Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-08 00:00:00

Зміст позовних вимог та позиції учасників справи У грудні 2023 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (далі ТОВ «ФК «ЄАПБ») звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Позовна заява мотивована тим, що 04 грудня 2017 року між Акціонерним товариством «Ідея Банк» (далі - АТ «Ідея Банк») та [PERSON] було укладено кредитний договір №С-208-006329-17-980, згідно умов якого позичальник зобов`язалася повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші зобов`язання в повному обсязі у строки і на умовах, передбачених договором. Незважаючи на це відповідач не виконала свого обов`язку та припинила повертати наданий їй кредит в строки, передбачені договором. 07 липня 2023 року між АТ «Ідея Банк» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладений договір факторингу №07072023, відповідно до умов якого АТ «Ідея Банк» передав (відступив) ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» прийняв належні ПАТ «Ідея Банк» права вимоги до боржників, вказаних у реєстрі боржників. Відповідно до реєстру боржників №2 до договору факторингу №07072023 від 07 липня 2023 року ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором №С-208-006329-17-980 від 04 грудня 2017 року у розмірі 94\~126,61 грн, з яких 39\~113,55 грн заборгованість за основним боргом, 55 013,06 грн заборгованість за відсотками, 0, 00 грн заборгованість за комісіями. Всі нарахування, що відбувались до дати отримання ТОВ «ФК «ЄАПБ» права грошової вимоги здійснювались безпосередньо АТ «Ідея Банк» станом на день відступлення права вимоги. ТОВ «ФК «ЄАПБ» не здійснювалося жодних додаткових нарахувань, умови кредитного договору в односторонньому порядку не змінювалися. Оскільки відповідач свої зобов`язання за кредитним договором не виконала, з урахуванням викладеного, ТОВ «ФК «ЄАПБ» просить суд стягнути з відповідача заборгованість за кредитним\~договором №С-208-006329-17-980 від 04 грудня 2017 року в розмірі 94 126,61 грн та понесені судові витрати. 14 березня 2024 року відповідачем подано відзив на позовну заяву, відповідно до змісту якого остання заявлені до неї вимоги вважає безпідставними, посилаючись на те, що позивачем не надано належних та допустимих доказів, зокрема, первинних документів (касово-бухгалтерських документів) на підтвердження перерахування відповідачеві кредитних коштів за кредитним договором. Окрім того, відповідач вказує, що позивач неодноразово змінював кредитний ліміт шляхом його збільшення, при цьому такі зміни відбувалися без узгодження з нею. На переконання останньої, пункти 3.3 та 5.11 договору суперечать один одному, пункт 5.1 є нікчемним, оскільки лише факт підписання позичальником документа може свідчити про прийняття ним запропонованих йому умов і приєднання як другої сторони до запропонованого договору, а пункт 6 - несправедливий, так як законодавством вже визначено строк позовної давності три роки. Також відповідач звертає увагу суду на строки позовної давності, зокрема зазначає, що оскільки останній платіж нею було здійснено 26 серпня 2020 року, загальний строк позовної давності відповідно до законодавства встановлюється тривалістю у три роки, тому вона вважає, що такий закінчився 26 серпня 2023 року, а позивач звернувся до суду лише 28 грудня 2023 року, що виходить за межі строку позовної давності. Крім того, відповідач зазначає, що позовна заява не відповідає вимогам ст. 175 ЦПК України, якою визначений обов`язковий досудовий порядок урегулювання спору для даної категорії справ, та заперечує вимоги позивача про стягнення понесених судових витрат, так як вважає, що відповідно до ст. 130 Конституції України держава забезпечує фінансування та належні умови для функціонування і діяльності суддів. 28 березня 2024 року представником позивача подано відповідь на відзив, де остання з огляду на наведені у ній обґрунтування позовні вимоги підтримала в повному обсязі та, крім іншого, зазначила, що сторонами були визначені та погоджені між собою усі істотні умови надання кредиту, відповідно до яких була розрахована заборгованість, а також порядок отримання та погашення заборгованості згідно кредитного договору, підписавши який [PERSON] посвідчила свою обізнаність та згоду з його умовами, волевиявлення учасників було вільним та відповідало їх волі, правочин вчинено в формі, встановленій законом та такий був спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлений ним, а саме отримання кредитних коштів позичальником, що і було здійснено сторонами. [PERSON] з власної ініціативи звернулася за отриманням кредиту до вільно обраної нею фінансової установи АТ «Ідея Банк», отримавши від останньої всю передбачену законодавством інформацію перед укладенням договору. Після отримання права вимоги до відповідача, а саме з 07 липня 2023 року, позивачем жодних штрафних нарахувань не здійснювалось. Як зазначає представник позивача, розрахунок заборгованості за кредитним договором та виписка по рахунку розроблені, видані, оформлені первісним кредитором АТ «Ідея Банк» та є офіційним документом, який підтверджує кредитну заборгованість [PERSON] за кредитним договором. На підтвердження відповіді на відзив представник позивача надала довідку-розрахунок заборгованості за кредитним договором №С-208-006329-17-980 від 04 грудня 2017 року та виписку з особового рахунку за період з 04 грудня 2017 року по 07 липня 2023 року. 11 квітня 2024 року відповідачем подано до суду заперечення на відповідь на відзив, у яких наведено аргументи, аналогічні зазначеним у відзиві. Представник позивача в судове засідання не прибув, у відповіді на відзив просила проводити розгляд справи у її відсутності. Відповідач у судовому засіданні позов не визнала з підстав, викладених у відзиві та у запереченнях на відповідь на відзив, акцентувавши увагу на тому, що позивачем не надано доказів на підтвердження дійсної заборгованості, відсутня бухгалтерська документація на підтвердження перерахунку їй кредитних коштів в сумі 39 113,55 грн, окрім того минув термін позовної давності та позивач не клопоче про його поновлення. Як зауважила відповідач, вона 04 грудня 2017 року уклала угоду з АТ «Ідея Банк» про відкриття кредитної лінії та обслуговування кредитної картки, отримала кредитну картку та користувалася такою, знімаючи кредитні кошти, водночас вносила на картку і власні кошти, у зв`язку з чим за відсутності розрахунку, суму заборгованості вважає необґрунтованою. Процесуальні дії у справі Ухвалою судді Рівненського районного суду Рівненської області 10 січня 2024 року вказана цивільна справа передана до Гощанського районного суду Рівненської області. 20 лютого 2024 року ухвалою судді Гощанського районного суду Рівненської області позовна заява була прийнята до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи постановлено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження. Будь-які інші процесуальні дії у справі не проводилися. Фактичні обставини, встановлені судом, з посиланням на докази на підставі яких встановлені відповідні обставини Судом установлено та не заперечується відповідачем, що 04 грудня 2017 року між ПАТ «Ідея Банк» та [PERSON] було укладено угоду №С-208-006329-17-980 про відкриття Кредитної лінії та обслуговування Кредитної картки (арк. спр. 5). Згідно п. 2 даної угоди банк відкриває Клієнту поточний рахунок [NUMBER] у валюті гривня (надалі - Рахунок), операції за яким можуть здійснюватися за дебетно-кредитною схемою обслуговування з використанням електронного платіжного засобу, що буде використовуватись в рамках Угоди та Договору, у тому числі для розміщення коштів та відображення операцій, здійснених з використанням електронного платіжного засобу, та випускає Клієнту міжнародну платіжну картку MasterCard. У п.п. 3 3.3, 5.11 Угоди сторони погодили, що Банк надає Клієнту кредит шляхом встановлення відновлюваної Кредитної лінії по поточному рахунку на наступних умовах: Максимальний ліміт Кредитної лінії встановлюється у розмірі 200 000 грн; ліміт Кредитної лінії, доступний Клієнту на момент укладання Угоди, становить 29\~500 грн. Враховуючи, що зобов`язання Банку щодо встановлення ліміту Кредитної лінії є для нього відкличними та без ризиковими, визначення суми Кредитної лінії, що може бути доступна Клієнту, протягом строку дії відновлювальної Кредитної лінії, здійснюється Банком в межах встановленого Угодою максимального ліміту Кредитної лінії без будь-яких обмежень; процентна ставка за користування коштами Кредитної лінії становить 48,00 % річних. Реальна річна процентна ставка складає 76,70 %. Загальна вартість кредитної лінії складає 474,70 грн за кожні 1000 грн використаної Кредитної лінії. Підписанням угоди [PERSON] беззастережно підтвердила, що вона ознайомлена з умовами Договору, що затверджений розпорядженням Банку із усіма змінами та доповненнями, які оприлюдені на Інтернет-сторінці Банку за електронною адресою www.ideabank.ua та які їй роз`яснені, зрозумілі та з якими вона цілком згодна (п. 5.1 Угоди). Також, 04 грудня 2017 року [PERSON] власноручно підписала паспорт споживчого кредиту, в якому зазначена інформація про умови кредитування: тип кредиту - кредитна лінія; сума/ліміт кредиту - 1000 грн (загальна вартість кредитної лінії розрахована за кожні 1000 грн); строк кредитування - 12 місяців; мета отримання кредиту - споживчі цілі; спосіб та строк надання кредиту - кредитна лінія на поточний рахунок споживача, операції з якими можуть використовуватися з використанням електронних платіжних засобів; процентна ставка відсотків річних - 48,00 %; тип процентної ставки - фіксований; загальні витрати за кредитом - 474, 63 грн (загальна вартість кредитної лінії розраховано за кожні 1000 грн); орієнтована загальна вартість кредиту для споживача - 1474, 63 грн (загальна вартість кредитної лінії розраховано за кожні 1000 грн); послуги страхування - 1 % від суми фактичної заборгованості на кінець розрахункового періоду, але не менше 20 грн; пеня - за кожен день прострочки на прострочену суму в розмірі 0,15 % - у період від 1 до 60 календарних днів та 0,65 % - у період прострочення оплати з 61 календарного дня; штраф - 50,00 грн за порушення термінів погашення сплати обов`язкового мінімального платежу; процентна ставка, яка застосовується при невиконанні зобов`язання щодо повернення кредиту - 72 % (арк. спр. 6, 7). З огляду на вказане, в даному випадку сторонами погоджено умови кредитування, зокрема сума кредиту, розмір та порядок нарахування відсотків, строк повернення кредитних коштів. Крім того, судом установлено, що позичальник [PERSON] 04 грудня 2017 року особисто підписала письмову згоду, надану на невизначений строк щодо надсилання їй листів та передачу інформації третій особі (колекторській фірмі), яка буде виступати від імені банку (арк. спр. 8). Згідно заяви №С-208-006329-17-980 від 04\~грудня 2017\~року [PERSON] акцептувала публічну оферту ПАТ «Ідея Банк» на укладення Договору про використання аналога власноручного підпису та відтиску печатки банку (арк. спр. 9). Відповідно до даних прибуткового позабалансового ордеру від 04 грудня 2017 року за кредитним договором №С-208-006329-17-980 від 04 грудня 2017 року здійснено перерахунок коштів на суму 1 грн, підстава - видача кредиту [PERSON] (арк. спр.10). Окрім того, [PERSON] 04 грудня 2017 року підписала заяву №С-208-006329-17-980 про приєднання до договору добровільного страхування життя №ПБ КК 1 від 03 квітня 2017 року (арк. спр. 11) та згоду фізичної особи-суб`єкта кредитної історії (арк. спр. 13), відповідно до якої остання надала письмову згоду ПАТ «Ідея Банк» на доступ до своєї кредитної історії, збір, зберігання, використання та поширення через Бюро кредитних історій інформації щодо себе, а також на перевірку особистих даних в порядку визначеному Законом України «Про організацію формування та обігу кредитних історій». Із виписки по рахунку клієнта фізичної особи №100000-2020/1116 за період з 04 грудня 2017 року по 16 листопада 2020 року (арк. спр. 67-70), виписки по рахунку за період з 04 грудня 2017 року по 07 липня 2023 року (арк. спр. 83-94) судом установлено, що відповідач отримувала кредитні кошти та здійснювала погашення заборгованості. ПАТ «Ідея Банк» надано банківську ліцензію №96 від 04 листопада 2011 року на право надання банківських послуг (арк. спр. 25). Згідно із свідоцтвом серії [NUMBER] від 27 грудня 2007 року, виданим Державною комісією з регулювання ринків фінансових послуг України, ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» є фінансовою установою . У відповідності до додатку до свідоцтва серії ФК №183 від 27 грудня 2007 року ТОВ «ФК «Європейська агенцій з повернений боргів» має право здійснювати без отримання ліцензій та/або дозволів відповідно до законодавства: факторинг (арк. спр. 22). 