Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-21 00:00:00

27 листопада 2023 року Публічне акціонерне товариство акціонерний банк "Укргазбанк" звернулось до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , в якому просить стягнути з [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] з кожного окремо на користь Публічного акціонерного товариства акціонерний банк "Укргазбанк" заборгованість за прострочення виконання зобов`язання в загальному розмірі 42803,03 грн та судові витрати. Стислий виклад позиції позивача. Рішенням Сватівського районного суду Луганської області від 25.06.2018 року у справі №426/801/19, яке набрало законної сили, за позовом ПАТ АБ "Укргазбанк" до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , позов задоволено, стягнуто солідарно з відповідачів заборгованість за кредитом в розмірі 138606,41 грн. В ході примусового виконання рішення суду заборгованість була фактично погашена 17.10.2021 року. Банк просить стягнути суму збільшення заборгованості з урахуванням індексу інфляції та три відсотки річних від суми заборгованості за кредитом та процентами в розмірі 138606,41 грн на підставі ст.625 Цивільного кодексу України за період з 12.03.2017 року по 17.10.2021 року в розмірі 42803,03 грн з відповідачів з кожного окремо. Період, за який Банк просить стягнути з відповідачів грошові кошти, обмежений останніми трьома роками, які передують зверненню до суду, з урахуванням продовження строку, визначеного статтями 257, 258 Цивільного кодексу України, на строк дії карантину. Стислий виклад позиції відповідача. Згідно відзиву на позов відповідач, [PERSON] , просив відмовити в задоволенні позовних вимог, застосувати строки позовної давності до заявлених вимог виходячи з наступного. У 2014 році відповідач був вимушений покинути окуповане незаконними збройними формуваннями місто Луганськ, у 2022 році після початку бойових дії перемістися з міста Сєвєродонецьк Луганської області на іншу територію України. Власного житла на не окупованій території України не має. Разом з тим добровільно сплатив на користь позивача заборгованість за позикою 138 тис грн. Заявлені вимоги про сплату 128 тис грн є неспіврозмірними з сумою основного зобов`язання 122 тис грн. Позивач просить стягнути три відсотка річних з кожного окремо, хоча сума має бути розрахована разом на всіх. Рішення Сватівського районного суду Луганської області на примусовому виконанні в органах державної виконавчої служби не перебувало, станом на 01.01.2020 року добровільно було сплачено 115600 грн, залишок заборгованості в розмірі 23006,41 грн в подальшому відповідач сплатив в повному обсязі. Позивачем пропущено строк позовної давності без поважних причин. Позивач є юридичною особою, який на час дії карантину або воєнного стану здійснював свою діяльність, поважних причин нереалізації процесуальних прав позивачем не може бути. Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі. Ухвалою суду позов прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, постановлено проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження. Учасники справи в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Позивач просив розглянути справу без участі, позов підтримав. Фактичні обставини справи, встановлені судом. 23 жовтня 2007 року між ВАТ АБ «Укргазбанк», правонаступником якого є ПАТ АБ "Укргазбанк" та відповідачем [PERSON] був укладений договір № Ф 352, відповідно до умов якого Відповідачу було надано кредит у сумі 32 871 доларів США з терміном остаточного повернення кредиту не пізніше 22.10.2017 року. Подальшими додатковими угодами, а саме "Додатковою угодою №3 до Кредитного договору від 23 жовтня 2007 року № Ф-352" від 19 травня 2014 року змінено вид кредитування, та, на підставі п. 1.1.3. Банк, на умовах, передбачених цим договором відкриває позичальнику мультивалютну невідновлювальну відкличну кредитну лінію з лімітом кредитування у сумі 122 661,00 грн. Кредитна лінія надається на строк/термін з 20 травня 2014 року по 22 жовтня 2017 року. У якості забезпечення виконання позичальником своїх зобов`язань за кредитним договором було укладено наступні договори поруки: договір поруки № Ф-352/П від 29 жовтня 2007 року, укладений між Банком та [PERSON] та договір поруки № 352/П-2 від 19 травня 2014 року, укладений між Банком та [PERSON] .\~ Згідно рішення Сватівського районного суду Луганської області від 25 червня 2019 року у справі № 426/801/19, позовну заяву Публічного акціонерного товариства Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Укргазбанк» до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено; стягнуто солідарно зі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Укргазбанк» заборгованість за кредитним договором № Ф-352 від 23 жовтня 2014 року у сумі 138 606,41 (сто тридцять вісім тисяч шістсот шість грн. 41 коп.). стягнуто зі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] з кожного окремо на користь Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Укргазбанк» витрати по сплаті судового збору у сумі 693 грн. 03 коп. (шістсот дев`яносто три грн. 03 коп.). Вказане судове рішення набрало законної сили 25 липня 2019 року. Заборгованість за кредитним договором № Ф-352 від 19 травня 2014 року у сумі 138606,41 грн погашена в повному обсязі 