Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-13 00:00:00

У провадженні суду перебувала цивільна справа за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості. Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 19.04.2024 позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості задоволено частково, стягнуто з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором у розмірі 4008 грн., 3% річних у розмірі 375,87 грн. та інфляційне збільшення заборгованості у розмірі 949,92 грн., у задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено, а також стягнуто на користь держави судовий збір у розмірі 827, 80 грн. 23.04.2024 представник позивача [PERSON] - адвокат Федяєв С.В. звернувся до суду з заявою про ухвалення додаткового рішення, а саме щодо відшкодування витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 5000 грн., з посиланням на те, що відповідно до укладеного договору про надання правової допомоги та акту виконаних робіт вартість наданої правової допомоги складає 5000 грн. Представник позивача в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про розгляд заяви за його відсутності, підтримав заяву про ухвалення додаткового рішення та просив задовольнити. Відповідач в судовому засіданні заперечував проти задоволення заяви про ухвалення додаткового рішення та стягнення з нього витрат на правову допомогу у вказаному стороною позивача розмірі, просив відмовити у задоволенні заяви посилаючись на те, що розмір витрат на правову допомогу заявлений стороною позивача є завищеним та неспівмірним з виконаною роботою, не відповідає критерію розумності та обґрунтованості. Вказував, що представник позивача не з`явився у жодне судове засідання. Повно та всебічно дослідивши матеріали справи, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Згідно ч.ч.1,2 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати; 3) судом не вирішено питання про судові витрати; 4) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу. Заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення. Відповідно до ч.1 ст. 134 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. Відповідно до пункту 3 частини першої статті 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. За змістом ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Як встановлено судом, між Адвокатським бюро «Федяєва Сергія Володимировича» та [PERSON] укладено договір №20-06/07/2023 про надання правової допомоги від 06.07.2023, видано ордер на надання правничої (правової) допомоги від 23.04.2024, підписано додаткову угоду до договору про надання правової допомоги від 16.04.2024, а також акт виконаних робіт від 16.04.2024, на підставі яких за надання правової допомоги (а саме: надання усних консультацій, складання та відправка адвокатському запиту, позовної заяви, клопотання про витребування доказів, заяви про розгляд без участі) позивачем сплачено 5000 грн., що підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордеру №1 від 06.07.2023. Разом з тим, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі ст.41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12.10.2006 у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10.12.2009 у справі «Гімайдуліна і інші проти України» (пункти 34 - 36), від 23.01.2014 у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26.02.2015 у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. У рішенні ЄСПЛ від 28.11.2002 у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Відповідно до ст. 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Враховуючи положення ст. 28 Правил адвокатської етики (затверджені Звітно-виборним з`їздом адвокатів України 09.06.2017) необхідно дотримуватись принципу «розумного обґрунтування» розміру оплати юридичної допомоги. Цей принцип набуває конкретних рис через перелік певних факторів, що мають братись до уваги при визначенні розміру оплати: обсяг часу і роботи, що вимагається для адвоката, його кваліфікацію та адвокатський досвід, науково-теоретична підготовка. До такого висновку прийшов Верховний Суд у своїй постанові від 13.02.2019 у справі №756/2114/17 (провадження 61-10774св18). Суд звертає увагу на те, що позовні вимоги були задоволені частково, тому судові витрати повинні розподілятися пропорційно до задоволених позовних вимог. Звертаючись до суду з позовом, сторона позивача просила стягнути з відповідача 4008 грн. заборгованості, з яких: 4000 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу, 8 грн. - сума заборгованості за процентами, а також інфляційні втрати у розмірі 2324,59 грн. та 3% річних від простроченої суми боргу у розмірі 585 грн., на загальну суму 6917,59 грн., при цьому заявлені витрати на правову допомогу становили 5000 грн. Рішенням суду з відповідача було стягнуто 4008 грн. заборгованості, з яких: 4000 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу, 8 грн. - сума заборгованості за процентами, а також 3% річних у розмірі 375,87 грн. та інфляційне збільшення заборгованості у розмірі 949,92 грн., на загальну суму 5333,79 грн., у зв`язку з чим розмір правової допомоги, який би підлягав відшкодуванню становить 3855 грн. Разом з тим, судом встановлено, що згідно акту виконаних робіт правова допомога надана адвокатом позивача фактично зводилась до складання процесуальних документів, а саме позовної заяви, клопотання про витребування доказів (яке не було задоволено судом) та заяви про розгляд справи без участі представника позивача. Таким чином, виходячи із загальних засад цивільного законодавства щодо справедливості, добросовісності та розумності, принципу співмірності та розумності судових витрат, на компенсацію яких має право сторона, враховуючи всі аспекти та складність справи, а також пояснення відповідача, суд вважає за можливе зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу до 1000 грн. та стягнути їх з відповідача на користь позивача. Інші наявні в матеріалах справи докази висновків суду не спростовують. На підставі викладеного та

Outcome: partial