Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-15 00:00:00

[PERSON] звернулася до Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав. Позовні вимоги обґрунтувала тим, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірваний рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 23.12.2013. У даному шлюбі народилась дитина [PERSON] , [INFO] . Позивач зазначила, що відповідач ухиляється від виконання батьківських обов`язків по відношенню до сина, не виконує рішення суду щодо сплати аліментів на утримання дитини, не цікавиться життям дитини, не піклується про її фізичний та духовний розвиток, не приймає участі у лікуванні та вихованні дитини. Протягом останніх п`яти років відповідач взагалі відсутній у житті дитини, не піклується про сина, не виявляє зацікавленість у його подальшій долі. Така умисна бездіяльність відповідача перешкоджає дитині реалізовувати надані йому права, для реалізації яких необхідна присутність чи згода обох батьків. Так, у 14 років через відсутність контактів з відповідачем дитина не могла отримати ID-картку. Також через відсутність батька у житті сина дитина позбавлена можливості виїзду за кордон, зокрема на екскурсії та відпочинок, що могло б посприяти культурному та духовному розвитку дитини. Позивач вважає, що такі обставини свідчать про свідоме ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків по відношенню до сина. За таких підстав позивач просить позбавити [PERSON] , [INFO] , батьківських прав відносно неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . 08.02.2024 відкрите провадження у справі, постановлено розглядати справу за правилами загального позовного провадження, призначене підготовче засідання на 06.03.2024, наданий сторонам строк для подання заяв по суті справи. Також зобов`язано орган опіки та піклування Тернопільської міської ради надати письмовий висновок щодо розв`язання даного спору. 06.03.2024 підготовче засідання відкладене на 02.04.2024 у зв`язку із неявкою відповідача. 02.04.2024 без виходу до нарадчої кімнати усною ухвалою, занесеною до протоколу судового засідання, закрите підготовче провадження, справа призначена до судового розгляду по суті на 30.04.2024 та на 16.05.2024. 30.04.2024 судове засідання відкладене на 16.05.2024 у зв`язку із неявкою учасників справи. У судовому засіданні 16.05.2024 позивач [PERSON] позов підтримала з підстав, викладених у позовній заяві, та просила позов задовольнити повністю. Позивач пояснила, що відповідач востаннє бачив сина у травні 2017 року. При цьому така зустріч була зумовлена не бажанням батька побачити сина, а у зв`язку із необхідністю надання згоди батька на зміну місця проживання дитини разом з матір`ю. Відповідач повністю самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків, ухиляється від виконання рішення суду та не сплачує аліменти на утримання дитини. Указала, що даний позов поданий з ініціативи дитини, оскільки син не бажає спілкуватись із батьком, не знає та не сприймає відповідача як батька, а тому бажає позбавити його батьківських прав. Позивач указала, що через воєнні дії та втрату хрещеного батька дитина перебувала у депресивному стані, а тому задля покращення свого психоемоційного стану син бажав поїхати на декілька днів за межі території України. Син телефонував до батька для отримання його дозволу для виїзду за кордон. Однак відповідач повністю ігнорував звернення сина та позивача, у зв`язку із чим стан дитини ще більше погіршився. Крім цього, позивач вказала, що після звернення до суду із даним позовом відповідач не вжив жодних дій для виправлення ситуації та налагодження стосунків із дитиною, хоча на розгляді справи про відновлення втраченого виконавчого листа зі сплати аліментів був присутній та зазначав, що розмір аліментів у сумі 300 грн є достатнім для належного забезпечення дитини. У судове засідання 16.05.2024 відповідач [PERSON] , належним чином повідомлений про дату, час і місце цього засідання, в тому числі через оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України, повторно не з`явився без повідомлення про причини неявки. Правом подання відзиву відповідач не скористався. Заяви чи клопотання на день розгляду справи від відповідача до суду не надходили. Згідно з ч. 4 ст. 223 ЦПК України, приймаючи до уваги повторну неявку в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд прийшов до переконання про можливість вирішення справи на підставі наявних у ній доказів (постановлення заочного рішення). У судове засідання 16.05.2024 уповноважений представник третьої особи Управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради не з`явився. Подав до суду заяву про розгляд справи без його участі. У судовому засіданні 16.05.2024 свідок [PERSON] пояснила, що є дочкою позивача. Свідок показала, що не бачила [PERSON] з моменту розірвання шлюбу між останнім та її матір`ю. Зазначила, що її брат [PERSON] завжди хотів та проявляв ініціативу щодо спілкування з батьком, однак відповідач не виявляв такого бажання. Крім цього, [PERSON] не приймав жодної участі у житті її брата, не забезпечував матеріально та не дарував подарунків. У судовому засіданні 16.05.2024 свідок [PERSON] пояснила, що є сусідкою позивача та перебуває з останньою у дружніх відносинах. Свідок показала, що їхні діти товаришують та проводять час разом. Зазначила, що вже більше одинадцяти років відповідача вона не бачила, він не виконував жодним чином своїх батьківських обов`язків, тому дитина була ініціатором питання позбавлення батьківських прав [PERSON] . Заслухавши пояснення позивача, показання свідків та дослідивши матеріали цивільної справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Згідно з ч. 3 ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Відповідно до ч. 1\~ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.