Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-20 00:00:00

22.01.2024 року до суду звернувся [PERSON] з позовом до ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс груп», третя особа: [PERSON] , про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. В обґрунтування позовних вимог посилався на те, щовін є власником автомобіля «Мазда 6», державний номер [NUMBER] . 03.03.2023 року сталася ДТП за участі його автомобіля та автомобіля «Шкода Октавія», державний номер [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , в м. Запоріжжя на пр. Металургів (Дніпровський район). На момент ДТП цивільно-правова відповідальність [PERSON] , як власника автомобіля «Шкода Октавія», державний номер [NUMBER] , була застрахована на підставі полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів ЕР-209336499 від 06.06.2022 року у ПрАТ «УСК ЗАТ «Княжа Вієнна Іпшуранс груп» з лімітом відповідальності 130000 грн. Не будучі спеціалістами у визначенні вартості відновлювального ремонту автомобіля, учасники ДТП вирішили, що сума завданої шкоди є незначною, і на місці аварії було складено у паперовій формі європротокол, який в подальшому було надано страховику ПрАТ «УСК ЗАТ «Княжа Вієнна Іпшуранс груп» для виплати страхового відшкодування. 22.03.2023 року ним одержано страхове відшкодування в сумі 42755,72 грн., при цьому акт оцінки вартості відновлювального ремонту йому не надавався. Після отримання зазначеної суми з`ясувалося, що заподіяна йому внаслідок ДТП матеріальна шкода, значно перевищує суму виплаченого страхового відшкодування, оскільки відповідно висновку експертного автотоварознавчого дослідження №4021 від 24.03.2023 року вартість відновлювального ремонту автомобіля «Мазда 6», державний номер [NUMBER] , після ДТП 03.03.2023 року на дату оцінки складає 169507,01 грн.; матеріальний збиток завданий власнику автомобіля «Мазда 6», державний номер [NUMBER] , після ДТП 03.03.2023 року на дату оцінки складає 93334,20 грн. (з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу на запасні частини, що підлягають заміні). За проведення автотоварозначого дослідження ним сплачено 3500 грн. Обов`язок сплатити страхове відшкодування при настанні страхового випадку встановлений умовами договору страхування за полісом ЕР-209336499 від 06.06.2022 року, п.3 ст.20 Закону України «Про страхування», п.3 ч.1 ст.988 ЦК України. Відповідно Постанови Правління Національного банку України від 30.05.2022 року №108 страхове відшкодування при оформлені європротоколу станом па день ДТП складає 80000 грн., тому різниця між виплаченим страховим відшкодуванням та реальною вартістю відновлювального ремонту автомобіля становить 50578,48 грн. (93334,20 грн. - 42755,72 грн., проте, беручи до уваги ліміт страхового відшкодування в розмірі 80000 грн., сума, яка підлягає відшкодуванню становить 37244,28 грн. (80000 грн. - 42755,72 грн.). 14.04.2023 року він звернувся до відповідача з вимогою про виплату відшкодування у межах страхового ліміту, проте його вимога залишена без задоволення. Прохав стягнути з ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іпшуранс груп» на його користь відшкодування матеріальної шкоди заподіяної внаслідок ДТП в розмірі 37244,28 грн. та 3500 грн. вартості проведення автотоварознавчого дослідження, загалом 40744,28 грн., та стягнути судовий збір в розмірі 1211,20 грн. 26.01.2024 року ухвалою судді відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження та призначено до розгляду в підготовче провадження. 09.02.2024 року до суду звернувся представник відповідача: адвокат Пилипець А.Ю. з відзивом на позов, в якому посилалися на те, що ознайомившись з позовною заявою, відповідач позовні вимоги не визнає в повному обсязі, оскільки страховик здійснив виплату страхового відшкодування у відповідної ст.ст. 22, 28, 29, 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Так, відповідно п.22.1 ст.22 Закону у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. 03.03.2023 року представник відповідача провів огляд транспортного засобу «Мазда 6», державний номер [NUMBER] , позивач погодився з актом огляду ТЗ та переліченими ним пошкодженнями, останній власноруч поставив підпис в акті огляду. Відповідно п.36.2 ст.36 Закону страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи (у тому числі шляхом перерахування коштів особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна), якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна. Тобто страховику та потерпілому Законом надається можливість досягнення згоди щодо суми страхового відшкодування задля швидшого та ефективного відновлення порушених прав потерпілого у ДТП. З метою визначення розміру вартості матеріального збитку транспортного засобу позивача та на виконання п.36.2 Закону, відповідачем було складено ремонтну калькуляцію № 23-0714162 від 16.03.2023 року, згідно якої сума страхового відшкодування склала 42775,72 грн., і 21.03.2023 