Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-09 00:00:00

[PERSON] через свого представника адвоката Горбаченко М.О. звернувся до суду з даним позовом, в якому просить позбавити [PERSON] батьківських прав щодо їх сина [PERSON] , [INFO] . Свої вимоги обгрунтовує тим, що [PERSON] є матір`ю малолітнього [PERSON] , місце проживання якого рішенням Бородянського районного суду Київської області від 03.09.2014р. визначено з батьком [PERSON] . Після розірвання між ними шлюбу, відповідачка самоусунулася від виконання своїх батьківських обов`язків, з сином не спілкується, не цікавиться його життям, матеріально дитину не утримує, й дитина фактично з її вини не знала материнської уваги та любові. 12.08.2022р. позивач по справі зареєстрував шлюб з [PERSON] , з якою почали спільно проживати однією родиною, яка за матір перейняла на себе обов`язки по вихованню дитини, цікавиться його успіхами в школі, робить з ним домашні завдання, тобто всі обов`язки по вихованню та матеріальному забезпеченню малолітнього сина позивач виконує разом зі своєю дружиною [PERSON] . У свою чергу відповідачка не займається вихованням своєї дитини, не цікавиться її станом здоров`я, не спілкується з нею та не виявляє до неї ніякого інтересу. Позивач, як і його представник, у судовому засіданні заявлені вимоги підтримав і просив їх задовольнити з вищевказаних підстав; вважає, що відповідачка самоусунулася від виконання батьківських прав стосовно сина [PERSON] й позбавлення її батьківських прав буде відповідати інтересам дитини; раніше не ініціював даного позову, так як не хотів травмувати сина. На виконання положень ч.1 ст.12 Конвенції ООН від 20.11.1989р. «Про права дитини», яка ратифікована Україною 27.02.1991р., ст.171 СК України в судовому засіданні була заслухана думка самої дитини - [PERSON] , який пояснив, що мати з ним спілкується рідко (близько 1 разу на місяць очно та по телефону), їх побачення нетривалі й проходили в нього вдома, пригощала продуктами, на день народження була змалку один раз, в школі не відвідувала, нічому не навчила, гроші переказувала нечасто й невеликі суми (200-300 грн), його вихованням займались тато й бабуся, а наразі - й татова нова дружина, йому з ними живеться добре, на засіданні органу опіки та піклування його неясно почули; хоче, щоб матір позбавили батьківських прав, бо вона його нервує, ганьбить перед однокласниками, друзями. Відповідачка подала відзив на позов, в якому просить відмовити в задоволенні позовних вимог у зв`язку з їх надуманістю, безпідставністю, недоведеністю достатніми й беззаперечними доказами на підтвердження її винної поведінки й свідомого нехтування своїми батьківськими обов`язками стосовно сина [PERSON] , що могли б бути підставами для правових наслідків у виді позбавлення її батьківських прав, який є винятковим і надзвичайним заходом впливу; зазначає, що метою позову є створення для неї перешкод у спілкуванні з сином, з яким вона не уникає контактів, раз чи двічі на тиждень відвідує його за місцем проживання батька, вони разом проводять час, окрім того кожного дня вона телефонує сину, переписується з ним у месенджері «Telegram», матеріально й морально його підтримує; наразі стан її здоров`я задовільний і в повній мірі дозволяє виховувати й комунікувати з дитиною, а наявність в одного з батьків якихось захворювань не може бути підставою для позбавлення батьківських прав. Відповідачка в судовому засіданні позов не визнала з викладених у відзиві підстав. Пояснила, що по мірі можливості вона виконує свої батьківські обов`язки, але колишня свекруха її кривдила, компрометувала й налаштовує Максима проти неї, в зв`язку з чим син соромиться її і вона не хотіла бачитись з ним у школі, а про час проведення батьківських зборів її ніхто не повідомляв; періодично зустрічається з сином і спілкується з ним по телефону, приносить гостинці (продукти харчування); аліменти сплачувала нерегулярно через відсутність у певний період роботи й доходу, наразі працює неофіційно; до органу опіки та піклування не зверталась, оскільки не бажала чинити тиск на сина, а хоче, щоб від добровільно з нею проводив час. Має намір більше уваги приділяти сину й просить не позбавляти її батьківських прав. Третя особа орган опіки та піклування в особі виконкому Бородянської селищної ради була належним чином та своєчасно повідомлена про дату, час і місце розгляду справи засобами електронного зв`язку, що підтверджується довідкою про доставку судових документів на офіційну адресу електронної пошти, але своїм правом на участь не скористалась, повноважного представника не направила, в наданих заявах просить розглядати справу в їх відсутність. Заслухавши пояснення позивача та його представника, відповідачки, з`ясувавши думку дитини, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, суд приходить до такого висновку. Відповідно до ч.3 ст.51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Положеннями ч.1, 2 ст.3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989р., ратифікованої Верховною Радою України 27.02.1991р. (далі - Конвенція), передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Стаття 9 Конвенції покладає на держави-учасниці обов`язок забезпечувати те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до ст.18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. У ст.7 СК України визначено необхідність забезпечення дитині можливості здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Відповідно до ст.150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною належної освіти, готувати її до самостійного життя. Згідно із ч.2, 4 ст.155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків. Згідно із п.2 ч.1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Суду як джерело права. Приписами ст.8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) визначено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатися у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. У п.47, 49 рішення Європейського Суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі «Савіни проти України» від 18.12.2008р. зазначено, що право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані ст.8 Конвенції. Таке втручання є порушенням зазначеного положення, якщо воно здійснюється не «згідно із законом», не відповідає законним цілям, переліченим у п.2 ст.8 Конвенції, і не може вважатися «необхідним у демократичному суспільстві». Суд також повторює, що, хоча національним органам надається певна свобода розсуду у вирішенні питань щодо встановлення державної опіки над дитиною, вони повинні враховувати, що розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин; отже, відповідне рішення має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини. ЄСПЛ у рішенні від 11.07.2017р. у справі «М. С. проти України» вказав на те, що при визначенні найкращих інтересів дитини в конкретній справі слід брати до уваги два міркування: по-перше, у найкращих інтересах дитини зберегти її зв`язки із сім`єю, крім випадків, коли доведено, що сім`я непридатна або неблагополучна; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (пункт 100 рішення від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України», заява № 10383/09). Положеннями п.15, 18 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» №3 від 30.03.2007р. (далі - постанова ПВСУ №3) також передбачено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Як вбачається з матеріалів справи і встановлено в судовому засіданні, [PERSON] (позивач) та [PERSON] (відповідачка) від зареєстрованого 07 серпня 2010 року шлюбу є батьками малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Рішенням Бородянського районного суду Київської області від 03 вересня 2014 року, яке набрало законної сили 16 вересня 2014 року, шлюб між [PERSON] і [PERSON] розірвано та визначено місце проживання їх малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , з батьком [PERSON] (справа №360/1643/14-ц). [PERSON] 12 серпня 2022 року уклав повторний шлюб з [PERSON] , зареєстрований і проживає разом з сином [PERSON] у [ADDRESS] ; умови для проживання дитини задовільні; власником даного домоволодіння є мати позивача [PERSON] . [PERSON] навчається в 7-му класі КЗ «Пісківський ліцей» Пісківської селищної ради, де зарекомендував себе старанним та дисциплінованим учнем; батько бере активну участь у навчанні та вихованні дитини, відвідує батьківські збори та цікавиться шкільним життям сина. [PERSON] працює на посаді підсобного робітника дільниці сушки золи ТОВ «Фомальгаут-Полімін», де характеризується позитивно, його нарахований середньомісячний заробіток становить близько 8000 грн. [PERSON] зареєстрована в [ADDRESS] , фактично проживає з чоловіком від повторного шлюбу [PERSON] у м. Київ на орендованій квартирі, отримує доход від неофіційної роботи. В 2012 році двічі проходила лікування КЛПЗ «Чернігівська обласна психоневрологічна лікарня» з приводу діагнозу «Шизотиповий розлад», виписана в ремісії «В». За виконавчим листом Бородянського районного суду Київської області №360/1751/2015-ц від 10.11.2015р. має аліментний обов`язок по утриманню сина [PERSON] в твердій грошовій сумі 516 грн на місяць, де сукупний розмір заборгованості з аліментів станом на 01.03.2024р. становить 27171,20 грн. З показань допитаних у судовому засіданні свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] слідує, що відповідачка з народження сина [PERSON] залишала його без нагляду, мало приділяла йому уваги, а після розірвання шлюбу - спілкувалась і відвідувала рідко, їх зустрічі були нетривалими, не приймала участі у вихованні, навчанні, лікуванні дитини, матеріальне забезпечення надавала на низькому рівні; доглядом за [PERSON] фактично займались тато й бабуся; [PERSON] соромиться своєї матері й не хоче, щоб та відвідувала його в школі. Свідок [PERSON] суду пояснив, що за час його майже трирічного знайомства з дружиною [PERSON] та періодично (1 раз на тиждень чи два тижні) їздила до сина за місцем проживання батька, багато разів він відвозив її на автомобілі, [PERSON] спілкувалась з [PERSON] , передавала йому гостинці, матеріально підтримувала по мірі наявності доходу, бо були періоди відсутності роботи, проте сім`я Писаренків не давала [PERSON] повноцінно