Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-19 00:00:00

11.09.2023 року позивач звернулася до суду із вказаним позовом. В обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що їй на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 04.09.1996 року належить частина квартири [ADDRESS] . Однак, відповідно до інформації з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, щодо квартири [ADDRESS] зареєстровано обтяження у вигляді арешту, як підстава обтяження зазначено: «ухвала, б/н, 23.07.1996, Нарсуд, Бабушкінський р-н». Дане обтяження зареєстровано в реєстрі 24.04.2007 року о 15:33:04 за № 4860594 реєстратором: Державний нотаріальний архів в Дніпропетровській області (49102, Дніпропетровська обл., м. Дніпро, вул. Данила Галицького, буд.14, (056) 767-97-35; dnarhiv@ukr.net). Згідно з відповіддю Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська на адвокатський запит від 31.07.2023 року №02-13/1/310/2023, пошук ухвали, на підставі якої накладено арешт, як і справи, в рамках якої була б винесена вказана ухвала, результатів не дав. Посилаючись на зазначене, позивач просить суд скасувати обтяження квартири [ADDRESS] , у вигляді арешту шляхом виключення з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна обтяження за реєстраційним номером 4860594, що зареєстровано 24.04.2007 15:33:04 за № 4860594 реєстратором: Державний нотаріальний архів в Дніпропетровській області (49102, Дніпропетровська обл., м. Дніпро, вул. Данила Галицького, буд.14, (056) 767-97-35; dnarhiv@ukr.net). Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11.09.2023 року позовна заява передана в провадження судді Кудрявцевій Т.О. Ухвалою від 12.09.2023 року суддя Кудрявцева Т.О. відкрила провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. 29.09.2023 року від Державного нотаріального архіву в Дніпропетровській області отримано відзив на позовну заяву, з якого вбачається, що Державним нотаріальним архівом в Дніпропетровській області не вносився спірний запис, документи, що слугували підставою для обтяження нерухомого майна не перебувають у володінні Державного нотаріального архіву в Дніпропетровській області. З тексту відзиву вбачається, що спірний запис вносився, ймовірно Сьомою Дніпропетровською державною нотаріальною конторою. Ухвалою суду від 09.11.2023 року за клопотанням представника позивача витребувано з Сьомої Дніпровської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області завірені копії документів, що були підставою для внесення інформації до Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, щодо запису про обтяження у вигляді арешту квартири [ADDRESS] . На виконання вказаної ухвали Сьомою Дніпропетровською державною нотаріальною конторою надано суду завірені копії документів, що були підставою для внесення інформації до Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, щодо запису про обтяження у вигляді арешту квартири [ADDRESS] , з чого вбачається, що спірний запис вносився саме Сьомою Дніпропетровською державною нотаріальною конторою. 29.12.2023 року позивачем надано уточнену позовну заяву до Сьомої Дніпровської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області, третя особа - Державний нотаріальний архів в Дніпропетровській області про скасування обтяження нерухомого майна. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку про задоволення позову, з таких підстав. Згідно з частинами першою, другою статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Відповідно до ч.1, 2, 3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1, 2, 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. У відповідності до ч.1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ч.1, 2 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Згідно ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до ст. 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Статтею 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до ч.1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 04.09.1996 року належить частина квартири [ADDRESS] . Відповідно до інформації з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, щодо квартири [ADDRESS] зареєстровано обтяження у вигляді арешту, як підстава обтяження зазначено: «ухвала, б/н, 23.07.1996, Нарсуд, Бабушкінський р-н». Дане обтяження зареєстровано в реєстрі 24.04.2007 року о 15:33:04 за № 4860594 реєстратором: Державний нотаріальний архів в Дніпропетровській області (49102, Дніпропетровська обл., м. Дніпро, вул. Данила Галицького, буд.14, (056) 767-97-35; dnarhiv@ukr.net). Сьомою Дніпропетровською державною нотаріальною конторою надано суду завірені копії документів, що були підставою для внесення інформації до Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, щодо запису про обтяження у вигляді арешту квартири [ADDRESS] , зокрема, постанова Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 23.07.1996 року, в якій зазначено про накладення арешту на кв. [ADDRESS] . Згідно з листом Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська на адвокатський запит від 31.07.2023 року №02-13/1/310/2023, пошук ухвали, на підставі якої накладено арешт, як і справи, в рамках якої була б винесена вказана ухвала, результатів не дав. Відповідно ж до ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Статтею 391 ЦК України передбачене право власника майна вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Статтею 41 Конституції України та статтею 1 Першого протоколу Конвенції про права людини встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Тлумачення цього положення як захисту права власності було здійснено Європейським судом з прав людини у справі «Маркс проти Бельгії», в рішення у якій суд зазначив: «Визнаючи, що кожен має право мирно володіти своїм майном, ст. 1 у своїй суті забезпечує право власності». У рішенні по справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції» суд нагадує, що втручання в право на мирне володіння майном повинне здійснюватися з дотриманням «справедливого балансу» між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами захисту основоположних прав. Рішенням у справі «Прессос компанія Нав`єра А.О.» та інші проти Бельгії» Європейським судом встановлено, що має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, якої прагнуть досягти шляхом ужиття будь-якого заходу для позбавлення особи її власності. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. У відповідності до ч.1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною 2 ст. 16 ЦК України передбачено, що способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень статей 55, 124 Конституції України та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. Таким чином, вищенаведеними положеннями чинного законодавства України передбачено, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю, у цьому випадку відповідно до змісту статтей 379, 382 ЦК України об`єктом власності особи може бути, зокрема, житло - житловий будинок, садиба, квартира. З викладеного вбачається, що заборона на відчуження нерухомого майна, що належить позивачу, внесена на підставі ухвали, що відсутня у Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська, а тому, таке обтяження є безпідставним. Обтяження, що було накладено на квартиру, порушує права та законні інтереси позивача, оскільки унеможливлює переоформлення, користування та розпоряджання даним майном. Враховуючи вищевказане, суд приходить до висновку про те, що підлягають задоволенню позовні вимоги позивача про скасування обтяження квартири [ADDRESS] , у вигляді арешту шляхом виключення з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна обтяження за реєстраційним номером 4860594, що зареєстровано 24.04.2007 15:33:04 за № 4860594 реєстратором: Державний нотаріальний архів в Дніпропетровській області (49102, Дніпропетровська обл., м. Дніпро, вул. Данила Галицького, буд.14, (056) 767-97-35; dnarhiv@ukr.net). Будь-яких доказів в спростування зазначених вимог позивача відповідачем суду не надано Згідно з вимогами ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Задовольняючи позовні вимоги позивача, суд вважає за необхідне у відповідності до ст.141 ЦПК України, стягнути з відповідача Сьомої Дніпровської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області на користь позивача понесені витрати по справі, сплачений судовий збір у сумі 1073 грн. 60 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved