Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-13 00:00:00

[PERSON] , в інтересах якої діє представник адвокат Марич Іван Юрійович звернулася до суду з позовною заявою до Тячівського відділу державної виконавчої служби у Тячівському районі Закарпатської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача [PERSON] та [PERSON] , третя особа,\~яка не\~заявляє самостійних\~вимог щодо\~предмета спору на стороні відповідача [PERSON] про скасування\~арешту на\~нерухоме майно.\~Свої вимоги мотивував тим, що відповідно до Свідоцтва про право власності на житло, виданого Тячівським державним підприємством технічної інвентаризації за №31 від 28 січня 1998 року позивачка [PERSON] та члени їх сім`ї, а саме доньки [PERSON] та [PERSON] є власниками квартири [ADDRESS] . В інформаційній довідці з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно за №333485802, у розділі «Відомості з єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна» міститься архівний запис про те, що арешт на цю квартиру накладено згідно повідомлення Тячівської районної виконавчої служби від 23 липня 2001 року державною нотаріальною конторою. Тобто накладено арешт на майно власника [PERSON] , який ніколи не був співвласником квартири [ADDRESS] . Таким чином, арешт накладено на чуже для боржника [PERSON] майно незаконно. Відповідач на запит адвоката переглянути зазначене виконавче провадження та скасувати за власною ініціативою і своїми повноваженнями незаконний арешт зазначеного вище нерухомого майна відмовився, зазначив, що такий арешт дійсно накладався стосовно боржника [PERSON] , проте встановити дані виконавчого провадження у зв`язку із давністю вчинення виконавчих дій, відсутністю інформації про реєстрацію в базі даних АСВП та знищенням виконавчих проваджень у зв`язку із закінченням строку їх зберігання, не можливо. На сьогоднішній день виконавчих документів стосовно боржника [PERSON] у відповідача не має. Тому зняття арешту за реєстраційним номером обтяження 4051477, зареєстрованого 14 листопада 2006 року реєстратором Тячівською державною нотаріальною конторою, відповідач вважає можливим лише за рішенням суду. Враховуючи викладене, просить визнати протиправною бездіяльність відповідача - Тячівського відділу державної виконавчої служби у Тячівському районі Західного міжрегіонального управління МЮ України та скасувати помилково накладений ним 23 липня 2001 року арешт на нерухоме майно - квартиру, розташовану в [ADDRESS] , внесений до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, за реєстраційним номером обтяження 4051477, зареєстрованого 14 листопада 2006 року реєстратором Тячівською державною нотаріальною конторою та стягнути з відповідача на користь позивачки судові витрати. 19 лютого 2024 року ухвалою Тячівського районного суду Закарпатської області відкрито провадження у справі, призначено підготовче судове засідання та встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву. Відповідач не скористався своїм правом щодо подачі відзиву на позовну заяву. Ухвалою Тячівського районного суду Закарпатської області від 12 березня 2024 року залучено до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: [PERSON] , [PERSON] та в якості третьої особи,\~яка не\~заявляє самостійних\~вимог щодо\~предмета спору на стороні відповідача [PERSON] . 10 квітня 2024 року ухвалою Тячівський районного\~суду Закарпатської\~області закрито підготовче провадження по цивільній справі та призначено справу до судового розгляду. В судовому засіданні представник позивачки позовні вимоги підтримав в повному обсязі з викладених підстав у позовній заяві та просив позов задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини своєї неявки суд не повідомив. Треті особи в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи були належним чином повідомлені, про причини своєї неявки суд не повідомили. Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про право власності на житло № [NUMBER] від 28 січня 1998 року, квартира, що розташована за адресою [ADDRESS] , належить на праві приватної спільної власності позивачці [PERSON] та членам її сім`ї [PERSON] , [PERSON] (а.с.11). Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 338853111, 338853337, 338853240 від 12 липня 2023 року, право власності на квартиру, яка розташована за адресою [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2763949321080 на підставі свідоцтва про право власності на житло № [NUMBER] від 28 січня 1998 року, зареєстровано за [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] на праві спільної часткової власності, розмір частки 1/3 (а.с.15-20). З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 333485802 від 25 травня 2023 року встановлено, що на нерухоме майно за адресою: [ADDRESS] ,\~ наявне наступне обтяження: арешт (архівний запис), реєстраційний номер обтяження 4051477, зареєстровано 14 листопада 2006 року за №4051477 реєстратором: Тячівська державна нотаріальна контора, підстава обтяження: повідомлення б/н 23 липня 2001 року Тячівська районна виконавча служба, об`єкт обтяження: квартира, склад: ціле, стан: добудоване, статус: жиле, адреса: [ADDRESS] . Власник: [PERSON] , архівний номер 3317431LVOV36, архівна дата 18 березня 2002 року, дата виникнення 23 липня 2001 року, № реєстра 484150-206, внутр. № 1В01СЕ3324F3332D7727, коментарий: 45-70/2001 (а.с.13). Із листа Тячівського відділу ДВС у Тячівському районі Закарпатської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції №24.7.38/39975 від 16 серпня 2023 року вбачається, що встановити дані виконавчого провадження за даним повідомленням б/н від 23 липня 2001 року, Тячівською районною виконавчою службою неможливо у зв`язку з давністю вчинення виконавчих дій, відсутня інформація про реєстрацію в базі даних «АСВП», яка повноцінно запрацювала у 2008 році та знищенням виконавчих проваджень у зв`язку із закінченням строку зберігання. Також у базі даних «АСВП», «АСВП «АРХІВ»», АСВП «СПЕЦРОЗДІЛ» з 2008 року по сьогоднішній день, виконавчого документа де є боржником [PERSON] , житель [ADDRESS] на виконання не реєструвалось (а.с.12). Згідно ч. 1\~ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. ч. 1-4\~ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Частиною 1\~ст. 13 ЦПК України, встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частиною 1 \~ст. 15 ЦК України,\~визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до\~п. 3 ч. 2 ст. 16 ЦК України, одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути припинення дії, яка порушує права. У відповідності до положень\~статті 41, 55 Конституції України, право власності є непорушним. Кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом і ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини та основних свобод людини 1950 року, ратифікованого Верховною Радою України 17 липня 1997 року (Закону № 475/97- ВР), визначено, що кожна фізична чи юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства та на умовах, які передбачені законом і загальними принципами міжнародного права. У відповідності до ст. 317, 319, 321 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно з\~ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Статтею 76 ЦПК України,\~встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до\~статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених\~цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до частин першої, другої\~статті 56 Закону України «Про виконавче провадження»\~арешт майна\~(коштів)\~боржника застосовується\~для забезпечення\~реального виконання\~рішення.\~Арешт на\~майно (кошти)\~боржника накладається\~виконавцем шляхом\~винесення постанови\~про арешт\~майна (коштів)\~боржника або\~про опис\~та арешт\~майна (коштів)\~боржника.\~Арешт на\~рухоме майно,\~що не\~підлягає державній\~реєстрації,\~накладається виконавцем\~лише після\~проведення його\~опису.\~Постанова про\~арешт майна\~(коштів)\~боржника виноситься\~виконавцем під\~час відкриття\~виконавчого провадження\~та не\~пізніше наступного\~робочого дня\~після виявлення\~майна.\~Виконавець за\~потреби може\~обмежити право\~користування майном,\~здійснити опечатування\~або вилучення\~його у\~боржника та\~передати на\~зберігання іншим\~особам,\~про що\~він виносить\~постанову або\~зазначає обмеження\~в постанові\~про арешт.\~Вид,\~обсяг і\~строк обмеження\~встановлюються виконавцем\~у кожному\~конкретному випадку\~з урахуванням\~властивостей майна,\~його значення\~для власника\~чи володільця,\~необхідності використання\~та інших\~обставин. Наявність накладеного виконавцем у процесі виконавчого провадження арешту державного або комунального майна, крім арешту, накладеного у кримінальному провадженні, не перешкоджає продажу шляхом приватизації єдиного майнового комплексу державного або комунального підприємства, до складу якого входить таке майно. Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у пункті 2 постанови від 03 червня 2016 року № 5 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» роз`яснив, що позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Відповідно до частини першої-третьої\~статті 59\~Закону України\~«Про виконавче\~провадження» особа,\~яка вважає,\~що майно,\~на яке\~накладено арешт,\~належить їй,\~а не\~боржникові,\~може звернутися\~до суду\~з позовом\~про визнання\~права власності\~на це\~майно і\~про зняття\~з нього\~арешту. У\~разі набрання\~законної сили\~судовим рішенням\~про зняття\~арешту з\~майна боржника\~арешт з\~такого майна\~знімається згідно\~з постановою\~виконавця не\~пізніше наступного\~дня,\~коли йому\~стало відомо\~про такі\~обставини. Виконавець зобов`язаний зняти арешт з коштів на рахунку боржника та/або з електронних грошей, які знаходяться на електронних гаманцях в емітентах електронних грошей, не пізніше наступного робочого дня з дня надходження від банку, небанківських надавачів платіжних послуг документів, які підтверджують, що на кошти, які знаходяться на рахунку, заборонено звертати стягнення згідно із цим Законом, а також у випадку, передбаченому\~пунктами 10,\~15\~частини першої\~статті 34\~цього Закону. У разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець. Частиною четвертою\~статті 59 Закону України «Про виконавче провадження»\~передбачено виключний\~перелік підстав\~для зняття\~виконавцем арешту\~з усього\~майна (коштів)\~боржника або\~його частини,\~а саме:\~1)\~отримання виконавцем\~документального підтвердження,\~що рахунок\~боржника має\~спеціальний режим\~використання та/або\~звернення стягнення\~на такі\~кошти заборонено\~законом; 2)\~надходження на\~рахунок органу\~державної виконавчої\~служби,\~рахунок приватного\~виконавця суми\~коштів,\~стягнених з\~боржника (у\~тому числі\~від реалізації\~майна боржника),\~необхідної для\~задоволення вимог\~усіх стягувачів,\~стягнення виконавчого\~збору,\~витрат виконавчого\~провадження та\~штрафів,\~накладених на\~боржника; 3)\~отримання виконавцем\~документів,\~що підтверджують\~про повний\~розрахунок за\~придбане майно\~на електронних\~торгах; 4)\~наявність письмового\~висновку експерта,\~суб`єкта оціночної\~діяльності -\~суб`єкта господарювання\~щодо неможливості\~чи недоцільності\~реалізації арештованого\~майна боржника\~у зв`язку\~із значним\~ступенем його\~зношення,\~пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у\~частині шостій\~статті 61\~цього Закону,\~письмової заяви\~стягувача про\~його бажання\~залишити за\~собою нереалізоване\~майно; 6)\~отримання виконавцем\~судового рішення\~про скасування\~заходів забезпечення\~позову; 7)\~погашення заборгованості\~із сплати\~періодичних платежів,\~якщо виконання\~рішення може\~бути забезпечено\~в інший\~спосіб,\~ніж звернення\~стягнення на\~майно боржника; 8)\~отримання виконавцем\~документального підтвердження\~наявності на\~одному чи\~кількох рахунках\~боржника коштів,\~достатніх для\~виконання рішення\~про забезпечення\~позову; 9) підстави, передбачені\~пунктом 1-2\~розділу XIII\~"Прикінцеві\~та перехідні\~положення"\~цього Закону; 10) отримання виконавцем від Державного концерну "Укроборонпром", акціонерного товариства, створеного шляхом перетворення Державного концерну "Укроборонпром", державного унітарного підприємства, у тому числі казенного підприємства, яке є учасником Державного концерну "Укроборонпром" або на момент припинення Державного концерну "Укроборонпром" було його учасником, господарського товариства, визначеного\~частиною першою\~статті 1 Закону України "Про особливості реформування підприємств оборонно-промислового комплексу державної форми власності", звернення про зняття арешту в порядку, передбаченому\~статтею 11\~Закону України "Про особливості реформування підприємств оборонно-промислового комплексу державної форми власності". При цьому, частина п`ята\~статті 59 Закону України «Про виконавче провадження»\~встановлює, що у всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду. Відповідно до пункту 3 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» визначено, що застосовуючи положення\~статті 391 ЦК України, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов`язані із позбавленням права володіння, суд має виходити із того, що відповідно до положень статей\~391,\~396 ЦК України\~позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Як встановлено судом, арешт на майно, був накладений Тячівською державною нотаріальною конторою, на підставі обтяження: повідомлення б/н від 23 липня 2001 року Тячівської районної виконавчої служби на квартиру [ADDRESS] де власником зазначено [PERSON] . Проте, як встановлено з повідомлення Тячівського відділу ДВС у Тячівському районі Закарпатської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції №24.7.38/39975 від 16 серпня 2023 року в базі даних на даний час виконавчого документа де боржником є [PERSON] на виконання не реєструвалося. Наявність обтяження (арешту) квартири перешкоджає позивачці розпоряджатися вказаним майном. Таким чином, аналізуючи зібрані по справі докази, суд приходить до висновку про те, що підстав для накладення арешту на даний час немає, а наявність накладеного обтяження майна порушує права позивачки, що дає підстави для задоволення позову в цій частині, оскільки іншим шляхом відновити порушені права позивачки неможливо. З приводу вимоги позивачки про визнання протиправною бездіяльність Тячівського відділу державної виконавчої служби у Тячівському районі Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, слід зазначає наступне. Частиною четвертою\~статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено виключний перелік підстав для зняття\~виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини. Отже, суд дійшов висновку, що відмовляючи позивачці в знятті арешту, виконавча служба діяла в межах своїх повноважень, відповідно до\~Закону України «Про виконавче провадження», крім того на час звернення представника позивачки до відділу ДВС виконавче провадження було знищено за терміном зберігання, а тому відсутні підстави для визнання протиправною бездіяльність Тячівського відділу державної виконавчої служби у Тячівському районі Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, а тому позов в даній частині є безпідставним та задоволенню не підлягає. На підставі вищевикладеного, беручи до уваги належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню частково. Крім того, відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, з відповідача підлягають стягненню на користь позивачки понесені витрати по оплаті судового збору у розмірі 1211,20 грн.

Outcome: partial