року позивачем було підписано заяву щодо досягнення згоди в частині розміру та способу здійснення страхового відшкодування, а відповідачем було сплачено зазначену страхову суму. Таким чином, відповідач у повній мірі та належним способом виконав зобов`язання, взяті ним за договором обов`язкового страхування, а тому позивач не може заявляти позовні вимоги до ПрАТ «УСК «Княжа ВІГ», оскільки сторони досягли згоди щодо розміру страхового відшкодування. Аналогічної думки доходить ВС/КЦС у Постанові від 06.10.2021 року (справа № 362/3043/18) та ВС/КЦС у Постанові від 10.06.2020 року (справа № 333/2096/17). Також зазначили, що страховик здійснив виплату страхового відшкодування, тому у відповідача відсутні будь-які зобов`язання перед позивачем, в той час згідно ст.1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (відшкодуванням). Позивач помилково визначив страховика у статусі відповідача, адже позовні вимоги щодо сплати різниці між фактичним розміром шкоди і сумою страхового відшкодування позивач мав пред`явити до особи, яка винна у пошкодженні автомобіля. Щодо наданого позивачем висновку експерта №4021, то вважають його неналежним та недопустимим доказом, оскільки останній не відповідає вимогам ЦПК України. Прохали відмовити у задоволенні позову, у разі неявки представника розгляд справи проводити без участі останнього. 13.03.2024 року до суду звернувся позивач з відповіддю на відзив, в якій посилався на те, що основною підставою своїх заперечень відповідач вважає наявність підписаної ним особисто заяви щодо досягнення згоди в частині розміру та способу здійснення страхової виплати від 21.03.2023 року в розмірі 42775,73 грн. на підставі звіту відповідача про оцінку транспортного засобу. Звертає увагу, що вказану заяву йому було надано співробітниками відповідача повністю заповненою і він, не будучи спеціалістом у визначенні вартості відновлювального ремонту, підписав її під впливом обставин, вважаючи, що страхова компанія не може ввести його в оману щодо дійсної вартості відновлювального ремонту автомобіля. Про його відмову від проведення експертизи пошкодженого транспортного засобу та відсутність будь-яких претензій до відповідача після виплати страхового відшкодування у вказаній заяві взагалі не йдеться. Посилання відповідача на ремонтну калькуляцію від 16.03.2023 року, якою визначено розмір матеріального збитку транспортного засобу, як на належний доказ, на підставі якого має бути розрахована сума страхового відшкодування є безпідставними. Після отримання виплати від відповідача з`ясувалося, що її недостатньо для відновлення автомобіля і мінімальна сума, необхідна для ремонту, більш ніж у два рази перевищує суму виплаченого страхового відшкодування. З метою визначення фактичної вартості ремонту автомобіля він отримав висновок експертного автотоварознавчого дослідження №4021 від 24.03.2023 року, про який ним було повідомлено відповідача. Також, задовго до звернення до суду, а саме 14.04.2023 року він звернувся до відповідача з вимогою-претензією про виплату відшкодування у межах страхового ліміту, тим самим фактично відкликав свою заяву щодо досягнення згоди в частині розміру та способу здійснення страхової виплати від 21.03.2023 року в розмірі 42775,73 грн., однак його вимога залишена відповідачем без задоволення та відповіді. Вважає, що направлення відповідачу вимоги про виплату залишку страхового відшкодування є безумовним відкликанням заяви про досягнення згоди в частині розміру та способу здійснення страхової виплати від 21.03.2023 року в розмірі 42775,73 грн. Доводи відповідача про те, що факт підписання позивачем заяви на виплату з погодженням суми у розмірі 42775,73 грн. свідчить про повне виконання відповідачем свого зобов`язання з виплати страхового відшкодування, з посиланням на постанову Верховного Суду від 06.10.2021 року (справа № 362/3043/18) є безпідставними, оскільки нею були встановлені інші обставини, крім того, при розгляді справи №362/3043/18 Верховний Суд звернув увагу, що позивачем не було доведено розміру сум, які має відшкодувати заподіювач шкоди у разі недостатності суми страхового відшкодування, тобто ту обставину, що розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. Прохав позов задовольнити, у разі відсутності позивача або його представника у судовому засіданні справу розглянути у відсутність позивача. 26.03.2024 року ухвалою суду закрито підготовче провадження та справу призначено до розгляду по суті. 21.05.2024 року позивач в судове засідання не з`явився, 21.05.2024 року подав заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав та прохав задовольнити. 21.05.2024 року представник відповідача: адвокат Пилипець А.Ю. в судове засідання не з`явився, 09.02.2024 року подали відзив на позов, в якому прохали відмовити у задоволенні позову, розгляд справи проводити без участі представника. 