Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-20 00:00:00

І. Зміст позовних вимог. У жовтні 2023 року представник позивача звернувся до суду із позовом до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні власністю, шляхом виселення [PERSON] з квартири [ADDRESS] , та про стягнення судових витрат. В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що він є одноосібним власником квартири [ADDRESS] . Право власності на квартиру зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 22 вересня 2021 року приватним нотаріусом КМНО Журавською М.А. на підставі акту про проведені електронні торги згідно Закону України «Про виконавче провадження» внаслідок купівлі вказаної квартири на відкритих електронних торгах. Позивач зазначив, що раніше вказана квартира належала на праві власності [PERSON] . Відповідно до витягу від 07.02.2022 за №78977622 з Реєстру територіальної громади м. Києва про зареєстрованих осіб у житловому приміщенні за адресою: квартира [ADDRESS] відсутні зареєстровані особи. 28 вересня 2021 року позивач прибув до вищевказаної квартири для здійснення перевірки показників і стану лічильників електро -, водопостачання, що знаходяться у квартирі та визначення об`єму будівельних робіт по ремонту квартири. Так йому стало відомо, що в належній йому квартирі незаконно знаходиться [PERSON] , яка має на праві приватної власності квартиру [ADDRESS] і зареєстрована за цією ж адресою. У першій половині лютого місяця 2022 року позивачу стало відомо, що в належній йому квартирі, без жодних законних підстав разом з [PERSON] проживає її син [PERSON] - надалі відповідач, який також зареєстрований в квартирі [ADDRESS] . Відповідач та [PERSON] не є власниками квартири та не є членами сім`ї власника (позивача), мають зареєстроване місце проживання за адресою: [ADDRESS] , тобто в квартирі, яка належить [PERSON] на праві приватної власності. Переговори позивача з відповідачем та [PERSON] щодо добровільного їх виселення з квартири та сплати ними заборгованості за комунальні платежі виявились безрезультатними. Відповідач у справі за відсутності законних підстав на проживання у квартирі, яка належить на праві власності позивачу, проживає в ній, користується, але не сплачує за комунальні послуги. Також відповідач перешкоджає позивачу, як власнику, у доступі до квартири. Водночас, квартиру [ADDRESS] , в якій зареєстровані відповідач та [PERSON] , остання здає в найм, що свідчить про зловживання [PERSON] та відповідачем у справі своїми правами. 01.05.2023 рішенням Святошинського районного суду міста Києва у справі №759/15798/22, яке залишено в силі Постановою Київського апеляційного суду від 08.11.2023 та Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 03.04.2024, вирішено виселити [PERSON] з квартири [ADDRESS] . Письмова вимога позивача від 25.10.2023 до відповідача - [PERSON] про добровільне виселення з квартири та сплату боргу за комунальні послуги - відповідачем не виконана. З метою усунення перешкод у здійсненні свого права у користуванні та розпорядженні квартирою, просить виселити відповідача з зазначеної квартири. ІІ. Заяви, клопотання та інші процесуальні рішення у справі. Ухвалою Святошинського районного суду міста Києва від 02.11.2023 вказану позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Ухвалою Святошинського районного суду міста Києва від 07.12.2023 відмовлено в задоволенні клопотання відповідача про зупинення провадження у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом виселення. Ухвалою Святошинського районного суду міста Києва від 12.02.2024 у цивільній справі №759/20950/23 відвід судді Петренко Н.О., заявлений відповідачем, визнано необґрунтованим. Передано справу для вирішення відводу у відповідності до вимог ч.3 ст.40 та ч.1 ст.33 ЦПК України. Ухвалою Святошинського районного суду міста Києва від 15.02.2024 відмовлено у задоволенні заяви відповідача [PERSON] про відвід головуючого у справі - судді Петренка Н.О. у цивільній справі №759/20950/23. Позивач та його представник адвокат Горлатий О.В. в судове засідання не з`явилися. Позивачем до суду подано заяву про розгляд справи без його участі та участі його представника, позовні вимоги, подані до суду підтримав та просив задовольнити їх в повному обсязі, а також стягнути з відповідача судовий збір та витрати по сплаті правничої допомоги. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, хоча був належним чином повідомлений про дату час та місце розгляду справи. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. ІІІ. Позиції учасників судового провадження. Позивач у своїй заяві позов підтримав та просив задовольнити з підстав, викладених у позові. Відповідач не надав до суду відзив на позовну заяву. ІV. Фактичні обставини, встановлені судом та норми права, які підлягають застосуванню, та мотиви суду щодо оцінки аргументів, наведених учасниками справи. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. Відповідно до свідоцтва від 22.09.2021, посвідченого приватним нотаріусом КМНО Журавською М.А., позивачу - [PERSON] належить на праві власності майно, що складається з: квартири [ADDRESS] . Зі змісту витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності випливає, що приватним нотаріусом КМНО Журавською М.А. на підставі свідоцтва про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів зареєстровано право власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] за [PERSON] . Відповідно до витягу з реєстру територіальної громади м. Києва у квартирі за адресою: [ADDRESS] зареєстрованих осіб не значиться . Позивачем направлялася відповідачу вимога про виселення з квартири, звільнення квартири від речей та про сплату боргів за отримані комунальні послуги, яка була відповідачем проігнорована. Позивач звертався із заявою до Святошинського УП ГУНП у м. Києві по факту відмови [PERSON] та [PERSON] добровільно виселитись з квартири зареєстрованою в журналі єдиного обліку (ЄО) від 15.11.2023. Рішенням Святошинського районного суду м. Києва у справі №759/3256/23 від 22.11.2023 відмовлено повністю в задоволенні позовних вимог [PERSON] до Святошинського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві УМЮ МЮ (м. Київ) Державного підприємства «Сетам», [PERSON] про визнання недійсним правочину, укладеного за результатами проведення електронних торгів, та застосування наслідків недійсності правочину. Згідно актів про фактичне проживання особи від 15.12.2016, від 02.04.2023р. та від 13.10.2023р. встановлено, що за адресою [ADDRESS] проживають [PERSON] та [PERSON] . Згідно ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Конституцією України передбачено як захист права власності, так і захист права на житло. Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. За положеннями статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Згідно зі статтею 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна. Відповідно до частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК Української РСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання членів їх сімей та інших осіб, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Стаття 391 ЦК України визначає право власника вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. Вказані правові висновки викладені у постанові Верховного Суду від 30 червня 2023 року у справі № 522/9176/19 (провадження № 61-6020св23) . Згідно статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Зазначене є підставою для задоволення позовних вимог про усунення перешкод у користуванні житлом шляхом виселення відповідача з житлового приміщення, чим не буде порушено справедливого балансу між інтересами осіб - учасників справи, оскільки відбулось у відповідності до закону, яким визначено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до п.8 ч. 1 ст. 346 ЦК України право власності припиняється у зв`язку зі зверненням стягнення на майно за зобов`язаннями власника. Підставою припинення права власності є проведене відповідно до положень Закону України «Про виконавче провадження» звернення стягнення на нерухоме майно боржника шляхом продажу його з прилюдних торгів. Тобто право власності на квартиру у члена сім`ї відповідача - його матері [PERSON] припинилося. Відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Отже, виселення відповідача зі спірної квартири не буде надмірним тягарем та не призведе до порушення його прав, гарантованих статтею 8 Конвенції, оскільки не призведе до позбавлення останнього житла. За таких обставин суд приходить до обґрунтованого висновку, що проживання відповідача у спірній квартирі без належної правової підстави порушує права позивача у здійснені ним права користування та розпорядження належним йому майном, що є порушенням статті 41 Конституції України, статті 321 ЦК України та статті 1 Протоколу до Конвенції про захист прав і основоположних свобод, тому позов підлягає задоволенню. ІV. Розподіл судових витрат між сторонами. Відповідно до ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно положень ч. 1, 2 статті 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч.3 ст. 137 ЦПК України). Витрати на правову допомогу, які мають бути документально підтверджені та доведені, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій тощо). Склад та розміри витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч. 4 ст. 137 ЦПК України). У разі недотримання вимог ч. 4 ст. 137 ЦПК України суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони. Матеріали справи не містять клопотання відповідача, щодо зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Частиною восьмою статті 141 ЦПК України встановлено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). 20.10.2023 між адвокатом Горлатим О.В. та [PERSON] укладено договір про надання професійної правничої допомоги №20/10/23/1. Згідно підпункту 3.1 пункту 3 Договору сторони узгодили розмір та вартість послуг Адвоката з професійної правничої допомоги в суді першої інстанції - Святошинському районному суді м. Києва і домовились встановити гонорар адвоката у фіксованому розмірі в сумі 10 000,00 грн. Відповідно до акту №1 виконаних робіт адвоката від 12.02.2024 за результатами роботи адвоката у справі №759/20950/23 адвокатом виконано роботи на суму 10 000,00 грн. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню 10 000 грн. витрати на правничу допомогу, що підтверджені матеріалами справи. У відповідності до ст. 141 ЦПК України суд присуджує до стягнення з відповідача на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1 073,60 грн., що сплачений позивачем за подання позову до суду, виходячи із суми позовних вимог, які задоволено судом. На підставі викладеного та

Outcome: approved