з майном, що належить відповідачу. Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що до сфери управління Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації було передано житловий будинок по [ADDRESS] , відповідно до п.29 додатку 1 Розпорядження виконавчого органу Київської міської ради (Київська міська державна адміністрації) від 12 вересня 2012 року № 1605 «Про питання організації управління районами в місті Києві». Вказується, згідно з розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради (Київська міська державна адміністрації) від 31 січня 2011 року № 121 «Про реалізацію районними в місті Києві державним адміністраціями окремих повноважень» районним у місті Києві державним адміністраціям доручено здійснювати управління об`єктами житлово-комунального господарства та контроль за використанням житлового фонду. Відповідно до розпорядження Голосіївського районного в місті Києві державної адміністрації від 21 листопада 2014 року № 714 впорядковано нумерацію житлових приміщень в житловому будинку по [ADDRESS] , відповідно до технічного паспорту від 28 червня 2014 року. Відповідно до розпорядження тресту «Киевгорстрой-4» № 45 від 26 червня 1986 року відкрито особовий рахунок на квартиру № 102, площею 17,4 кв.м. в буд.[ADDRESS] робітниці ЖКК [PERSON] . У свою чергу, позивачем був встановлений факт непроживання [PERSON] , вказану особу було знято з реєстрації місця проживання по [ADDRESS] та зареєстровано на новому місці проживання за адресою: [ADDRESS] . Однак, вказується, що відповідач [PERSON] самовільно проживає у кімнатах №№ 18,19 у комунальній квартирі [ADDRESS] , не маючи на це правових підстав, ордера на вселення та проживання йому не видавався. Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 28 березня 2024 року у справі відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін, розгляд справи призначено на 23 квітня 2024 року о 12:00 год. (а.с.65-67). Протокольної ухвалою суду від 23 квітня 2024 року залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог, [PERSON] (а.с.95). Представники позивача, третьої особи та відповідач про розгляд справи, який призначено на 15 травня 2024 року належним чином повідомлені (а.с.96,109). Представник третьої особи адвокат С.Пушкарський (а.с.92 зворот) подав заяву про розгляд справи без участі третьої особи та його представника (а.с.110-113). Судове засідання, призначене на 15 травня 2024 року у зв`язку з неявкою учасників судового провадження проведено без участі учасників справи, фіксування судового засіданні за допомогою технічного засобу не здійснювалось відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази, суд приходить до наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 19 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється порядку іншого судочинства. Згідно ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що відповідно до розпорядження Київської міської державної адміністрації № 1605 від 12 вересня 2012 року «Про безоплатне прийняття відомчого житлового фонду, службового житла, зовнішніх інженерних мереж ПАТ «ХК «Київміськбуд» до комунальної власності територіальної громади міста Києва» вирішено прийняти до комунальної власності територіальної громади міста Києва відомчий житловий фонд та передати його до сфери управління районних в місті Києві державних адміністрацій. Відповідно до додатку № 1 до даного розпорядження прийнято житловий будинок [ADDRESS] (а.с.9-13). Як встановлено, відповідно до розпорядження тресту «Киевгорстрой-4» № 45 від 26 червня 1986 року відкрито особовий рахунок на квартиру № 102, площею 17,4 кв.м. в буд.[ADDRESS] робітниці ЖКК [PERSON] у зв`язку з нервово-психічним захворюванням сина, який потребує окремої від сім`ї кімнати (а.с.18). Відповідно до розпорядження Голосіївського районного в місті Києві державної адміністрації від 21 листопада 2014 року № 714 впорядковано нумерацію житлових приміщень в житловому будинку по [ADDRESS] , відповідно до технічного паспорту від 28 червня 2014 року (а.с.22-53). Згідно довідки ф. 10 з кв. [ADDRESS], знято з реєстраційного обліку [PERSON] з 1991 року, зареєстрована [ADDRESS] (а.с.20). Відповідно до акту від 23 вересня 2022 року, затвердженого начальником ЖЕД № 106, було обстежено кімнати №№ 18,19, житловою площею 17,3 кв.м в комунальній квартирі [ADDRESS]. Вказані кімнати за договором з ЖУ «Південне» ПАТ «ХК «Київміськбуд», який закінчився 31 грудня 2012 року, рахувались за [PERSON] . Останній разом з донькою та онукою зареєстровані у комунальній квартирі №5, кім12. Кімнати здавались у найм (проживали квартиранти) . Протягом останніх двох-трьох років кімнати №№ 18,19 в комунальній квартирі № 24 зачинені, ніхто не проживає, двері кімнат опечатано. Станом на 01 вересня 2022 року заборгованості за комунальні послуги відсутні, окрім заборгованості за електроенергію в сумі 2 633,54 грн. (а.с.19). Також згідно акту від 10 липня 2023 року, затвердженого начальником ЖЕД № 106, доступу для обстеження кімнат №№ 18,19, комунальної квартири [ADDRESS] не надано, двері не відчинили, відчувалась за дверима присутність мешканців. Заборгованість за електроенергію становить 7 347,54 (а.с.17) Як вказує позивач, відповідач [PERSON] самовільно проживає у спірних кімнатах, ордер на вселення та проживанням йому не надався. Так, згідно інформації про задеклароване/зареєстроване місце проживання особи, відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Голосіївської РДА № 111146334 від 22 квітня 2024 року, відповідач [PERSON] , [INFO] , зареєстрований у [ADDRESS] (а.с.71). Відповідно до положення ст.82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Судом досліджено у повному доступі до Єдиного державного реєстру судових рішень, рішення Голосіївського районного суду міста від 20 червня 2023 року (справа № 752/11377/22) за позовом [PERSON] до Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації, третя особа Департамент будівництва та житлового забезпечення, Комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району міста Києва» про зобов`язання прийняти рішення про надання житлового приміщення та видати ордер на житлове приміщення. Даним рішенням судом зобов`язано Голосіївську районну в місті Києві державну адміністрацію розглянути питання про надання [PERSON] у користування кімнати №№ 18,19 у квартирі [ADDRESS] , а також розглянути питання щодо видачі [PERSON] ордеру на право зайняття ізольованих кімнат № 18 та № 19 у квартирі [ADDRESS] . Відповідно до вказаного судового рішення, суду під час розгляду справи не було надано відомостей про осіб, які б були зареєстровані у кімнатах №№ 18,19 у квартирі [ADDRESS] . Судом було встановлено, що бездіяльність Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації порушує права [PERSON] на отримання у користування вільних житлових кімнат №№ [NUMBER] у квартирі [ADDRESS] . У вказаній справі також було встановлено, що згідно з листом Департаменту будівництва та житлового забезпечення від 30 грудня 2021 року №056/86-К-15431 у загальній квартирі [ADDRESS] , звільнились кімнати №№ 18,19, житловою площею 11 кв.м та 6,3 кв.м. Також листом Департаменту будівництва та житлового забезпечення від 14 липня 2022 року № 056/83-К-88 в загальній квартирі [ADDRESS] звільнились кімнати №№ 18,19, житловою площею 11 кв.м та 6,3 кв.м., розпочато процес передачі цих кімнат до Департаменту будівництва та житлового забезпечення (а.с.79, 82 зворот). Лист Департаменту будівництва та житлового забезпечення виконавчого органу Київської міської рада (КМДА) від 14 липня 2022 року № 056/83-К-88 також долучено представником третьої особи до даної матеріалів справи (а.с.106). Отже, судом установлено, що квартира [ADDRESS] ) належить на праві комунальної власності територіальної громада міста Києва (а.с.9,13). Як вказано вище, відповідно до розпорядження Київської міської ради (КМДА) № 1605 від 12 вересня 2012 року будинок [ADDRESS] . Суду не надано даних, що спірна квартири перебуває у приватній власності. Відповідно до п.п. 1 п. а ч. 1 ст. 29 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать власні (самоврядні) повноваження, а саме управління в межах, визначених радою, майном, що належить до комунальної власності відповідних територіальних громад. Статтями 317, 319, 321, 327 Цивільного кодексу України передбачено, що власникові належить право володіння, користування та розпорядження майном та використовувати ці права на свій розсуд. Право власності є непорушним і ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. У комунальної власності є майно, у тому числі грошові кошти, яке належить територіальній громаді, а управління цим майном здійснює безпосередньо територіальна громада та утворені нею органи місцевого самоврядування. Судом установлено, що