\~Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Такий обов`язок батьків передбачений і ч. 2 ст. 150 СК України. Статтею 9 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 та набула чинності для України 27.09.1991, визначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Частиною 1 ст. 164 СК України\~передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. При цьому ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Таке ухилення має місце, коли батьки не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і усі в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Таким чином позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Суд встановив, що 12.06.2008 [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб, про що відділом державної реєстрації актів цивільного стану Тернопільського міського управління юстиції складений актовий запис № 610. Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 23.12.2013 у справі № 607/20560/13-ц шлюб між сторонами розірваний. Указане підтверджується відомостями, наявними у відкритому доступі в Єдиному державному реєстрі судових рішень. У даному шлюбі народилася дитина [PERSON] , [INFO] . Указане підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] (а.с. 9). В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що відповідач ухиляється від виконання своїх обов`язків щодо утримання та виховання дитини, не допомагає матеріально, не цікавиться життям, здоров`ям та навчанням дитини, а також не піклується про її фізичний та духовний розвиток. Так, рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 17.10.2012 у справі № 1915/17157/2012 вирішено стягнути аліменти з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , в твердій грошовій сумі 300 грн щомісячно, починаючи з 20.03.2012 і до досягнення дитиною повноліття. Указане підтверджується інформацією, наявною у відкритому доступі в Єдиному державному реєстрі судових рішень. Разом з тим з розрахунку заборгованості зі сплати аліментів від 17.01.2023, наданого державним виконавцем відділу державної виконавчої служби у місті Тернополі Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, вбачається, що відповідач не сплачував аліменти на утримання сина, внаслідок чого утворилась заборгованість зі сплати аліментів станом на 17.01.2024 у розмірі 63415,50 грн (а.с. 10-20). Також з висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Тернопільської міської ради, затвердженого рішенням виконавчого комітету Тернопільської міської ради № 603 від 10.04.2024, вбачається, що орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] стосовно дитини [PERSON] , [INFO] . (а.с. 65-66). Так, орган опіки та піклування встановив, що у відповідача наявна заборгованість зі сплати аліментів, останній не приймає участь у шкільному житті сина, зокрема, не відвідував сина у школі та не цікавився його навчанням, успіхами та станом здоров`я. При цьому під час розмови з неповнолітнім [PERSON] з`ясовано, що з батьком дитина не спілкується, батько взагалі не цікавиться життям дитини, а тому дитина просить позбавити відповідача батьківських прав. Згідно з п. 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Відповідно до ч. 1\~ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»\~суди застосовують при розгляді справ\~Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод\~та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. У справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09, рішення від 17.07.2015) Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним. Таким чином суд констатує безумовне право батька на виховання дитини, однак вважає, що у даному випадку неможливо надати перевагу саме цьому праву, оскільки воно суперечить інтересам дитини, які мають першочергове значення при вирішенні справи. Суд вважає, що позивач належними, допустимими та достатніми доказами довела, що відповідач не проявляє батьківської турботи та любові по відношенню до своєї дитини [PERSON] , не піклується про його фізичний і духовний розвиток, не забезпечує дитину необхідним харчуванням, медичним доглядом, лікуванням, а також не спілкується з дитиною взагалі і, зокрема, в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не виявляє інтересу до її внутрішнього світу. За таких підстав суд доходить висновку, що [PERSON] свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню неповнолітньої дитини [PERSON] , а тому позов є обґрунтованим, доведеним, а відтак таким, що підлягає задоволенню. При цьому суд зазначає, що позбавлення батьківських прав не тягне невідворотних наслідків, оскільки не позбавляє особу, яка позбавлена батьківських прав, на спілкування з дитиною і побачення з нею, а також права на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. Вказана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 29.09.2021 у справі № 459/3411/17. Відтак суд доходить висновку, що рішення про позбавлення батьківських прав\~відповідача відповідає якнайкращим інтересам дитини, не позбавляючи при цьому відповідача можливості за його бажанням піклуватися про дитину. Більше того за правилами\~ст. 169 СК України\~позбавлені батьківських прав батьки вправі звернутися до суду з позовом про поновлення батьківських прав за умови зміни своєї поведінки, якщо це буде відповідати інтересам дитини. Щодо розподілу судових витрат суд зазначає таке. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Частина 1 ст. 141 ЦПК України визначає, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Так, при зверненні до суду з даним позовом позивач сплатила судовий збір у сумі 1211 грн 20 коп., що підтверджується квитанцією № 0.0.3443584510.2 від 31.01.2024 (а.с. 1). Відтак з урахуванням вказаних норм закону сплачений судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved