Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-19 00:00:00

29 січня 2024 року до Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська надійшли матеріали позовної заяви [PERSON] до відповідача ДП «Виробниче об`єднання Південний машинобудівний завод ім. О.М. Макарова» із вимогою про стягнення заборгованості по заробітній платі (а. 1-4). В обґрунтування своїх позовних вимог, з урахуванням зменшення позовних вимог від 07 лютого 2024 року, вказала на те, що з 20 квітня 2010 року [PERSON] була прийнята на роботу на ДП «Виробниче об`єднання Південний машинобудівний завод імені О.М. Макарова» в цех 182 електромонтером станційного обладнання телефонного зв`язку п`ятого розряду, 30 вересня 2023 року звільнена за ст.38 КЗпП України за власним бажанням, трудова книжка була видана 02 жовтня 2023 року. Станом на 30 вересня 2023 року заборгованість по заробітній платі складала 110403 гривні, яка при звільненні їй відповідачем була не виплачена. 11 грудня 2023 року за серпень 2023 року відповідачем було виплачено 10308 гривень та за вересень 2023 року відповідачем було виплачено 21478 гривень. Згідно довідки відповідача № 2 від 09 січня 2024 року, станом на 09 січня 2024 року заборгованість по заробітній платі відповідача переді позивачкою складає 78617 гривень (за жовтень 2021р.-6055,00грн., за листопад 2021р.- 10812,00грн., за грудень 2021р.-10009,00грн., за січень 2022р.-9573,00грн., за лютий 2022р.-8271,00грн., за лютий 2023р.-9298,00грн., за березень 2023р.-8695,00грн., за квітень 2023р.-10730,00грн., за липень 2023р.-5174,00грн.). Відповідачем 30 січня 2024 року частково виплачена заборгованість по заробітній платі позивачці, а саме в сумі 9298 гривень за лютий 2023року, тому на даний момент заборгованість відповідача по заробітній платі перед позивачкою складає 69319 гривень, яка до теперішнього часу відповідачем не виплачена. Тому прохає суд стягнути з відповідача на її користь заборгованість по заробітній платі у розмірі 69319 гривень. Ухвалою суду від 01 лютого 2024 року у справі відкрито спрощене позовне провадження, без виклику (а. с. 13), копія якої надіслана учасникам справи 01 лютого 2024 року за вихідним № 3100/24-вих/2/204/1650/24 від 01 лютого 2024 року (а. с. 14). 28 лютого 2024 року на адресу Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська надійшов відзив генерального директора ДП «Виробниче\~об`єднання Південний\~машинобудівний завод\~ім.\~О.М.\~Макарова» Войта\~С. на позовну заяву (а. с. 25-28), в якому він прохає в позовній заяві відмовити. В обґрунтування відзиву зазначає, що згідно з довідкою № 26 від 15 лютого 2024 року сума невиплаченої заробітної плати становить 78617 гривень. Зазначає, що причиною несвоєчасної виплати є факт наявності обставин, що істотно ускладнюють своєчасну виплату грошових коштів. ДП «Виробниче об`єднання Південний машинобудівний завод імені О.М. Макарова» перебувало та зараз перебуває в край тяжкому економічному стані, що спричинено фінансовою кризою в країні, розірванням контрактів з РФ, які складали питому вагу в загальній кількості виробництва, що призвело до скорочення його об`ємів, великих фінансових збитків, відсутності обігових коштів, одноденного режиму роботи на підприємстві у період часу з 2015 року по 2017 рік, простоїв виробництва, триденного режиму роботи на підприємстві у 2018 році та одноденного режиму роботи на підприємстві у 2019-2023 роках, затримка виплати заробітної плати з вересня 2020 року по даний час. Звертає увагу, що з 28 лютого 2022 року до 01 вересня 2023 року підприємство знаходиться на простої, а з січня 2023 року підприємство працює в одноденному режимі роботи. Також вказує на те, що строки, в які позивачка могла звернутися до суду про вирішення трудового спору, пройшли. Тому прохає суд у задоволенні позовних вимог відмовити. Станом на день розгляду справи відповіді на відзив позивачкою до суду не подано. Відповідно до вимог ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Приписами ч. 8 ст. 279 ЦПК України визначено, що при розгляді справи у порядку спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. Дослідивши матеріали справи, перевіривши фактичні обставини справи письмовими доказами, суд доходить висновку про задоволення позовних вимог з огляду на наступне. Судом встановлено, що з 20 квітня 2010 року позивачка працювала у ДП ««Виробниче об`єднання Південний машинобудівний завод ім. О.М. Макарова». 30 вересня 2023 року відповідачем звільнено позивачку за власним бажанням на підставі ч. 1 ст. 38 КЗпП України, на підставі наказу № 1214вк від 02 жовтня 2023 року, про що зроблено відповідний запис в трудовій книжці позивачки (а. с. 8-10). На день звільнення остаточний розрахунок із нею відповідачем не проведений. Відповідно до вимог ст. 4 ЦПК України,\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно з вимогами ч. ч. 1-3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Приписами ч. ч. 1-3 ст. 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Приписами ч. 1 ст.\~76\~ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до вимог ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися не припущеннях. Згідно з довідкою № 2 від 09 січня 2024 року, яку надала позивачка, [PERSON] працювала на підприємстві відповідача та звільнена 30 вересня 2023 року, станом на дату звільнення їй не виплачена заробітна плата у сумі 110403 гривні, в тому числі по місяцям: за жовтень 2021 року - 6055,00 гривень; за листопад 2021 року - 10812,00 гривень; за грудень 2021 року-10009,00 гривень; за січень 2022 року-9573,00 гривень; за лютий 2022 року -8271,00 гривень; за лютий 2023 року - 9298,00 гривень; за березень 2023 року - 8695,00 гривень; за квітень 2023 року-10730,00 гривень; за липень 2023 року-5174,00 гривень; за серпень 2023 року 10308 гривень, які виплачено 11 грудня 2023 року; за вересень 2023 року та остаточний розрахунок 21478,00 гривень, які виплачено 11 грудня 2023 року. Станом на 09 січня 2024 року заборгованість складає 78617 гривень (а .с. 11). 30 січня 2024 року позивачці була перерахована заробітна плата у сумі 9298 гривень, що підтверджується роздруківкою з «Приват 24» від 30 січня 2024 року (а. с. 20). Довідкою № 26 від 15 лютого 2024 року, що надана відповідачем, підтверджується, що станом на 15 лютого 2024 року [PERSON] не виплачена заробітна плата у сумі 78617 гривень, в тому числі по місяцям: за жовтень 2021 року - 6055,00 гривень; за листопад 2021 року - 10812,00 гривень; за грудень 2021 року-10009,00 гривень; за січень 2022 року-9573,00 гривень; за лютий 2022 року -8271,00 гривень; за лютий 2023 року - 9298,00 гривень; за березень 2023 року - 8695,00 гривень; за квітень 2023 року - 10730,00 гривень; за липень 2023 року - 5174,00 гривень (а. с. 29). Відповідно до вимог ст. 21 КЗпП України, трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 38 КЗпП України, працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. У разі, коли заява працівника про звільнення з роботи за власним бажанням зумовлена неможливістю продовжувати роботу (переїзд на нове місце проживання; переведення чоловіка або дружини на роботу в іншу місцевість; вступ до навчального закладу; неможливість проживання у даній місцевості, підтверджена медичним висновком; вагітність; догляд за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку або дитиною з інвалідністю; догляд за хворим членом сім`ї відповідно до медичного висновку або особою з інвалідністю I групи; вихід на пенсію; прийняття на роботу за конкурсом, а також з інших поважних причин), власник або уповноважений ним орган повинен розірвати трудовий договір у строк, про який просить працівник. Отже, за змістом ст.\~38\~КЗпП України працівник має право з власної ініціативи в будь-який час розірвати укладений з ним на невизначений строк трудовий договір. При цьому строк розірвання трудового договору і його правові підстави залежать від причин, які спонукають працівника до його розірвання і які працівник визначає самостійно.\~\~ Приписами ч. ч. 1, 2 ст.\~47\~КЗпП України визначено, що власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. У разі звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу він зобов`язаний також у день звільнення видати йому копію наказу про звільнення з роботи. В інших випадках звільнення копія наказу видається на вимогу працівника. Не заслуговують на увагу суду доводи відповідача щодо відсутності у останнього обігових коштів на рахунках у зв`язку зі скорочення його об`ємів виробництва та великих фінансових збитків, оскільки жодних належних, достатніх та допустимих доказів на підтвердження вказаного відповідачем суду не надано. Крім того, не приймаються до уваги судом доводи відповідача щодо одноденного режиму роботи на підприємстві у період часу з 2015 року по 2017 рік, простоїв виробництва, триденного режиму роботи на підприємстві у 2018 році та одноденного режиму роботи на підприємстві у 2019-2023 роках, оскільки вказане не спростовує наявності заборгованості у відповідача перед позивачкою. За положеннями ст.\~43\~Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Відповідно до вимог ст. 233 КЗпП України, працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених\~частиною другою\~цієї статті. Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] отримала довідку про нараховану, але не виплачену їй заробітну плату 09 січня 2024 року (а. с. 11), а звернулася до суду 29 січня 2024 року. Відтак, є неспроможними доводи відповідача щодо пропуску позивачкою строків для звернення до суду з даним позовом, оскільки такі строки нею порушені. Водночас, слід звернути особливу увагу на рішення Конституційного суду України № 9-рп/2013 від 15 жовтня 2013 року у справі № 1-18/2013, в якому Конституційний Суд України зазначив, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення сум індексації заробітної плати та компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати як складових належної працівнику заробітної плати без обмеження будь-яким строком незалежно від того, чи були такі суми нараховані роботодавцем. Відповідно до вимог ч. ч. 1 та 2 ст. 94 КЗпП України, заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства, установи, організації і максимальним розміром не обмежується. Згідно з вимогами ч. ч. 1, 4, 5 ст. 24 ЗУ «Про оплату праці», заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Виплата заробітної плати здійснюється за місцем роботи. Забороняється провадити виплату заробітної плати у магазинах роздрібної торгівлі, питних і розважальних закладах, за винятком тих випадків, коли заробітна плата виплачується працюючим у цих закладах особам. За особистою письмовою згодою працівника виплата заробітної плати може здійснюватися через установи банків, поштовими переказами на вказаний ними рахунок (адресу) з обов`язковою оплатою цих послуг за рахунок роботодавця. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Приписами ч. 1 ст.\~117\~КЗпП України визначено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в\~статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Аналіз зазначених норм свідчить про те, що всі суми (заробітна плата, сума остаточного розрахунку, тощо), належні до сплати працівникові, мають бути виплачені у день звільнення цього працівника. Закон прямо покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать; при невиконанні такого обов`язку з вини власника або уповноваженого ним органу наступає передбачена статтею 117\~КЗпП України відповідальність. Разом з тим, відповідно до частини першої статті 94 КЗпП України, приписи якої кореспондуються із частиною першою статті 1 Закону України «Про оплату праці», заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Згідно зі статтею 1 Конвенції про захист заробітної плати № 95, ухваленої генеральною конференцією Міжнародної організації праці та ратифікованої Україною 30 червня 1961 року, термін «заробітна плата» означає, незалежно від назви й методу обчислення, будь-яку винагороду або заробіток, які можуть бути обчислені в грошах і встановлені угодою або національним законодавством, що їх роботодавець повинен заплатити працівникові за працю, яку виконано чи має бути виконано, або за послуги, котрі надано чи має бути надано. У Рішенні від 15 жовтня 2013 року № 8-рп/2013 у справі № 1-13/2013 Конституційний Суд України зазначив, що поняття «заробітна плата» і «оплата праці», які використано у законах, що регулюють трудові правовідносини, є рівнозначними в аспекті наявності у сторін, які перебувають у трудових відносинах, прав і обов`язків щодо оплати праці, умов їх реалізації та наслідків, що мають настати у разі невиконання цих обов`язків, а також дійшов висновку, що під заробітною платою, що належить працівникові, необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, установлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем, незалежно від того, чи було здійснене нарахування таких виплат. Отже, заробітною платою є винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку роботодавець (власник або уповноважений ним орган підприємства, установи, організації) виплачує працівникові за виконану ним роботу (усі виплати, на отримання яких працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій). Структура заробітної плати визначена ст. 2 Закону України «Про оплату праці», за змістом якої заробітна плата складається з основної та додаткової заробітної плати, а також з інших заохочувальних та компенсаційних виплат. Так, звертаючись до суду позивачка просила стягнути з відповідача заборгованість по невиплаченій заробітній платі у розмірі 78617 гривень, однак зменшила свої позовні вимоги до 69319 гривень, обґрунтувавши тим, що відповідачем була сплачена частина заборгованості по заробітній платі за лютий 2023 року сумі 9298 гривень (а. с. 16-19), що підтверджується роздруківкою з «Приват 24» від 30 січня 2024 року (а. с. 20). Таким чином, суд доходить висновку, що з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню заборгованість по нарахованій, але не виплаченій заробітній платі у розмірі 69319 гривень. Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим, ухваленим відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, має відповідати завданню цивільного судочинства. Судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях, а тому, виходячи із вищевикладеного, суд доходить висновку, що позовні вимоги [PERSON] до ДП «Виробниче об`єднання Південний машинобудівний завод ім. О.М. Макарова» про стягнення заборгованості по заробітній платі підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З урахуванням того, що позивачка при подачі позову був звільнена від сплати судового збору, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача в дохід Держави судовий збір у розмірі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) гривень 20 (двадцять) копійок. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: approved