комунікувати з [PERSON] та приймати участь у його вихованні, настроювали сина проти матері. На виконання вимог ч.5 ст.19 СК України органом опіки та піклування в особі виконавчого комітету Бородянської селищної ради Бучанського району Київської області було надано рішення №620 від 05.04.2024р., яким затверджено висновок Служби у справах дітей Бородянської селищної ради про недоцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав стосовно її малолітнього сина [PERSON] . Даючи оцінку зазначеному письмовому висновку органу опіки та піклування, суд погоджується з ним, оскільки він є достатньо обгрунтованим, прийнятим у присутності батьків та із заслуховуванням думки дитини, яка дала пояснення, що постійно спілкується з матір`ю в телефонному режимі й вона періодично відвідує його за місцем проживання. Орган опіки та піклування резонно зазначив, що на даний час постановка питання про позбавлення відповідачки батьківських прав є передчасною, оскільки в діях матері прослідковується заінтересованість у збереженні родинних відносин зі своїм сином. Одночасно слід зважити на ту обставину, що [PERSON] в судовому засіданні зазначила про вжиття заходів щодо свого виправлення, про що свідчить і її процесуальна поведінка (подання відзиву на позов, активне відстоювання своїх материнських прав у судовому засіданні, небайдужість до подальшої долі сина). Озвучена думка [PERSON] хоча й зводиться до його бажання позбавити біологічну матір батьківських прав, але вона не є вагомою і визначальною для суду підставою, яка враховується при вирішенні в даному конкретному випадку питання про позбавлення батьківських прав, оскільки ця думка не відповідає інтересам дитини, могла бути висловлена під впливом певних зовнішніх факторів, яким вона в силу свого віку неспроможна надавати правильну оцінку, чи інших можливих факторів впливу на неї, що відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній в постанові від 13.07.2022р. у справі №705/3040/18. Також суд констатує, що на засіданні органу опіки та піклування [PERSON] поясняв про тісне спілкування з матір`ю. Крім того, суд зауважує, що теперішнє небажання [PERSON] спілкуватися з матір`ю, що призводить до зменшення чи повного припинення їх побачень, саме по собі не свідчить про ухилення відповідачкою від виконання батьківських обов`язків, оскільки ці обставини зумовлені не її волею, що узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 24.04.2019р. у справі №331/5427/17. В контексті наведеного посилання позивача на існування заборгованості по аліментах та невідвідування відповідачкою навчального закладу дитини з огляду на те, що [PERSON] соромиться своєї матері через її колишній психічний стан здоров`я і сам не бажає цього, повною мірою не може свідчити про ухилення матері від виконання своїх обов`язків. До того ж, із наданого державним виконавцем розрахунку заборгованості слідує, що в останні місяці відповідачка виконувала свої аліментні зобов`язання, зменшуючи суму боргу. Перебування відповідачки на стаціонарному лікуванні з психічним розладом здоров`я мало місце понад одинадцять років, а тому дана обставина з огляду на положення п.17 постанови ПВСУ №3 не може слугувати визначальною підставою для позбавлення батьківських прав. Доводи позивача про небажання раніше звертатися з таким позовом до суду щоб не травмувати сина не є слушними, оскільки, навпаки, у більш дорослому віці дитина спроможна більш емоційно відчувати наслідки розриву родинних зв`язків із одним з батьків. Натомість подача даного позову в період внесення змін до ст.23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», положеннями якої суттєво змінюються підстави для відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації (зокрема вводиться умова для жінок та чоловіків, які мають дитину (дітей) віком до 18 років, якщо другий з батьків такої дитини (дітей) позбавлений батьківських прав) може свідчити про іншу мету позивача в ініційованому спорі. Отже, з урахуванням вищевказаних обставин, наразі відсутні виняткові обставини для застосування до відповідачки такого крайнього заходу впливу як позбавлення її батьківських прав і на даний час в якнайкращих інтересах дитини зберегти її зв`язки з біологічною матір`ю, коли позивачем всупереч вимог ст.12, 81 ЦПК України не доведено достатніми й переконливими доказами, що розірвання сімейних зв`язків позитивно вплине на позбавлення дитини її коріння. Застосовуючи вироблений усталеною практикою ЄСПЛ трискладовий тест, суд приходить до переконання, що позбавлення [PERSON] батьківських прав стосовно сина [PERSON] в даному випадку буде непропорційним втручанням у її право на повагу до сімейного життя та порушенням вимог ст.8 Конвенції. Таким чином, враховуючи викладені обставини, в задоволенні позову необхідно відмовити, попередивши [PERSON] про необхідність змінити ставлення до виховання свого сина та поклавши на орган опіки та піклування в особі виконкому Бородянської селищної ради Бучанського району Київської області контроль за виконання відповідачкою своїх батьківських обов`язків. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed