Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-21 00:00:00

Позивач з вернувся в суд з вищевказаним позовом. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що\~з 1982 року проживав однією сім`єю з [PERSON] та її дітьми [PERSON] та [PERSON] а також працював в місцевому колгоспі с.Підгайці Луцького району Волинської області. Оскільки житла свого не було, на ім`я [PERSON] . Підгайцівською сільською радою було виділено земельну та у 1985 році побудовано житловий будинок за адресою [ADDRESS] . Згідно погосподарської книги станом на 01.01.1991 року категорія двору зазначена колгоспний двір, а наступні 4 роки (1992-1995 р.) двір мав категорію робітників (на момент набрання чинності Законом України «Про власність»), дане домогосподарство відносилось до суспільної групи колгоспний двір. Станом на 01.01.1991 року до складу двору входило троє осіб: він, [PERSON] та [PERSON] [INFO] померла [PERSON] . Після її смерті він дізнався, що остання залишила заповіт, яким заповіла вказаний житловий будинок [PERSON] . Вважає, що складанням заповіту грубо порушено його право власності на частку в житловому будинку і земельній ділянці. Вважає, що [PERSON] має належати 1/3 частка вказаного житлового будинку та земельної ділянки, призначеній для його будівництва та обслуговування (при умові приватизації усіма співвласниками будинку). У зв`язку з наявністю зазначеного заповіту, свідоцтва про право власності [PERSON] на житловий будинок вцілому та державного акту на вищевказані земельні ділянки, він не може оформити своє право власності на частку в майні колгоспного двору. Зважаючи на дату видачі вказаних документів, та з врахуванням заяви про зменшення позовних вимог просив суд поновити строк звернення до суду з даним позовом та просить визнати недійсним рішення Підгайцівської сільської ради від 12.01.1995 року № 2-5 «Про передачу земельних ділянок у приватну власність [PERSON] земельної ділянки площею 0,2203 га, призначеної для обслуговування житлового будинку», визнати недійсним державний акт серії ЯГ №548128 від 30.11.2006 року виданий Підгайцівською сільською радою, про право власності на земельну ділянку, площею 0,2203 га, призначену для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд на ім`я [PERSON] , кадастровий номер земельної ділянки: 0722884800:01:001:3792 та визнати за ним право власності на 1/3 частку в майні колгоспного двору, а саме на 1/3 частку в житловому будинку [ADDRESS] , головою колгоспного двору якого була [PERSON] , яка померла [INFO] . Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 25.11.2021 року відкрито загальне позовне провадження у даній цивільний справі та призначено підготовче засідання. [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 20.01.2023 року. Ухвалою Луцького міськрайонного суду від 30.01.2022 року залучено до участі в справу співвідповідачами [PERSON] , яка діє в інтересах малолітньої [PERSON] та [PERSON] та зупинено провадження по справі до вступу в справу правонаступника [PERSON] . З матеріалів спадкової справи вбачається, що єдиним спадкоємцем після смерті [PERSON] є [PERSON] , яка прийняла спадщину відповідно до ст.1233 ЦК України в редакції 2003 року. Інших спадкоємців немає. Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 27.12.2022 року залучено правонаступника померлого [PERSON] [PERSON] . Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні підтримав зменшені позовні вимоги, просив позов задовольнити. Представник відповідача- Підгайцівської сільської ради Луцького району Волинської області в судове засідання не з`явився, будучин належним чином повідомлений про дату час та місце розгляду справи. Представник співвідповідачів [PERSON] проти задоволення позову заперечив. Вважає, що позивач [PERSON] немає права на майно колгоспного двору, так як його в члени двору ніхто не приймав. Крім того зазначив, що останній періодично виїзджав з двору, потім повертався і його приймали як безхатька так як участі у будівництві будинку він не приймав, а тому просив відмовити в задоволенні позову. Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові докази по справі, повно та всебічно з`ясувавши обставини справи, суд приходить до наступного висновку. З матеріалів справи судом встановлено, що відповідно до погосподарської книги № 1 Підгайцівської сільської ради народних депутатів виконавчого комітету Луцького району Волинської області за 1986-1990 рр. за особовим рахунком № [NUMBER] значиться суспільна група господарства колгоспний двір, головою якого була [PERSON] . Членами даного колгоспного двору були: [PERSON] голова двору, [PERSON] - дочка, [PERSON] дочка та [PERSON] чоловік (а.с.42-43 Том 2). В особистій власності господарства був житловий будинок за адресою [ADDRESS] . Рішенням Підгайцівської сільської ради Луцького району Волинської області № 61 від 20.12.1982 року було виділено земельну ділянку під забудову з вільного присадибного фонду колгоспу «Комуніст» та затвердженим рішенням загальних зборів колгоспу від 08.10.1982 року та 27.11.1982 року про виділення земельних ділянок під забудову громадянці [PERSON] (а.