Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-23 00:00:00

1.Стислий виклад позиції заявниці, заінтересованої особи. [PERSON] звернувся до суду із вказаною заявою в якій просить видати обмежувальний припис стосовно [PERSON] та встановити заходи тимчасового обмеження прав, покласти на нього відповідні обов`язки на строк 6 місяців. Заява обґрунтована тим, що вона та [PERSON] є колишнім подружжям. Шлюб розірвано в 1990 році, однак проживають в одному будинку за адресою: [ADDRESS] Тривалий час потерпає від фізичного та психологічного насильства зі сторони [PERSON] . Після чергових фактів домашнього насильства зі сторони [PERSON] зверталась з заявою в поліцію. За результатами розгляду заяви щодо [PERSON] складено протоколи про адміністративні правопорушення та постановами Галицького районного суду Івано-Франківської області від 04 липня 2023 року та 29 березня 2024 року [PERSON] визнаний винуватим у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених частиною 1 статті 173-2, частиною 2 статті 173-2 КУпАП та на такого накладено адміністративні стягнення у виді штрафу. Рішенням Галицького районного суду від 18 жовтня 2023 року ухвалено видати обмежувальний припис відносно [PERSON] , строком на 3 (три) місяці із визначенням заходів тимчасового обмеження прав. Вона хвилюється за своє життя та здоров`я оскільки [PERSON] їй постійно погрожує, покарання у виді штрафу та встановлення відносно нього обмежувального припису виявились неефективними та не захистили її від насильства. При розгляді заяви заявниця таку підтримала, просила заяву задовольнити. Заінтересована особа [PERSON] належно повідомлявся про час та місце розгляду справи, зокрема, через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. Судом ухвалено рішення щодо подальшого руху справи. 2.Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини. [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS] , [PERSON] Івано-Франківської обл. Постановою Галицького районного суду Івано-Франківської області від 04 липня 2023 року [PERSON] визнаний винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 173-2 КУпАП по факту конфлікту з [PERSON] , що мав місце 24 червня 2023 року, в ході якого обзивав [PERSON] нецензурними словами та на такого накладено адміністративне стягнення (а.с. 7). Постановою Галицького районного суду Івано-Франківської області від 29 березня 2024 року [PERSON] визнаний винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 173-2 КУпАП по факту конфлікту з [PERSON] , що мав місце 17 березня 2024 року, в ході якого обзивав [PERSON] нецензурними словами та на такого накладено адміністративне стягнення (а.с. 7). Рішенням Галицького районного суду від 18 жовтня 2023 року ухвалено видати обмежувальний припис, яким строком на 3 (три) місяці визначити заходи тимчасового обмеження прав [PERSON] , [INFO] , проживаючого за адресою: [ADDRESS] , [PERSON] Івано-Франківської обл. з покладенням обов`язків. 3.Чи були і ким порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси, за захистом яких мало місце звернення до суду. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. Згідно частини 3 статті 294 ЦПК України, справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені цим розділом. Відповідно до приписів частини 1 статті 350-5 ЦПК України,\~справа про\~видачу обмежувального\~припису розглядається\~судом за\~участю заявника\~та заінтересованих\~осіб.\~Неявка належним\~чином повідомлених\~заінтересованих осіб\~не перешкоджає\~розгляду справи\~про видачу\~обмежувального припису. Відповідно до статті \~350-2\~ЦПК України заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства або її представником у випадках визначених Законом України "Про запобігання та протидію домашньому насильству". Згідно пункту 2 частини 2 статті 3 Закону України "Про запобіганню та протидію домашньому насильству", дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання поширюється на таких осіб, зокрема, колишнє подружжя. Предметом доказування є вчинення по відношенню до заявника домашнього насильства, що є необхідною умовою для можливості застосування судом до заінтересованої особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству. Відповідно до положень пункту 3 частини 1 статті 1\~Закону України\~"Про\~запобігання та\~протидію домашньому\~насильству" домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Обмежувальний припис стосовно кривдника - встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи (пункт 6 частини 1 статті 1 Закону України "Про запобігання та протидію домашньому насильству"). Кривдником є особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі (пункт 6 частини 1 статті 1 Закону України "Про запобігання та протидію домашньому насильству"). Відповідно до частини 3 статті 26 Закону України "Про запобігання та протидію домашньому насильству", рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. У пункті 9 частини 1 статті 1\~Закону України\~"Про\~запобігання та\~протидію домашньому\~насильству" визначено, що оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи. Оцінка ризиків має проводитись за факторами небезпеки (ризиків) щодо вчинення домашнього насильства шляхом відібрання свідчень від постраждалої від такого насильства особи, з`ясування обставин конфлікту та виявлення чинників і умов, які створюють або можуть створювати небезпеку для цієї особи. Фактори небезпеки (ризику) щодо вчинення домашнього насильства мають визначатися за результатами оцінки дій кривдника, які свідчать про ймовірність настання летальних наслідків у разі вчинення домашнього насильства з метою виявлення вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті такої особи. Такого висновку дійшов Верховний Суд у своїй постанові від 28.04.2020 року винесеній за результатами розгляду справи N 754/11171/19. Верховний Суд у постанові від 14 січня 2020 року винесеній у справі N 754/6995/19 зазначає, що під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві. Відповідно до частини 1 статті 3\~Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Як наголошує частина 2 статті 27\~Конституції України кожен має право захищати своє життя і здоров`я, життя і здоров`я інших людей від протиправних посягань. Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 21\~Закону України\~"Про\~запобігання та\~протидію домашньому\~насильству" постраждала особа має право на дієвий, ефективний та невідкладний захист в усіх випадках домашнього насильства, недопущення повторних випадків домашнього насильства. Стаття 3 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод закріплює одну з фундаментальних цінностей демократичного суспільства. Вона категорично забороняє без будь-яких винятків катування, нелюдське або таке, що принижує гідність, поводження та покарання без огляду на обставини чи поведінку потерпілого, що висвітлюється у рішенні ЄСПЛ "A.V. v. Ukraine", n. 68177, "Enea v. Italy" [GC], n. 55182, "Idalov v. Russia" [GC], 91183. Практика Європейського суду з прав людини у рішенні "Ireland v. the UK", наголошує на тому, що таке, що принижує гідність, поводження або покарання передбачає знущання, які мають викликати у жертви почуття страху, страждання і почуття власної неповноцінності, а також принизити її гідність. Відповідно до прецедентної практики ЄСПЛ висловленої у рішеннях "Kudla v Poland" [GC], n. 92237, "Козинець проти України", n. 52, "Лабіта проти Італії", n. 120, "Чембер проти Росії", n. 49244, поводження є "нелюдським", якщо, крім іншого, воно було умисним, застосовувалось впродовж кількох годин поспіль і призводило або до справжніх тілесних ушкоджень, або до гострих фізичних чи душевних страждань. Стаття 13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод гарантує існування у внутрішньому праві засобів, які надають можливість скористатися правами і свободами, закріпленими в Конвенції, незалежно від того, як вони подані в національній правовій системі. Це положення вимагає, щоб відповідний внутрішній орган вивчив зміст скарги, яка базується на Конвенції, та забезпечив необхідне виправлення порушеного права. Рішення Європейського суду з прав людини "Chahal v. the UK", n. 145. Відповідно до положень статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Відповідно до статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За змістом статті 89\~ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу. Відповідно до частин 2-4 статті 26 Закону України "Про запобігання та протидію домашньому насильству", обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: 1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; 2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; 3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною; 4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; 5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. Обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців. Положеннями статті 350-6\~ЦПК України визначено, що розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або відмову в її задоволенні. Враховуючи встановлені судом фактичні обставини справи, зокрема наявність фактів домашнього насильства [PERSON] щодо [PERSON] , що виразилось у конфлікті в ході якого [PERSON] обзивав [PERSON] нецензурними словами та наведені норми чинного законодавства України, оцінюючи вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, суд приходить до висновку про те, що заяву про видачу обмежувального припису слід задовольнити. Видати обмежувальний припис відносно [PERSON] , яким строком на 6 місяців визначити заходи тимчасового обмеження прав такого та покласти, обов`язки, а саме: - заборона особисто і через третіх осіб переслідувати постраждалу особу її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; - заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. В силу частини 3 статті 350-5 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, суд відносить на рахунок держави. Згідно із частиною 4 статті 350-6 ЦПК України, рішення суду про видачу обмежувального припису підлягає негайному виконанню, а його оскарження не зупиняє виконання. На підставі Закону України "Про запобігання та протидію домашньому насильству",

Outcome: approved