07 липня 2023 року між АТ «Ідея Банк» та ТОВ ФК «ЄАПБ» укладено Договір факторингу №07072023, відповідно умов якого АТ «Ідея Банк» передає (відступає) ТОВ ФК «ЄАПБ» за плату, а ТОВ ФК «ЄАПБ» приймає належні АТ «Ідея Банк» права грошової вимоги до боржників у Реєстрі боржників (арк. спр. 17-18). Платіжна інструкція №19913 від 11 липня 2023 року свідчить про здійснення ТОВ «ФК «ЄАПБ» перерахунку суми 15 300 000 грн АТ «Ідея Банк» (арк. спр. 20). Відповідно до Реєстру боржників №2 до Договору факторингу №07072023 від 07 липня 2023 року та витягу з нього, від АТ «Ідея Банк» до ТОВ «ФК «ЄАПБ» перейшло право вимоги до [PERSON] за кредитним договором №С-208-006329-17-980 від 04 грудня 2017 року на загальну суму 94\~126,61 грн, з яких 39\~113,55 грн заборгованість за основним боргом, 55\~013,06 грн заборгованість за відсотками, 0,00 грн заборгованість за комісіями (арк. спр. 19, 96-97). Такі ж відомості стосовно розміру заборгованості за кредитним договором №С-208-006329-17-980 від 04 грудня 2017 року містяться у наданому позивачем розрахунку заборгованості за договором (акр. спр. 16) та довідці розрахунку заборгованості за кредитним договором АТ «Ідея Банк», станом на 07 липня 2023 року (арк. спр. 95). Докази, відхилені судом, та мотиви їх відхилення Судом відхиляється такий доказ, як знімок екрана із зображенням допису на тему «Ідея Банк» оштрафували на 4 мільйони гривень за неправдиву рекламу», оскільки такий не містить інформації\~щодо предмета\~доказування,\~а тому\~є неналежнимдоказом (арк. спр. 61-63). За клопотанням [PERSON] записи її розмов з представниками АТ «Ідея Банк» судом не досліджувалися, як такі, що не містять інформації щодо предмета доказування (арк. спр. 73). Застосовані норми права Згідно п. 1 ч. 2\~ст. 11 ЦК України\~підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно до положень ч. 1\~ст. 203 ЦК України\~зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Частиною першою\~статті 205 ЦК України\~визначено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Згідно з ч. 1\~ст. 207 ЦК України\~правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Відповідно до\~ст. 626 ЦК України\~договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст. 628 ЦК України). Статтею 638 ЦК України\~передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ст.ст.\~526,\~527,\~530 ЦК України\~зобов`язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Згідно\~ст. 1049 ЦК України\~позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до\~ст. 1054 ЦК України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно зі\~ст. 512 ЦК України\~кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно ч. 1\~ст. 1077 ЦК України\~за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Відповідно до ч. 1\~ст. 1078 ЦК України\~предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Згідно зі\~ст. 1081 ЦК України\~клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу. Відповідно до\~ст. 1082 ЦК України\~боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Згідно правової позиції, викладеної Верховним Судом України у постанові від 23 вересня 2015 року у справі №6-979цс15 боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредиторові, неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обов`язку погашення кредиту взагалі. Мотиви та висновки суду З наданих та досліджених судом доказів убачається, що відповідач 04 грудня 2017 року уклала кредитний договір з первісним кредитором, за яким отримала грошові кошти у кредит, користувалася ними, однак у строки встановлені договором їх не повернула, у зв`язку з чим утворилась заборгованість за ним, яка на підставі договору факторингу була відступлена позивачу. Оцінюючи обставини, які викладені відповідачем у відзиві на позовну заяву, долучені до відзиву докази (арк. спр. 54-60, 64-66) та надані пояснення останньою у судовому засіданні, суд зазначає, що [PERSON] не оспорюється факт укладення нею угоди №С-208-006329-17-980 від 04 грудня 2017 року із ПАТ «Ідея Банк», за умовами якої вона отримала кредитну картку та користувалася кредитними коштами. Жодних доказів того, що відповідач повністю сплатила первісному кредитору заборгованість за вказаним договором остання суду не представила. Що стосується аргументів відповідача про те, що нею не надавалася згода на збільшення кредитного ліміту, то такі судом відхиляються з огляду на обумовлені сторонами угоди у п.п. 3.1 та 3.2 умови щодо встановлення максимального ліміту кредитної лінії у розмірі 200\~000 грн та можливості банку визначати суму кредитної лінії, що може бути доступна клієнту, протягом строку дії відновлювальної кредитної лінії в межах встановленого угодою максимального ліміту кредитної лінії без будь-яких обмежень. Неспроможними, на переконання суду, є також аргументи відповідача щодо нікчемності окремих пунктів угоди, оскільки остання таку угоду підписала, а отже ознайомилася з її змістом та погодилася з її умовами. Щодо твердження відповідача про відсутність належних та допустимих доказів, зокрема, первинних документів (касово-бухгалтерських документів) на підтвердження перерахування відповідачеві кредитних коштів за кредитним договором, то суд зауважує, що надана позивачем виписка за картковим рахунком позичальника, яка судом оцінюється у сукупності з іншими зібраними у справі доказами, підтверджує обставини видачі кредиту та його розміру, а також заборгованість по кредиту. Верховний Суд у постанові від 25 травня 2021 року у справі №554/4300/16-ц дійшов правового висновку, що «Належними доказами, які підтверджують наявність заборгованості за укладеним кредитним договором та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Тобто, виписки за картковими рахунками можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором. Таким чином, надані банком виписки за картковими рахунками позичальника, у сукупності з іншими зібраними у справі доказами, підтверджують обставини видачі кредиту та його розміру, а також заборгованість по кредиту, розмір якої відображено у детальному розрахунку та не спростовано будь-яким контррозрахунком відповідача.» Аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд у складі Касаційного цивільного суду у постанові від 17 грудня 2021 року по справі №278/2177/15-ц (отже, виписки за картковими рахунками (по кредитному договору) можуть бути належними доказами щодо заборгованості по тілу кредиту за кредитним договором». Матеріалами справи підтверджується, що кредитний договір було укладено на підставі вільного волевиявлення [PERSON] . На підтвердження своєї обізнаності про умови кредитування остання поставила свій підпис в угоді, паспорті та заявах, тим самим підтвердивши отримання та ознайомлення з інформацією про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, наданого згідно з обраними умовами кредитування. Крім того, за період з 04 грудня 2017 року по 07 липня 2023 року [PERSON] погашала кредитну заборгованість, що підтверджує той факт, що вона визнала умови кредитного договору дійсним та законним. Таким чином, відповідач була обізнана про всі умови кредитного договору та прийняла їх як справедливі та прийнятні для себе. При цьому, відповідач не скористалася наданим їй правом подати власний розрахунок заборгованості, заявити клопотання про призначення судово-економічної бухгалтерської експертизи або ж надати суду висновок експерта, складений на її замовлення. За такого, надані сторонами виписки по рахунку [PERSON] є належними та допустимими доказами надання кредитних коштів\~за умовами кредитного договору та наявної заборгованості по ньоому. Виходячи з аналізу наведених норм закону та встановлених обставин неналежного виконання відповідачем своїх зобов`язань за кредитним договором, що призвело до виникнення заборгованості, суд, зважаючи на те, що позивач, який отримав право вимоги до відповідача за договором факторингу, внаслідок такого порушення позбавлений можливості отримати кредитні кошти та відсотки, на що він розраховував при укладенні означеного попередньо договору, дійшов висновку про законність та обґрунтованість заявлених позовних вимог. Щодо строків позовної давності у цій справі та можливості їх застосування до спірних правовідносин, що виникли між сторонами Оскільки наявні підстави для задоволення позовних вимог, судом досліджується питання позовної давності, про застосування якої заявила відповідач. Згідно зі ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. За правилами ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Положеннями ч. 3 ст. 267 ЦК України визначено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. За змістом статей 256, 267 ЦК України суд може відмовити в позові через сплив без поважних причин строку звернення до суду лише в тому разі, коли позов є обґрунтованим. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). Визначення початкового моменту перебігу позовної давності має важливе значення, оскільки від нього залежить і правильність обчислення позовної давності, і захист порушеного права. Між тим, відповідно до ст. 262 ЦК України заміна сторін у зобов`язанні не змінює порядку обчислення та перебігу позовної давності. З матеріалів справи встановлено, що [PERSON] здійснила останній платіж за кредитом 26 серпня 2020 року у сумі 2340,00 грн, тому трирічний строк звернення до суду мав сплинути 26 серпня 2023 року. Разом з тим,\~Законом України\~«Про\~внесення\~змін до\~деяких\~законодавчих\~актів України,\~спрямованих\~на\~забезпечення додаткових\~соціальних\~та\~економічних гарантій\~у\~зв`язку\~з\~поширенням\~коронавірусної хвороби\~(COVID-19)»\~від\~30\~березня\~2020\~року №540-IX, який набрав чинності 02 квітня 2020\~року, розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України\~було доповнено пунктом 12, згідно якого під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки позовної давності, визначені\~статтею 257 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Частиною першою\~статті 29 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб»\~від 06 квітня 2000 року №1645-III передбачено, що карантин встановлюється та відміняється Кабінетом Міністрів України. Постановою Кабінету Міністрів України «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» №211 від 11 березня 2020 року, карантин на всій території України встановлено з 12 березня 2020 року. Дію карантину, встановленого зазначеною Постановою, було закінчено 01 липня 2023 року. Крім того,\~Законом України\~\~«Про\~внесення змін\~до\~Податкового\~кодексу України\~та\~інших\~законодавчих актів\~України\~щодо\~дії норм\~на\~період\~дії воєнного\~стану» від 15 березня 2022 року №2120-ІХ, який набрав законної сили 17 березня 2022\~року, розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України\~доповнено, зокрема, пунктом 19 наступного змісту: «У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями\~257-259,\~362,\~559,\~681,\~728,\~786,\~1293\~цього\~Кодексу, продовжуються на строк його дії». Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» в країні запроваджено воєнний стан, який на даний час триває. З урахуванням наведеного, суд вважає, що у даній справі строк позовної давності є продовженим в силу вимог вищевказаних норм закону і не сплинув станом на дату звернення позивача до суду з даним позовом, тому відсутні підстави для задоволення заяви відповідача про застосування строків позовної давності. Розподіл судових витрат Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України, яка визначає порядок розподілу судових витрат між сторонами,\~вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 2684 грн судового збору, який був сплачений при зверненні до суду з позовом.

Outcome: approved