с.24 Том 2). Рішенням Підгайцівської сільської ради Луцького району Волинської області від 12.01.1995 року № 2-5 «Про передачу земельних ділянок у приватну власність» вирішено передати безоплатно у приватну власність та постійне користування земельні ділянки [PERSON] розміром 0,40 га , з яких 0,24 га для обслуговування і 0,16 га для ведення особистого підсобного господарства. Приватизація земельних ділянок була врегульована\~Декретом Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року № 15-92 «Про приватизацію земельних ділянок»\~(далі - Декрет), у пункті 1 якого постановлено сільським, селищним, міським Радам народних депутатів забезпечити передачу протягом 1993 року громадянам України у приватну власність земельних ділянок, наданих їм для ведення особистого підсобного господарства, будівництва і обслуговування жилого будинку і господарських будівель (присадибна ділянка), садівництва, дачного і гаражного будівництва, у межах норм, установлених\~ЗК України. Установлено, що передача громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок для цілей, вказаних у\~статті 1 цього Декрету, провадиться один раз, про що обов`язково робиться місцевими Радами народних депутатів відмітка у паспорті або документі, який його замінює. Право приватної власності громадян на земельні ділянки, передані їм для цілей, передбачених\~статтею 1 цього Декрету, посвідчується відповідною Радою народних депутатів, про що робиться запис у земельно-кадастрових документах, з наступною видачею державного акта на право приватної власності на землю. 30.11.2006 року [PERSON] було видано державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯГ № 548128, в с.Підгайці Луцького району на підставі рішення Підгайцівської сільської ради від 12.01.1995 року № 2-5 площею 0,2203 га з цільовим призначенням для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (а.с.24 Том 1). В подальшому на підставі рішення виконкому Підгайцівської сільської ради від 27.07.2005 року за [PERSON] зареєстровано право власності на житловий будинок в [ADDRESS] , що підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно (а.с.62 Том 1). З техічного паспорта виданого КП «Волинське обласне бюро технічної інвентаризації» від 31.03.2006 року вбачається, що належний житловий будинок по [ADDRESS] , має загальну площу 94,4 кв.м., житловою площею 64,2 кв.м.(а.с.63-67 Том 1). Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 3 ст.5 Цивільного кодексу України (у редакції 2003 року) визначено, що якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювались актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав і обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. За змістом ч.1 ст.120, ст.121, ч.1, ч.2 ст.123 ЦК УРСР 1963 року майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності; володіння, користування і розпорядження майном колгоспного двору здійснюється за згодою всіх членів двору; частка члена колгоспного двору в майні двору визначається, зокрема, при виході його з складу двору без утворення нового двору (виділ); розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 6 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» від 22 грудня 1995 року № 20, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба); б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося. Доводи представника відповідача про те, що позивача не приймали в члени колгоспного двору та те, що він то проживав то виїзджав з спірного будинку є тільки припущення і нічим не підтверджуються. Отже, виходячи з системного аналізу положень чинного законодавства України, оцінивши зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що позивач [PERSON] є членом колгоспного двору, отже має право на частку житлового будинку, а тому приватизація земельної ділянки порушує його права на отримання частки у даному майні колгоспного двору. За таких обставин слід визнати недійсним рішення Підгайцівської сільської ради від 12.01.1995 року № 2-5 «Про передачу земельних ділянок у приватну власність [PERSON] земельної ділянки площею 0,2203 га, призначеної для обслуговування житлового будинку». Визнати недійсним державний акт серії ЯГ №548128 від 30.11.2006 року виданий Підгайцівською сільською радою, про право власності на земельну ділянку, площею 0,2203 га, призначену для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд на ім`я [PERSON] , кадастровий номер земельної ділянки: 0722884800:01:001:3792. Частиною 1 статті 55 ЦПК України визначено, що у разі смерті фізичної особи, припинення юридичної особи, заміни кредитора чи боржника у зобов`язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі\~правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії судового процесу. Оскільки спір між сторонами у даній справі стосується визнання права власності на майно колгоспного двору, дані відносини допускають правонаступництво, тому ухвалою суду від 27.12.2022 року залучено правонаступника померлого [PERSON] [PERSON] . Відповідно до ч.2 ст.55 ЦПК України усі дії, вчинені в цивільному процесі до\~вступу правонаступника, обов`язкові для нього так само, як вони були обов`язкові для особи, яку він замінив. Отже, [PERSON] , будучи спадкоємцем за заповітом позивача [PERSON] , який помер [INFO] та його правонаступником, набуває право власності на частку житлового будинку в [ADDRESS] , оскільки є єдиною спадкоємницею після його смерті . \~\~\~\~\~ \~\~\~\~\~

Outcome: partial