Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-21 00:00:00

Позивач [PERSON] , в інтересах якого діє представник - [PERSON] , подав до суду позовну заяву, в якій просив позбавити батьківських прав відповідача [PERSON] відносно неповнолітньої дитини: дочки [PERSON] , [INFO] . В обгрунтування позовних вимог вказано, що 14.07.2007 року він з відповідачем [PERSON] зареєстрував шлюб, від якого [INFO] народилася дочка [PERSON] 01.11.2013 року рішенням суду їх шлюб розірвано. Ще до розірвання шлюбу у червні 2013 року відповідач поїхала проживати в іншу область та з того часу жодного разу не приїздила до доньки, не намагалася зв`язатися з нею, не цікавилася життям та здоров`ям доньки. Матеріальної допомоги не надавала та не надає по даний час, не піклується про її фізичний та духовний розвиток, не дбає про її нормальне самоусвідомлення, не сприяє засвоєнню загальновизнаних норм моралі, не надає доступу до культурних та інших духовних цінностей, що встановлено ч. 1 ст. 2 Закону України "Про охорону дитинства". Такими своїми діями відповідач ухилилася від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дитини, тому він звернувся до суду з даним позовом. 22.02.2024 року позов прийнято судом до розгляду у порядку загального позовного провадження, відкрито провадження у справі, призначено підготовче судове засідання. 15.03.2024 року до участі у справу залучено третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - орган опіки та піклування Южноукраїнської міської ради Миколаївської області. 08.04.2024 року представником органу опіки та піклування Южноукраїнської міської ради Миколаївської області до суду подано Висновок органу опіки та піклування Южноукраїнської міської ради Миколаївської області про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно неповнолітньої дочки [PERSON] , [INFO] . 16.04.2024 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті. У судовому засіданні представник позивача та позивач позовні вимоги підтримали, які просили задовольнити. Відповідач у судове засідання не з"явилася, подала до суду заяву, в якій вказала, що позовні вимоги визнає, не заперечує проти позбавлення її батьківських прав щодо дочки [PERSON] , [INFO] , просила справу розглянути без її участі. Представники третіх особі, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору у судове засідання не з"явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені поштою. Заслухавши учасників справи, з"ясувавши обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, дослідивши докази, якими вони обгрунтовуються, суд дійшов до висновку про задоволення позову за наступних підстав. Згідно свідоцтва про народження судом встановлено, що сторони у справі, [PERSON] та [PERSON] є батьками неповнолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] /а.с.7/. Шлюб між сторонами згідно рішення суду від 01.11.2013 року , яке набрало законної сили 12.11.2013 року, розірвано /а.с.14/. На даний час відповідач змінила прізвище на [PERSON] , що вбачається з її паспорта /а.с.5/. Як вбачається з виконавчого листа від 25.11.2013 року за рішенням суду з відповідача на користь позивача стягнуто аліменти на утримання дочки [PERSON] , [INFO] /а.с. 10/. 09.01.2014 року державним виконавцем винесена Постанова про відмову у відкритті виконавчого провадження за даним виконавчим листом, у зв`язку із відсутністю в останньому ідентифікаційного номеру боржника /а.с.9/. У судовому засіданні представник позивача пояснила, що повторно виконавчий лист на примусове виконання рішення суду до виконавчої служби позивач не подав. Відтак, відповідач на утримання дочки аліменти не сплачує, остання знаходиться на повному його утриманні. Неповнолітня дитина [PERSON] , [INFO] , у судовому засіданні вказала, що матір бачила останній раз коли їй було 4 роки, остання не цікавився її життям, не займався її вихованням, не допомагає матеріально, не турбується про її стан здоров`я, вона проживає вдвох з батьком, який про неї піклується. Висловила думку про позбавлення матері батьківських прав щодо неї. Позивач посилається на те, що дочка від свого народження проживає з ним, відповідач свідомо ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню та утриманню дитини, не піклується про її фізичний та духовний розвиток, не дбає про її нормальне самоусвідомлення, не сприяє засвоєнню загальновизнаних норм моралі, не надає доступу до культурних та інших духовних цінностей. Вказані обставини відповідачем фактично визнані, про що свідчить її письмова заява. Відповідно до довідок з місця проживання позивача від 05.07.2013 рок № 1064, від 08.08.2016 року № 1146. від 18.01.2024 року та актів обстеження матеріально-побутових умов проживання від 05.07.2015 року та 18.01.2024 року неповнолітня дитина [PERSON] , [INFO] , проживає з батьком [PERSON] - позивачем у справі /а.с.13,17,18,20,29/. Із довідок з місць навчання [PERSON] , [INFO] , вбачаться, що мати дитини не приймає участі у вихованні та навчанні дочки /а.с.15,16/. Згідно Висновку органу опіки і піклування Южноукраїнської міської ради Миколаївської області від 27.03.2024 року № 184 відповідний орган опіки та піклування вважає доцільним позбавити [PERSON] відносно неповнолітньої дочки [PERSON] , [INFO] . Під час надання правової оцінки даним правовідносинам, суд враховує наступне. Відповідно до п.2 ч.1 ст.164 СК України мати, батько може бути позбавлений судом батьківських прав, якщо вона ( він ) ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. У відповідності до п.16 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» №3 від 30 березня 2007 року ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. З наданих суду доказів встановлено, що відповідач свідомо ухиляється від виконання батьківських обов`язків по вихованню дитини, а саме: не надає коштів на її повноцінне утримання; не спілкується з нею в обсязі, необхідному для їх нормального самоусвідомлення; не надає доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до її внутрішнього світу; не створює умов для отримання нею освіти. Розуміючи, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, враховуючи положення ПП ВСУ №3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», суд вважає доведеним факт ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню неповнолітньої дочки. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Ураховуючи зазначені обставини в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно неповнолітньої дочки [PERSON] слід задовольнити. У свою ж чергу, суд вважає на необхідне роз`яснити, що особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини (ч.2 ст.166 СК України), який є одним з головних конституційних обов`язків і традиційно закріплюється в сімейному законодавстві (ст.180 СК України). Щодо розподілу судових витрат. Під час звернення до суд з даним позовом позивачем сплачено судовий збір, який відповідно до вимог статті 141 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного та

Outcome: approved