17 жовтня 2021 року, що підтверджується сторонами у справі. Згідно відомостей, наданих Міністерством соціальної політики України, [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , який зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , є внутрішньо переміщеною особою за адресою: [ADDRESS] , з 29.08.2022 року; [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , який зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , є внутрішньо переміщеною особою за адресою: [ADDRESS] , з 18.12.2014 року; інформація щодо [PERSON] відсутня. Норми права, які застосував суд, та висновки суду за результатами розгляду справи Відповідно до частини першої статті 526 ЦК України зобов`язання повинно виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно з частинами першою, другою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до частини першої статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (стаття 625 ЦК України). Наслідки прострочення грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити грошові кошти, але неправомірно не сплачує їх, врегульовані законодавством. Частиною другою статті 625 ЦК України визначено обов`язок боржника, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора сплатити суму боргу, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відтак, у разі несвоєчасного виконання боржником грошового зобов`язання у нього в силу закону (частина друга статті 625 ЦК України) виникає обов`язок сплатити кредитору, поряд із сумою основного боргу (основне зобов`язання), та 3 % річних від простроченої суми. У статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц (провадження № 14-16цс18)). Позивач просить стягнути інфляційне збільшення заборгованості в розмірі 32467,60 грн та три відсотки річних в розмірі 10335,43 грн, які нараховані на суму заборгованості за тілом кредиту та процентами за період з 12.03.2017 року по 23.02.2022 року, в загальному розмірі 42803,03 грн (32467,60 грн + 10335,43 грн) з кожного з відповідачів. Заборгованість за кредитом та відсотками в розмірі 138606,14 грн визначена рішенням Сватівського районного суду Луганської області від 25 червня 2019 року у справі № 426/801/19, яке набрало законної сили. Відповідач заявив про застосування позовної давності при вирішенні позовних вимог. За змістом статей 256-257 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша та п`ята статті 261 ЦК України). Згідно з частиною четвертою статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові. Разом з тим, постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) установлено з 12 березня 2020 року на всій території України карантин. У подальшому, рядом постанов Кабінету Міністрів України карантин на території України продовжувався, у тому числі він діяв як на час закінчення строку у межах якого позивач міг звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу до позичальника, так і на час звернення до суду з цим позовом. Законом № 540-IX розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено, зокрема пунктом 12 наступного змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину». У пункті 12 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України у редакції Закону № 540-IX перелічені всі статті цього Кодексу, які визначають строки позовної давності, і всі ці строки продовжено для всіх суб`єктів цивільних правовідносин на строк дії карантину у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19). Оскільки Законом № 540-IX, який набрав чинності 02 квітня 2020 року, було продовжено перебіг позовної давності для всіх суб`єктів цивільних правовідносин на час дії карантину у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19), тому заява відповідача про застосування наслідків спливу позовної давності не підлягає задоволенню судом з урахуванням положень вищенаведеного законодавства, що узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними, зокрема, у постанові від 06 травня 2021 року у справі № 903/323/20. У постанові від 07 вересня 2022 року у справі № 679/1136/21 (провадження № 61-5238св22) Верховний Суд зазначив про те, що у пункті 12 Розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України в редакції Закону України від 30 березня 2020 року № 540 - ІХ перелічені всі статті Кодексу, які визначають строки позовної давності. І всі ці строки продовжено для всіх суб`єктів цивільних правовідносин на строк дії карантину у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19). З урахуванням пункту 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України та часу введення в Україні карантину у межах позовної давності знаходиться період з березня 2017 року. Подібні висновки викладені Верховним Судом в постанові від 06 грудня 2023 року у справі № 212/10834/21 (провадження № 61-5039св23). Згідно постанови Кабінету Міністрів України від 27 червня 2023 р. № 651, скасовано з 24 години 00 хвилин 30 червня 2023 р. на всій території України карантин, встановлений з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2. При цьому законом України від 15 березня 2022 року № 2120-IX розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено, зокрема пунктом 19 наступного змісту: «У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії». Законом України № 3450-IX від 08 листопада 