21.05.2024 року третя особа [PERSON] в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце слухання справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суду не повідомив, заяву про розгляд справи у його відсутність не надав. Виходячи з положень ч.3 ст.211 ЦПК України суд вважає, що рішення у справі можливо ухвалити при проведенні судового засідання за відсутності учасників процесу. У відповідності до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось через неявку у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені наступні обставини у справі та відповідні їм правовідносини. З матеріалів справи вбачається, позивачу [PERSON] на праві власності належить автомобіль «Мазда 6», державний номер [NUMBER] , згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] . 06.06.2022 року між ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс груп» та [PERSON] було укладено Договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності транспортного засобу «Шкода Октавія», державний номер [NUMBER] , сума страхового відшкодування за шкоду, заподіяну майну, складає 130000 грн., про що свідчить поліс №ЕР-209336499. 03.03.2023 року в м. Запоріжжя на пр. Металургів (Дніпровський район) сталася ДТП за участі автомобіля «Мазда 6», державний номер [NUMBER] , під керуванням позивача та автомобіля «Шкода Октавія», державний номер [NUMBER] , під керуванням [PERSON] . Водіями-учасниками ДТП на місці аварії було складено у паперовій формі європротокол, згідно якого [PERSON] визнав свою вину, який в подальшому було надано страховику ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іпшуранс груп» для виплати страхового відшкодування. За таких обставин, суд вважає, що вина [PERSON] у вчиненні ДТП 03.03.2023 року є встановленою. 03.03.2023 року представником ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іпшуранс груп» складено Акт огляду транспортного засобу (дефектна відомість), згідно якого проведено огляд автомобіля «Мазда 6», державний номер [NUMBER] , та зафіксовано отримані пошкодження, власник автомобіля [PERSON] власноруч підписав даний акт, підтвердивши, що пошкодження записано вірно. 16.03.2023 року представником ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іпшуранс груп» складено ремонтну калькуляцію № 23-0714162, згідно якої сума страхового відшкодування склала 42775,72 грн. 21.03.2023 року [PERSON] підписав Заяву щодо досягнення згоди в частині розміру та способу здійснення страхового відшкодування, відповідно якої між потерпілим і страховиком досягнуто згоду про розмір страхового відшкодування 42775,72 грн., який розраховано на підставі розрахунку «Audatex» та з урахуванням передбаченого розміру франшизи 0,00 грн., застосування коефіцієнту фізичного зносу (за наявності), та інших вимог, що передбачені Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», дана заява подана відповідно вимог п.36.2 ст.36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іпшуранс груп» сплатила на користь [PERSON] суму страхового відшкодування в розмірі 42775,72 грн., що не заперечується позивачем. Відповідно висновку експертного автотоварознавчого дослідження №4021 від 24.03.2023 року, проведеного судовим експертом Філь О.П. на замовлення [PERSON] , вартість відновлювального ремонту автомобіля «Мазда 6», державний номер [NUMBER] , після ДТП 03.03.2023 року на дату оцінки складає 169507,01 грн.; матеріальний збиток завданий власнику автомобіля «Мазда 6», державний номер [NUMBER] , після ДТП 03.03.2023 року на дату оцінки складає 93334,20 грн. (з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу на запасні частини, що підлягають заміні). 30.03.2023 року позивачем за проведення автотоварозначого дослідження сплачено на користь ФОП Філь О.П. 3500 грн. згідно меморіального ордеру №@2PL702447. 12.04.2023 року [PERSON] звернувся до ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іпшуранс груп» з вимогою про сплату 37244,28 грн. як різниці між виплаченим страховим відшкодуванням та реальною вартістю відновлювального ремонту автомобіля. Вимога позивача про виплату залишку страхового відшкодування залишена відповідачем без задоволення та відповіді. Позивач вважає, що направлення відповідачу вимоги про виплату залишку страхового відшкодування є безумовним відкликанням заяви щодо досягнення згоди в частині розміру та способу здійснення страхової виплати від 21.03.2023 року в розмірі 42775,73 грн. Суд, відмовляючи у задоволенні позову, виходить з наступного. Частиною 1 ст.1166 ЦК України передбачено, що шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно п.1 ч.2 ст.1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» регулює відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (далі - обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності) і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України. Статтею 3 вказаного Закону встановлено, що обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого (ст.6 