Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-21 00:00:00

20.03.2024 року представник ПАТ "Страхова\~компанія "Арсенал\~Страхування",\~Сакун А., звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення страхового відшкодування. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 10.11.2020 року між ПрАТ "Страхова компанія "Арсенал Страхування" та ТОВ «ФА Інтертрейдінг Україна» було укладено договір страхування наземного транспорту №400/20-Т/ЦІ, згідно якого ПрАТ "Страхова компанія "Арсенал Страхування" взяло на себе зобов`язання компенсувати будь-яке пошкодження або знищення автомобіля марки «Ford Transit» д/н [NUMBER] , його окремих складових частин та додаткового обладнання внаслідок ДТП. 26.03.2021 року на дорозі Н-14 Олександрівка-Кропивницький-Миколаїв, 4 км, 5 м, СТОВБ сталася ДТП за участю автомобіля марки «Ford Transit» д/н [NUMBER] під керуванням [PERSON] та «ВАЗ 21114» д/н [NUMBER] із напівпричепом д/н [NUMBER] під керуванням [PERSON] . Дана ДТП сталася в результаті порушення правил дорожнього руху водієм [PERSON] , що підтверджується постановою Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 20.04.2021 року у справі №383/290/21. Вартість відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу марки «Ford Transit» д/н [NUMBER] становить 34680,41 грн. Саме у вказаній сумі позивач поніс збитки відповідно до умов договору срахування. Цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу «ВАЗ 21114» д/н [NUMBER] була застрахована в страховій компанії «Княжа Вієнна Іншуранс Груп», яке здійснило перерахунок страхового відшкодування на рахунок ПрАТ "Страхова компанія "Арсенал Страхування" у сумі 14078,54 грн. з врахуванням коефіцієнту фізичного зносу. Невиплаченою залишається сума у розмірі 20601,87 грн. Стосовно вказаної суми позивач направляв на адресу відповідача претензію про відшкодування збитків, яка залишена останнім без уваги. З огляду на викладене, просила стягнути з відповідача на користь позивача 20601,87 грн. у рахунок відшкодування витрат, заподіяних позивачу, та 3028 грн. у рахунок відшкодування сплаченого судового збору. Ухвалою судді Єланецького районного суду Миколаївської області від 15.04.2024 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, вирішено проводити розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження. Представник позивача у судове засідання не з`явилася, до суду направила заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала та просила задовольнити, також просила провести заочний розгляд справи у разі відсутності належним чином повідомленого про час та місце розгляду справи відповідача. Відповідач в судове засідання не з`явився, судом відповідно до ч.ч. 7, 8\~ст. 128 ЦПК України\~вважається належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи за місцем його реєстрації, причину неявки суду не повідомив, відзив на позовну заяву до суду не направив. У відповідності до ст. ст. 280, 281 ЦПК України, за заявою представника позивача суд ухвалив провести заочний розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження. Відповідно до ч. 4\~ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до ч. 1\~ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Виходячи з викладеного, суд вбачає за можливе розглянути справу по суті за відсутності належним чином повідомлених про час та місце розгляду справи учасників. Вивчивши письмові матеріали справи, встановивши факти та відповідні до них правовідносини, суд приходить до слідуючого висновку. \~ \~ \~ \~Як вбачається з матеріалів справи, 10.11.2020 року між ПрАТ "Страхова компанія "Арсенал Страхування" та ТОВ «ФА Інтертрейдінг Україна» було укладено договір страхування наземного транспорту №400/20-Т/ЦІ, згідно якого ПрАТ "Страхова компанія "Арсенал Страхування" взяло на себе зобов`язання компенсувати будь-яке пошкодження або знищення автомобіля марки «Ford Transit» д/н [NUMBER] , його окремих складових частин та додаткового обладнання внаслідок ДТП (а. с. 5-17). 26.03.2021 року на дорозі Н-14 Олександрівка-Кропивницький-Миколаїв, 4 км, 5 м, СТОВБ сталася ДТП за участю автомобіля марки «Ford Transit» д/н [NUMBER] під керуванням [PERSON] та «ВАЗ 21114» д/н [NUMBER] із напівпричепом д/н [NUMBER] під керуванням [PERSON] . Дана ДТП сталася в результаті порушення правил дорожнього руху водієм [PERSON] , що підтверджується постановою Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 20.04.2021 року у справі №383/290/21 (а. с. 19-27). \~ \~ \~ \~Вартість відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу марки «Ford Transit» д/н [NUMBER] становить 34680,41 грн. (а. с. 28-39). Саме у вказаній сумі позивач поніс збитки відповідно до умов договору страхування. Цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу «ВАЗ 21114» д/н [NUMBER] була застрахована в страховій компанії «Княжа Вієнна Іншуранс Груп», яке здійснило перерахунок страхового відшкодування на рахунок ПрАТ "Страхова компанія "Арсенал Страхування" у сумі 14078,54 грн. з врахуванням коефіцієнту фізичного зносу (а. с. 41-42). Невиплаченою залишається сума у розмірі 20601,87 грн. Стосовно вказаної суми позивач направляв на адресу відповідача претензію про відшкодування збитків, яка залишена останнім без уваги (а. с. 43-44). Так, відповідно до ч.ч. 1,2,\~ст.1187 ЦК\~джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. В силу частини 1\~статті 1188 ЦК України\~шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення. Разом із покладанням на винну особу обов`язку з відшкодування шкоди (статті\~1166,\~1188 ЦК України) правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обов`язок. Відповідно до\~статті 999 ЦК України\~законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього\~Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства. Страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів (стаття 1 Закону України «Про страхування»). За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 ЦК України). Страхувальник вносить страховику згідно з договором страхування певну плату, яка називається страховим платежем (страховим внеском, страховою премією) (частина 1\~статті 10 Закону України «Про страхування»). Предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані, зокрема, з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності) (стаття 980 ЦК України). Законом передбачено добровільну та обов`язкову форми страхування (стаття 5 Закону України «Про страхування»). До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним\~Законом України від 01 липня 2004 р. № 1961-IV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»\~. Метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності\~ вищевказаний Закон визначає забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а також захист майнових інтересів страхувальників. Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону № 1961-IV). Згідно зі\~статтею 6 Закону № 1961-IV\~страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. За змістом\~Закону № 1961-IV\~(статті 9, 22-31, 35, 36) настання страхового випадку (скоєння дорожньо-транспортної пригоди) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов`язана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Відповідно до пункту 3 частини 1статті 988\~ЦК України\~страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором. Пунктом 22.1\~статті 22 Закону № 1961-IV\~встановлено правило, згідно з яким, при настанні страхового випадку, страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим\~Законом\~порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Статтями\~28,\~29 Закону № 1961-IV\~передбачено, що шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, - це шкода, пов`язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з пошкодженням чи фізичним знищенням доріг, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху; з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого; з проведенням робіт, які необхідні для врятування потерпілих у результаті дорожньо-транспортної пригоди; з пошкодженням транспортного засобу, використаного для доставки потерпілого до відповідного закладу охорони здоров`я, чи забрудненням салону цього транспортного засобу; з евакуацією транспортних засобів з місця дорожньо-транспортної пригоди. У зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством. Відповідно до частин 1, 2\~статті 22 ЦК України\~особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил\~статті 22 ЦК України, оскільки частиною 1 визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування. В силу вимог частини 3 статті\~12, частини 1 статті\~81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частина 2\~статті 77 ЦПК України). Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина 1\~статті 76 ЦПК України). Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків (частина 2\~статті 76 ЦПК України). Докази у цивільному процесі мають бути належними та допустимими. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування частина 1\~статті 77 ЦПК України). Згідно із частиною 4\~статті 82 ЦПК України\~обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Предметом позову у даній справі є вимога про відшкодування страховику завданої майнової шкоди у вигляді сплаченого страхового відшкодування у розмірі 20601,87 грн. Вирішуючи спір, суд виходить з того, що позивач, виконавши за відповідача обов`язок з відшкодування завданої останнім шкоди потерпілому, шляхом сплати страховику потерпілого, виплаченої ним суми потерпілому, набуло право регресної вимоги до завдавача шкоди на підставі положень статті 38 Закону. Так, відповідно до частини першої\~статті 1191 ЦК України\~особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Стаття 38 Закону№ 1961-IV передбачає право страховика подати після виплати страхового відшкодування регресний позов до страхувальника за наявності певних умов. Таким чином, у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому\~законом № 1961-IV\~порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у\~статті 38 вказаного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Обмеження набуття страховиком завдавача шкоди права зворотної вимоги (регресу) випадками, які визначені у\~статті 38 Закону № 1961-IV\~зумовлене тим, що набуття вказаного права щоразу після відшкодування цим страховиком шкоди потерпілому суперечило би меті страхування цивільно-правової відповідальності, об`єктом якого є майнові інтереси завдавача шкоди та яке забезпечує, зокрема, їх захист. Відповідно до підпункту «в» пункту 38.1.1.\~статті 38 Закону № 1961-IV\~страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду якщо він після дорожньо-транспортної пригоди за його участю самовільно залишив місце пригоди. З огляду на викладене, суд вважає, що належними та допустимими доказами підтверджено наявність передбачених\~статтею 38 Закону № 1961-IV\~підстав для пред`явлення до відповідача вимог про відшкодування сплаченої позивачем як страховиком цивільно-правової відповідальності страхувальника завданої останньої шкоди, тому з відповідача на користь позивача підлягають стягненню 20601,87 грн. у рахунок відшкодування витрат, заподіяних позивачу. Також у відповідності до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню 3028 грн. у рахунок відшкодування сплаченого судового збору.

Outcome: approved