Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-21 00:00:00

Представник позивача, адвокат Примаков К. О., звернувся до суду із даним позовом в інтересах [PERSON] , посилаючись в обґрунтування заявлених вимог на те, що матір`ю [PERSON] ,\~який народився\~ [INFO] ,\~є [PERSON] ,\~а батьком\~ [PERSON] .\~Однак у\~матері позивача\~з батьком\~шлюбні стосунки\~не склалися,\~тому шлюб\~між ними\~був розірваний.\~Однак 11.09.1987\~року мати\~позивача одружилась\~із [PERSON] ,\~з яким\~у позивача\~склалися дружні\~відносини,\~який називав\~позивача сином.\~Вони утрьох, будучи членами однієї сім`ї, таким чином проживали разом в [ADDRESS] . Згодом мати та вітчим позивача приватизували кв. [ADDRESS] , що підтверджується свідоцтвом про право власності від 10 березня 1995 року. Додавав, що у лютому 2013 року вітчим, [PERSON] , знявся з реєстрації, бо хотів виїхати до Росії для оформлення пенсії, однак він невдовзі повернувся до м. Кривого Рогу та продовжив проживати із позивачем та його матір`ю по [ADDRESS] . Однак з того часу вітчим не зареєстрував своє місце проживання заново. В подальшому в листопаді 2019 року вітчим, [PERSON] , поїхав до свого товариша у Херсонську область в гості та тривалий час не виходив на зв`язок. Лише в травні 2020 року стало відомо, що [PERSON] помер [INFO] в Херсонській області в с. Князе-Григорівка. Звернувшись до нотаріусу для прийняття спадщини після смерті [PERSON] , позивач отримав відмову, оскільки не було встановлено місце відкриття спадщини та через пропуск позивачем терміну подачі заяви про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . Однак зазначав, що місцем фактичного постійного проживання спадкодавця, [PERSON] , на момент його смерті була квартира [ADDRESS] , де також знаходиться належне йому майно, внаслідок чого таке житло є місцем відкриття спадщини. На підставі викладеного просив суд встановити, що місцем відкриття спадщини після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , є місце знаходження його нерухомого майна в [ADDRESS] , встановити факт, що [PERSON] постійно проживав зі спадкодавцем [PERSON] на час відкриття спадщини в [ADDRESS] та встановити той факт, що [PERSON] проживав з [PERSON] , який помер [INFO] , однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини, з вересня 1987 року по момент смерті спадкодавця в [ADDRESS] . Не погоджуючись із заявленими вимогами, представник виконкому Покровської районної у місті Кривому Розі ради подав відзив, де вказував, що на підставі ст. 1221 ЦК України та п. 1.12, 1.13 «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затвердженого Наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 р. № 296/5 (в редакції на момент виникнення спірних правовідносин) є можливим визначити місце відкриття спадщини за місцезнаходженням нерухомого майна, належного спадкодавцю в [ADDRESS] . При цьому встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем не менше, як п`ять років до часу відкриття спадщини можна встановити судом лише з дня набрання чинності Цивільним кодексом України, тобто з 1 січня 2004 року, оскільки раніше законодавство не передбачало встановлення такого факту, який повинен бути доведений позивачем. Таким чином просив суд прийняти рішення згідно із вимогами закону з урахуванням зібраних доказів. Позивач, [PERSON] , та його представник, адвокат Примаков К. О., у судовому засіданні повністю підтримали заявлені позовні вимоги, які просили суд задовольнити. Представник відповідача, [PERSON] , у судове засідання не зявився, надавши суду заяву з проханням вирішити справу за відсутності представника відповідача, Виконавчого комітету Покровської районної у місті Кривому Розі ради. Відповідачка, [PERSON] , у судове засідання також не з`явилась, надавши суду при цьому заяву з проханням вирішити справу за її відсутності, не заперечуючи проти задоволення заявлених позовних вимог свого сина, [PERSON] , які повністю підтримала. За ч. 1 ст. 223 ЦПК неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Суд зазначає, що підстави, визначені ст. 223 ЦПК, для відкладення розгляду справи у даному випадку відсутні, внаслідок чого суд розглянув справу за відсутності осіб, які не з`явились. Таким чином,\~допитавши свідків,\~дослідивши матеріали\~справи та\~оцінивши їх\~у сукупності,\~суд дійшов\~висновку про\~можливість задоволення заявлених позовних вимог, виходячи з наступного вмотивування. Суд зазначає, що згідно із ст. 1216, 1218 Цивільного кодексу України (далі - ЦК) спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. За ч. 2 ст. 1220 ЦК часом відкриття спадщини є день смерті особи. Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. На підставі ст. 1270 ЦК для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Згідно із ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК, він не заявив про відмову від неї. Згідно із ст. 1258 ЦК спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених ст. 1259 ЦК. На підставі ст. 1261 ЦК в першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до\~ст.