Закону). Страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування (п.9.1 ст.9 Закону). Згідно п.22.1 ст.22 Закону у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. За змістом п.36.2 ст.36 Закону страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи (у тому числі шляхом перерахування коштів особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна), якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна. Відповідно ст.1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Судом встановлено, що до суду звернувся позивач, як власник автомобіля «Мазда 6», державний номер [NUMBER] , якому в результаті ДТП з вини водія автомобіля «Шкода Октавія», державний номер [NUMBER] , [PERSON] завдано матеріальної шкоди, з позовом до відповідача ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іпшуранс груп», як страхувальника, який виплатив позивачу узгоджене страхове відшкодування в сумі 42775,72 грн., з вимогою про стягнення різниці між виплаченим страховим відшкодуванням та реальною вартістю відновлювального ремонту автомобіля в сумі 37244,28 грн. та вартості проведення автотоварознавчого дослідження в сумі 3500 грн. Суд доходить висновку, що за встановленими у справі обставинами позивач, як потерпіла особа, та відповідач, як страховик, визначили розмір страхового відшкодування, про що свідчить Заява від 21.03.2023 року щодо досягнення згоди в частині розміру та способу здійснення страхового відшкодування, відповідно якої розмір страхового відшкодування становить 42775,72 грн., який в подальшому було виплачено позивачу. Суд вважає, що такі дії позивача, як потерпілої особи, та відповідача, як страховика, відповідають вимогам п.36.2 ст.36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», в силу якої страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи, якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна. Страхова компанія під час вирішення питання про виплату позивачу страхового відшкодування у першу чергу керувалася Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», при цьому позивач, звертаючись з заявою до страховика про виплату страхового відшкодування, погодив розмір такого відшкодування, підписавши заяву, тобто погодився на відшкодування страховою компанією збитків саме у заявленому розмірі. Крім того, суд зазначає, що якщо розмір страхового відшкодування визначений в порядку п.36.2 ст.36 Закону «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» без проведення експертизи за згодою страховика та потерпілого, є недостатнім для повного відшкодування завданої шкоди, то потерпілий у ДТП має право звернутися з позовом до винуватця ДТП, який згідно ст.1194 ЦК України зобов`язаний сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Аналогічні правові позиції викладені Верховним судом у Постанові від 06.10.2021 року (справа № 362/3043/18) та у Постанові від 10.06.2020 року (справа № 333/2096/17). Суд не приймає посилання позивача на те, що направлення відповідачу обґрунтованої вимоги про виплату залишку страхового відшкодування є безумовним відкликанням заяви щодо досягнення згоди в частині розміру та способу здійснення страхової виплати від 21.03.2023 року в розмірі 42775,73 грн., оскільки дана заява в силу ч.1 ст.202 ЦК України є правочином, тобто дією особи, спрямованої на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, а отже дії позивача не можуть вважатися відмовою від підписаної заяви, при цьому згідно ч.1 ст.204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (презумпція правомірності правочину). Відповідно ч.1 ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. В свою чергу, однією з засад судочинства, регламентованих п.4 ч.3 ст.129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Відповідно ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Стаття 13 ЦПК України передбачає, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч.1 ст.76, ч.1 ст.77 та ст.80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. За приписами частин 1, 5 та 6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. В силу вимог ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Відповідно підходу, зазначеного в рішенні Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (Заява № 26864/03) від 26.06.2008 року зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін. Також, Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи («Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18.07.2006 року). Згідно п.1-3 ч.1 ст.264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. А тому позов не підлягає задоволенню, так як не ґрунтується на законі та не підтверджений встановленими обставинами. Відповідно ч.1 п.6 ст.264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як розподілити між сторонами судові витрати. Відповідно ч.1,2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача. В зв`язку з відмовою у задоволенні позову суд покладає судові витрати на позивача.

Outcome: dismissed