Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-22 00:00:00

Представник позивачки - адвокат Віхляєв В.В., яка діє на підставі Свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю №844 від 10.01.2011, через підсистему (модулів) Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи «Електронний суд», звернулася з вказаним позовом до суду, в якому просить: 1) стягнути з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/3 частини заробітку (доходу) [PERSON] щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного віку, починаючи з дати пред`явлення позову до суду та до досягнення дітьми повноліття; 2) позбавити [PERSON] батьківських прав відносно дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] ; 3) стягнути з відповідача на користь позивачки вартість судових витрат. Позов обґрунтовано тим, що 07.09.2013 року між позивачкою та відповідачем було укладено шлюб, зареєстрований 07.09.2013 року Шевченківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції, запис № 324. Від шлюбу у сторін народились діти: донька - [PERSON] , [INFO] та син - [PERSON] , [INFO] . 20.10.2021 року рішенням Шевченківського районного суду м.Запоріжжя шлюб між сторонами було розірвано. Після припинення шлюбних відносин діти залишились проживати разом з позивачкою. Відповідач знявся з реєстрації за місцем проживання позивачки та, будучи громадянином російської федерації, що підтверджується паспортом відповідача, виїхав на постійне місце проживання на територію російської федерації. З того часу його місцезнаходження невідоме, що підтверджується відповіддю № 6605/48/03/03-2022 від 18.11.2022 року Відділу поліції № 3 Запорізького районного управління поліції ГУНП в Запорізькій області). Жодної участі у вихованні, утриманні та спілкуванні з дітьми відповідач не бере та ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків. На підставі наведеного, виходячи з інтересів дітей, оскільки відповідач свідомо самоусунувся від виконання батьківських обов`язків з виховання, розвитку, навчання, лікування та матеріального забезпечення дітей, не виходить на зв`язок, з підстав, передбачених ст.19, 150, 155, 164-166 СК України, ст.12 Закону України «Про охорону дитинства», позивачка просить задовольнити вище вказаний позов. Ухвалою суду від 16.10.2023 відкрито провадження у справі та розгляд справи призначено в загальному позовному провадженні. 18.12.2023 до суду надійшов висновок районної адміністрації Запорізької міської ради по Шевченківському району №22.03/01-34-982 від 18.12.2023 про доцільність позбавлення батьківських прав. Відповідачем відзив на позов не подано. Ухвалою суду від 15.01.2024 закрито підготовче провадження у цивільній справі, призначено її до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні. В судовому засідання позивачка підтримала позовні вимоги, просила їх задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві. Відповідач, згідно ст.128 ЦПК України, будучи належним чином повідомлена про дату, час і місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився. Причини неявки суду не повідомив. Заяви про розгляд справи без його участі та заперечення не надав. Крім того, судом розміщено оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України згідно з ч.10 ст.187 ЦПК України про виклик відповідача до суду, що підтверджено матеріалами справи. Представник третьої особи - органу опіки та піклування Парфенюк Л.П. в судовому засіданні підтримала Висновок про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача з підстав, викладених у ньому. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] , яка є подругою позивачки, пояснила суду, що товаришують близько 5 років та спілкується з позивачкою майже кожного дня. Знає, що діти позивачки приймають участь у змаганнях. Жодного разу не бачила батька дітей - відповідача по справі. Про нього нічого не чула, діти про нього не згадують. Неповнолітня донька позивачки [PERSON] , [INFO] , пояснила суду, що останній раз спілкувалась з батьком, коли їй було 6 років. Він їм не телефонує, не намагається вийти на зв`язок, не спілкується з ними. В соціальніц мережі «Інстаграм» близько трьох років тому бачила батька на фотографії з іншою жінкою. Більше про нього нічого не знає. Розглянувши позовну заяву, вислухавши пояснення учасників справи, здійснивши допит свідків, з`ясувавши правовідносини між сторонами та перевіривши їх наявними доказами, суд знаходить позов обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню, виходячи з таких встановлених судом фактичних обставинах справи та відповідних їм правовідносин. Судом встановлено та перевірено матеріалами справи, що 20.10.2021 року рішенням Шевченківського районного суду м.Запоріжжя у справі № 336/5363/21 (провадження № 2/336/3859/2021) шлюб між сторонами було розірвано. Під час перебування у шлюбі, [INFO] народились діти: [PERSON] , що підтверджується Свідоцтвом про народження Серії [NUMBER] від 09.10.2014 року. (а.с.23) та [INFO] народився [PERSON] , що підтверджується Свідоцтвом про народження Серії [NUMBER] від 20.01.2015 року. (а.с. 24) Позивачка разом з дітьми проживає за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується відповідними Довідками. (а.с. 26-27). Відповідач [PERSON] ухиляється від своїх батьківських обов`язків, що підтверджується наступними доказами, які судом були досліджені в судовому засіданні: 1) Довідкою № 01-22/394 від 29.08.2023 року Запорізької спеціалізованої школи з поглибленим вивченням іноземної мови № 7 Запорізької міської ради Запорізької області, в якій зазначено, що: «Адміністрація школи повідомляє, що учениця 7-Б класу [PERSON] , [INFO] , навчається в школі з 2018 року. З вересня 2018 року й до сьогодні її батько [PERSON] школу й батьківські збори не відвідував, з класним керівником та вчителями - предметниками з приводу навчання та поведінки своєї доньки не спілкувався. Всіма питаннями, пов`язаними з навчанням і вихованням дитини, опікується мати [PERSON] : приводить дитину до школи (під час очного навчання), допомагає виконувати завдання, контактує за потреби з учителями, класним керівником та адміністрацією школи»; 2) Довідкою Запорізької гімназії № 90 Запорізької міської ради № 08-12/8 від 28.08.2023 року, яка видана [PERSON] , матері учня 3-Г класу [PERSON] « [INFO] про те, що батько [PERSON] за час навчання сина з «01» вересня 2021 р. по «28» серпня 2023 р. у школі не з`являвся, з класним керівником та вчителями не спілкувався, навчанням та успіхами дитини не цікавився, участі в батьківських зборах не брав; 3) Побутовою характеристикою, виданою Об`єднанням співвласників багатоквартирного будинку «Вороніна 13», згідно якої: « [PERSON] дійсно проживає за адресом: [ADDRESS] . Зі слів сусідів проживає зі своїми дітьми, вихованням та розвитком яких займається самостійно. Батька дитини ніхто з сусідів ніколи не бачив, він за цією адресою за словами сусідів ніколи не проживав»; 4) Довідкою, виданою Об`єднанням співвласників багатоквартирного будинку «Вороніна 13», згідно якої: «Зі слів сусідів [PERSON] проживає за адресою [ADDRESS] зі своїми дітьми, вихованням та розвитком яких займається самостійно. Батька дитини ніхто з сусідів ніколи не бачив, він за цією адресою за словами сусідів ніколи не проживав»; 5) Відповіддю № 1089/01-09 від 24.08.2023 року Комунального некомерційного підприємства «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 2» «про надання інформації» на запит, відповідно до якої «У разі хвороби та профілактичних оглядів з дітьми до амбулаторії звертається мати. Батько - [PERSON] , до лікаря-педіатра з дітьми не звертався, здоров`ям дочки та сина не цікавився»; 6) Довідкою-характеристикою №67 від 18.09.2023 року Дитячо-юнацької спортивної школи № 6 Запорізької міської ради Запорізької області, згідно якої: «Вихованця, дитячо-юнацької спортивної школи № 6 Запорізької міської ради Запорізької області, [PERSON] 2014 року народження, до секції боротьби греко-римської завжди приводить і забирає мати дитини [PERSON] . Батька дитини тренер-викладач закладу [PERSON] ніколи не бачив»; 7) Висновком спеціаліста практичним психологом від 15.09.2023 року, в якому зазначено, що в ході психологічного дослідження [PERSON] визначено: Висока емоційна і фізична прихильність дитини - [PERSON] , [INFO] до матері - [PERSON] , [INFO] . Визначено позитивний вплив на психічний стан та розвиток [PERSON] умов виховання [PERSON] . Не визначено позитивного впливу на психічний стан та розвиток [PERSON] умов виховання [PERSON] »; 8) Декларацією про вибір лікаря, який надає первинну медичну допомогу від 30.08.2018 року, позивачка, як законний представник пацієнта, від неповнолітньої дитини, [PERSON] , [INFO] , підписала з лікарем декларацію 06.10.2023 про надання первинної медичної допомоги; 9) Декларацією про вибір лікаря, який надає первинну медичну допомогу від 10.09.2019 року, позивачка, як законний представник пацієнта, від неповнолітньої дитини, [PERSON] , [INFO] , підписала з лікарем декларацію про надання первинної медичної допомоги. Задовольняючи позов в повному обсязі, суд виходить з таких норм чинного законодавства. Відповідно до ч.3 ст.51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Ч.1, 2 ст.3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989, ратифікованої ВРУ 27.02.1991, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Згідно зі ст.18 Конвенції про права дитини держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ст.27 Конвенції про права дитини держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків. У справі «Хант проти України» від 07.12.2006 (HUNT v. UKRAINE, Заява N31111/04) Європейським судом з прав людини наголошено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (пункт 54). Вирішення питання позбавлення батьківських прав має ґрунтуватися на оцінці особистості відповідача, його поведінки; факт заперечення відповідача проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (пункт 58). Ухвалюючи рішення у справі «М. С. проти України» від 11.07.2017 (Заява № 2091/13), Європейський суд з прав людини наголосив, що в таких справах основне значення має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення. При цьому ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагодійним (параграф 76). ЄСПЛ зауважив, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. Інтерес дитини складається з двох аспектів. З одного боку цей інтерес вимагає, що зв`язки дитини з її сім`єю мають бути збережені, за винятком випадків, коли сім`я виявилася особливо непридатною. Звідси випливає, що сімейні зв`язки можуть бути розірвані лише у виняткових випадках, та що необхідно зробити все, щоб зберегти особисті відносини та, якщо і коли це можливо, «відновити» сім`ю. З іншого боку очевидно також, що в інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у здоровому середовищі, та батькам не може бути надано право за ст.8 Конвенції на вжиття таких заходів, що можуть завдати шкоди здоров`ю та розвитку дитини (п. 100, Справа "Мамчур проти України" від 16.07.2015, №10383/09). Аналіз наведених норм права, зокрема й практики