\~1264\~ЦК в\~четверту чергу\~право на\~спадкування за\~законом мають\~особи,\~які проживали\~зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. Згідно із ст. 3 Сімейного кодексу України (далі - СК) сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. За п. 21 Постанови № 7 від 30 травня 2008 року Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила ч. 2 ст. 3 СК про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності ЦК. Судом було встановлено, що відповідно до повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про смерть вбачається, що виконавчим комітетом Князегригорівської сільської ради Великолепетиського району Херсонської області 25 листопада 2019 року вчинено актовий запис № 18 щодо смерті [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] в с. Князе-Григорівка внаслідок хронічної ішемічної хвороби серця, атеросклеротичної хвороби, який мешкав до своєї смерті по [ADDRESS] . Також було встановлено, що згідно із свідоцтвом про народження, виданим 31 грудня 1971 року Жовтневим районним бюро РАЦС м. Кривого Рогу, актовий запис № 2173 від 31 грудня 1971 року, вбачається, що [PERSON] народився [INFO] , матір`ю якого вказана [PERSON] . На підставі свідоцтва про укладення шлюбу, виданого 11 вересня 1987 року Жовтневим відділом РАЦС м. Кривого Рогу, актовий запис № 928 від 11 вересня 1987 року, вбачається, що [PERSON] одружився із [PERSON] , внаслідок чого дружині було присвоєно прізвище [PERSON] . Належність на праві власності [PERSON] та [PERSON] , який помер [INFO] , на праві спільної сумісної власності двокімнатної кв. [ADDRESS] (загальна площа 58,2 кв. м., житлова площа 35,2 кв. м.) на підставі свідоцтва про право власності на житло від 10 березня 1995 року підтверджується копією такого свідоцтва, виданого за розпорядженням від 3 березня 1995 року та зареєстрованого в Криворізькому БТІ, а також копією технічного паспорту на квартиру по [ADDRESS] . Відповідно до інформації з відділу реєстрації місця проживання громадян виконкому Покровської районної в місті Кривому Розі ради від 22.09.2021 року вбачається, що [PERSON] , 1950 р. н., був зареєстрований по [ADDRESS] з 29.10.1987 р. по 01.02.2013 р., а станом на 20.11.2019 року за такою адресою були зареєстровані [PERSON] , 1948 р. н., [PERSON] , 1971 р. н., [PERSON] , 2008 р. н. При цьому за актом від 03.11.2021 року ТОВ «Житлокомцентр» вбачається, що за свідченнями сусідів по будинку [ADDRESS] вбачається, що в кв. [ADDRESS] [PERSON] , 1950 р. н., мешкав з серпня 1987 року по 20 листопада 2019 року спільно із [PERSON] та [PERSON] . Допитані у судовому засіданні свідки, [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , пояснили суду, що є сусідами родини позивача по будинку [ADDRESS] такого будинку десь з кінця 1980-х років мешкали утрьох [PERSON] із сином, [PERSON] , та чоловіком, [PERSON] , який був вітчимом для позивача. При цьому стосунки у [PERSON] із вітчимом були добрі, який називав позивача сином. Зазначали, що [PERSON] періодично виїжджав за межі міста, іноді на декілька тижнів, іноді на декілька місяців, однак завжди повертався до своєї квартири по [ADDRESS] , де постійно мешкав із [PERSON] та [PERSON] до своєї смерті. При цьому свідки вказували, що помер [PERSON] в іншому місці, бо поїхав на заробітки до товариша в Херсонську область, де й сталась його смерть. За відомостями з копії спадкової справи № 107/2021, що відкрилась після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , вбачається, що до приватного нотаріусу Кульбіда Є. М. була подана 10.09.2021 року заява лише від позивача про прийняття спадщини після смерті вітчима, як спадкоємцем 4-ї черги, та 21.09.2021 року заява [PERSON] про видачу йому свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . Однак постановою від 18.10.2021 року нотаріус [PERSON] відмовив [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , оскільки позивачем було пропущено строк для подання заяви про прийняття спадщини, не було доведено родинні стосунки з померлим та факт спільного проживання однієї сім`єю із спадкодавцем не менше 5-ти років на час відкриття спадщини, а також внаслідок неможливості встановити місце відкриття спадщини. Суд при цьому вказує, що відповідно до ч. 1, 2 ст. 1221 ЦК України місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Якщо місце проживання спадкодавця невідоме, місцем відкриття спадщини є місцезнаходження нерухомого майна або основної його частини, а за відсутності нерухомого майна - місцезнаходження основної частини рухомого майна. Також згідно із п. 1.12, 1.13 «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затвердженого Наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 р. № 296/5 (в редакції на момент виникнення спірних правовідносин) місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця відповідно до ст. 29 ЦК України. Якщо спадкодавець мав декілька місць проживання, місцем відкриття спадщини вважається останнє місце реєстрації спадкодавця. Якщо місце проживання спадкодавця невідоме, місцем відкриття спадщини є місцезнаходження нерухомого майна. При цьому місце відкриття спадщини підтверджується: довідкою про реєстрацію/останнє місце проживання виконавчого органу сільської, селищної або міської ради, сільського голови (у разі якщо відповідно до закону виконавчий орган сільської ради не утворено), що здійснює реєстрацію, зняття з реєстрації місця проживання особи на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці, на яку поширюються повноваження відповідної сільської, селищної або міської ради, або іншим документом, що може підтверджувати відповідний факт (копія актового запису про смерть, домова книга тощо). Так за ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Суд зазначає, що за ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» (в редакції на момент виникнення спірних правовідносин) місцем проживання є житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає, а також спеціалізовані соціальні установи, заклади соціального обслуговування та соціального захисту, військові частини; а місцем перебування є адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком менше шести місяців на рік. Отже, на підставі переліченого вбачається, що постійним місце проживання особи вважається житло, в якому особа проживає строком понад півроку протягом року. За даними Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України вбачається, що Великолепетиська селищна територіальна громада Каховського району Херсонської області з 24.02.2022 року перебуває під тимчасовою окупацією, що підтверджується «Переліком територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією». Таким чином було встановлено, що останнє відоме місце проживання [PERSON] , який помер [INFO] , вказане як [ADDRESS] , віднесе до тимчасово окупованих Російською Федерацією територій України. Суд в цьому сенсі зазначає, що відповідно до п. 21 «Прикінцевих та перехідних положень» ЦК України в період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, та протягом шести місяців з дня його припинення або скасування у випадку, якщо місцем відкриття спадщини є населений пункт, на території якого органи державної влади тимчасово не здійснюють або здійснюють не в повному обсязі свої повноваження, територія, на якій ведуться активні бойові дії, або тимчасово окупована Російською Федерацією територія, щодо яких не визначено дату завершення бойових дій або тимчасової окупації, дату відновлення здійснення своїх повноважень органами державної влади у повному обсязі, заява про прийняття спадщини, заява про відмову від прийняття спадщини, заява про відмову від заповідального відказу, вимога кредитора спадкодавця до спадкоємців, заява про охорону спадкового майна, заява про згоду бути виконавцем заповіту після відкриття спадщини, інші заяви щодо спадщини, спільного майна подружжя (колишнього подружжя) в межах спадкової справи подаються нотаріусу незалежно від місця відкриття спадщини. При цьому такі положення застосовуються також до спадщини, яка відкрилася до набрання чинності Законом України «Про внесення змін до Цивільного кодексу України щодо вдосконалення порядку відкриття та оформлення спадщини», яким було внесено зміни до п. 21 ЦК України. Враховуючи викладене обґрунтування та встановлені обставини справи, суд дійшов висновку, що місцем відкриття спадщини після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , є квартира по [ADDRESS] , яка належала йому на праві спільної сумісної власності, була постійним місцем проживання спадкодавця та останнім зареєстрованим місцем його проживання, спадкова справа відносно якого була заведена приватним нотаріусом Кульбіда Є. М. в м. Кривий Ріг, хоча помер [PERSON] у с. Князе-Григорівка Великолепетиського району Херсонської області, яка наразі є тимчасово окупованою Російською Федерацією територією України. Також на підставі вивчених судом доказів вбачається, що [PERSON] разом із [PERSON] , як вітчимом позивача, фактично мешкали постійно разом, починаючи з 1987 року та до моменту смерті [PERSON] , що підтверджується як поясненнями допитаних в судовому засіданні свідків, так й дослідженими у судовому засіданні письмовими доказами. До такого висновку суд дійшов, зважаючи на те, що [PERSON] та [PERSON] , вітчим позивача, спільно проживали з 1987 року разом по [ADDRESS] , тобто за місцем останньої реєстрації спадкодавця, де вони вели спільне господарство, маючи спільні права та обов`язки по відношенню один до одного. Таким чином суд дійшов висновку про доведеність в цій частині заявлених позивачем вимог, на підставі чого вони підлягають задоволенню шляхом визнання [PERSON] спадкоємцем 4-ї черги за законом після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , внаслідок ухвалення судом рішення про встановлення факту проживання позивача однією сім`єю із [PERSON] більше ніж як п`ять років до часу відкриття спадщини. Натомість, суд вказує, що внаслідок встановлення того факту, що місцем відкриття спадщини після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , є квартира по [ADDRESS] , а також того факту, що позивач мешкав однією сім`єю на протязі більше п`яти років до часу відкриття спадщини із спадкодавцем, [PERSON] , то позовні вимоги, заявлені [PERSON] про визнання факту за ст. 1268 ч. 3 ЦК України про те, що [PERSON] постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, є зайвими, оскільки встановлення факту, що позивач є спадкоємцем 4-ї черги після смерті [PERSON] вже підтверджує факт того, що [PERSON] є таким, що прийняв спадщину, бо не заявив про відмову від неї. Враховуючи викладене вмотивування, [PERSON] набуває спадкові права на оформлення права власності в порядку спадкування на частку кв. [ADDRESS] після смерті [PERSON] .

Outcome: partial