квартира спірна квартира не приватизована та належить на праві комунальної власності територіальній громаді міста Києва. Рішення щодо надання відповідачу [PERSON] спірного жилого приміщення не приймалось. Між позивачем та відповідачем відсутні будь-які договірні відносини з приводу спірного житла - кімнати №№ 18,19 у комунальній квартирі [ADDRESS] . Також не видавався відповідачу ордер на вказану квартиру, який відповідно до вимог ст. 58 Житлового кодексу Української РСР є єдиною підставою для заселення в надане жиле приміщення. Відтак, слід вважати, що відповідач самовільно зайняв спірне вказане житло. Згідно зі ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. За приписами ч.1 ст. 58 Житлового кодексу Української РСР на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів видає громадянинові ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення. Відповідно до ст.61 ЖК Української РСР користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється за договором найму жилого приміщення, який укладається на підставі ордера на жиле приміщення. Згідно з ч. 4 ст. 9 ЖК Української РСР ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як на підставі і в порядку, передбаченому законом. За змістом ч.3 ст. 116 ЖК Української РСР осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення. Такими, що самоправно зайняли жиле приміщення, вважаються особи, які вселилися до нього самовільно без будь-яких підстав, а саме без відповідного рішення про надання їм цього приміщення та відповідного ордера на житлове приміщення. Виселення цих осіб пов`язане з відсутністю у них будь-яких підстав для зайняття жилої площі. Аналогічну правову позицію висловлено Верховним Судом у постанові від 12 травня 2020 при розгляді справи № 463/4385/15. Під час розгляду даної справи встановлено, що ордер відповідачу не видавався, договір найму жилого приміщення укладений не був, спірне приміщення ним використовується самовільно, жодних документів (ордеру, рішення виконавчого комітету міської ради та інш.), які можуть бути підставою для використання ним спірного житлового приміщення, суду не представлено. Також не здобуто даних про те, що відповідач вселився у спірну квартиру як член сім`ї наймача. Згідно зі статтею 8 Конвенції кожен має право на повагу до свого приватного та сімейного життя, до свого житла та кореспонденції. Європейський суд з прав людини вказує, що при розгляді справ про виселення національні суди повинні проаналізувати пропорційність такого заходу (справа «Дакус проти України» рішення 14 грудня 2017 року; справа «Кривіцька та Кривіцький проти України», рішення від 02 грудня 2010 року). Суд, з урахуванням практики Європейського суду з прав людини та встановлених обставин справи, які підтверджено її матеріалами, дійшов висновку про відсутність порушення гарантованого статтею 8 Конвенції права відповідача на спірне житло, оскільки наявність у нього права користування спірним житлом або обов`язок держави на забезпечення їх таким житлом законом не передбачено. Відтак, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, з урахуванням встановлених обставин, суд приходить до висновку про те, що відповідач не набув права користування спірним житловим приміщенням. Відповідно із ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст.ст. 77-80 Цивільного процесуального кодексу України. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 Цивільного процесуального кодексу України). Відповідно до ч. 1 ст. 77 Цивільного процесуального кодексу України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Враховуючи викладені обставини в їх сукупності, аналізуючи всі досліджені судом докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, про обґрунтованість вимог позивача в частині виселення відповідача без надання іншого жилого приміщення, оскільки відсутні будь-які правові підстави і докази на підтвердження правомірності зайняття ним спірної квартри. Однак, на думку суду, не підлягають задоволенню вимоги позивача про виселення відповідача з усім майном, що йому належить, оскільки зазначене майно не є конкретно визначеним, що ускладнить виконання рішення суду. Відповідно до положення ст.141 ЦПК України, суд дійшов висновку про стягнення з відповідача судового збору у сумі 3 028,00 грн., який було сплачено позивачем при зверненні до суду (а.с.62,63).

Outcome: partial