Європейського суду з прав людини, дає підстави для висновку, що у справах стосовно дітей у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, виходячи із об`єктивних обставин спору, а потім осіб, які висувають відповідні вимоги. При цьому, згідно зі ст.8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Ч.8-9 ст.7 СК України встановлено, що регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. За нормами ч.1-5 ст.150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя; зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Згідно з ч.1,2,4 ст.155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до ч.2 ст.157 СК України той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. За змістом п.2 ч.1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Як передбачено ч.2,3 ст.164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав з підстав, встановлених п.2, 4 і 5 ч.1 цієї статті, лише у разі досягнення ними повноліття. Мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав щодо усіх своїх дітей або когось із них. Ст.165 СК України врегульовано, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Крім того, згідно зі ст.11 Закону України «Про охорону дитинства», сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Як передбачено ч.1 ст.12 вказаного закону, на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Суд враховує й роз`яснення, наведені у п.16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» та виходить з того, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків у цій справі знайшло своє підтвердження, адже відповідач не піклується про фізичний і духовний розвиток дітей, їх навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування, що негативно впливає на фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дітьми в обсязі, необхідному для їх нормального самоусвідомлення; не надає доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяю засвоєнню ними загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до їх внутрішнього світу; не створює умов для отримання ними освіти. Таким чином, матеріали справи містять достатню сукупність доказів, які підтверджують доводи позивачки про невиконання відповідачем своїх батьківських обов`язків щодо виховання дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . За таких обставин, враховуючи інтереси дітей, беручи до уваги всі належні, допустимі та достатні докази, у їх сукупності та взаємозв`язку, зокрема, висновок органу опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] , показання свідків та інші докази, суд вважає за доцільне задовольнити позов у повному обсязі, позбавити відповідача [PERSON] батьківських прав відносно його дітей - [PERSON] та [PERSON] . На переконання суду це рішення в повній мірі відповідає інтересам дітей, враховуючи тривале невиконання відповідачем своїх батьківських обов`язків по вихованню, розвитку, навчанню, забезпеченню синів. Відповідно до положень ч. 2 ст. 166 СК України, особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Відповідно до положень ч. 3 ст. 166 СК України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або за власною ініціативою вирішити питання про стягнення аліментів на дитину. Відповідні роз`яснення надані в абз. 7 п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав». Статтею 51 Конституції України передбачено обов`язок батьків утримувати дітей до їх повноліття. Крім того, в ст. 180 СК України зазначено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України, аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст. 183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (ст. 184 СК) і виплачуються щомісячно. Згідно зі ст. 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною згідно з Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 р. № 789-XII), дитина враховуючи її фізичну й розумову незрілість, потребує спеціальної охорони та турботи, включаючи належний правовий захист, як до, так і після народження. Відповідно до ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідач [PERSON] є особою працездатного віку, а тому, суд вважає за необхідне і доцільне, з урахуванням принципу розумності та справедливості, стягнути з останнього на користь позивачки, аліменти на утримання неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/3 частки з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, на кожну дитину, починаючи стягнення з 09.10.2023 року і до повноліття дітей. Ч.1,3 ст.12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно зі ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України). Таким чином, за результатами розгляду справи, встановивши фактичні обставини справи, взявши до уваги та надавши правову оцінку всім зібраним у справі доказам на предмет їх належності, допустимості та достатності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову. При цьому, обраний позивачем спосіб захисту відповідає приписам ст.16 ЦК України та є ефективним для захисту прав дитини, відповідає її законним інтересам. На підставі п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, питання, як розподілити між сторонами судові витрати. Відповідно до п. 2 ч. 5 ст. 265 ЦПК України, у резолютивній частині рішення зазначаються розподіл судових витрат. Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. У зв`язку із задоволенням позову на підставі ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір за розгляд справи у розмірі 2 147,20 грн. Доказів понесення інших судових витрат, в матеріалах справи відсутні.

Outcome: approved