2023 року пункт 19 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України викладено в такій редакції: «У період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану"». Отже, в період дії карантину перебіг позовної давності, визначений ЦК України, був продовжений, в подальшому зупинений на строк дії воєнного стану в Україні, з урахуванням п.19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, який набрав чинності 17 березня 2022 року. Із цим позовом ПАТ АБ «Укргазбанк» звернулося до суду 27 листопада 2023 року, дата формування позовної заяви в системі «Електронний суд». На дату звернення до суду з позовом строк дії воєнного стану в Україні тривав. Отже, позовна давність при вирішенні позовних вимог застосуванню не підлягає. [PERSON] , позичальник за кредитним договором, є внутрішньо переміщеною особою, що підтверджено відомостями, наданими Міністерством соціальної політики України, лист від 26.04.2024 року. 14 липня 2021 року Законом № 1646-IX «Про внесення змін до Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб», вказаний закон було доповнено статтею 9-2 щодо звільнення внутрішньо переміщених осіб, які залишили або покинули своє місце проживання на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, території проведення антитерористичної операції та/або в районі здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, від негативних наслідків невиконання грошових зобов`язань за кредитними договорами та договорами позики. Частиною другою статті 9-2 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» визначено, що за невиконання чи неналежне виконання внутрішньо переміщеною особою, визначеною частиною першою цієї статті, зобов`язань за кредитним договором та/або договором позики не нараховується неустойка (штраф, пеня), не настає відповідальність у вигляді сплати суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення та процентів річних від простроченої суми, не застосовуються інші санкції майнового характеру. Відповідно до частини шостої статті 9-2 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» положення частин першої - п`ятої цієї статті поширюються виключно на кредитні договори та договори позики, укладені: до дати початку тимчасової окупації з позичальниками, які після зазначеної дати залишили або покинули своє місце проживання на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України; до 14 квітня 2014 року з позичальниками, які після зазначеної дати залишили або покинули своє місце проживання на території проведення антитерористичної операції та/або в районі здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях. Положення частин першої - п`ятої цієї статті не поширюються на заборгованість внутрішньо переміщених осіб, які: залишили або покинули своє місце проживання на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України та в яких станом на дату початку тимчасової окупації наявне прострочення сплати платежів за кредитними договорами та/або договорами позики; залишили або покинули своє місце проживання на території проведення антитерористичної операції та/або в районі здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях та станом на 14 квітня 2014 року в яких наявне прострочення сплати платежів за кредитними договорами та/або договорами позики. Кредитний договір № Ф-352 був укладений 23 жовтня 2007 року, однак 19 травня 2014 року сторони кредитного договору уклали кредитний договір в новій редакції, тобто відбулась повна зміна умов кредитування з укладенням фактично нового кредитного договору 19 травня 2014 року. Рішенням Сватівського районного суду Луганської області було стягнуто заборгованість за кредитом саме згідно умов кредитного договору від 19 травня 2014 року. Тобто кредитний договір був укладений після 14 квітня 2014 року та до тимчасової окупації окремих територій Луганської області України в результаті повномасштабного вторгнення військ російської федерації. Позичальник [PERSON] , є внутрішньо переміщеною особою, вимушений був покинути своє місце проживання двічі в 2014 та 2022 роках, та на час повномасштабного вторгнення військ російської федерації на територію України 24 лютого 2022 року, дату початку тимчасової окупації, не мав заборгованості за кредитом, борг був погашений 17 жовтня 2021 року. Отже, за неналежне виконання [PERSON] , внутрішньо переміщеною особою, зобов`язань за кредитним договором № Ф-352 від 19 травня 2014 року не настає відповідальність у вигляді сплати суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення та процентів річних від простроченої суми. Стаття 625 ЦК України передбачає нарахування санкцій за невиконання грошового зобов`язання та нараховується виходячи з розміру грошового зобов`язання. Проте позивачем помилково застосовано відповідальність згідно ст.625 ЦК України тричі на одну ту саму суму заборгованості за кредитом, з трьох осіб, відповідачів, що суперечить загальним нормам про цивільно-правову відповідальність, суті компенсаторного характеру процентів та інфляції, передбачених статтею 625 ЦК України. Отже, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню. Розподіл судових витрат. Відповідно до статті 141 ЦПК України судовий збір та судові витрати покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: dismissed