Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-20 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача. [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів. В обґрунтування своїх вимог, [PERSON] ствердила, що 07.12.2011 року рішенням Косівського районного суду, яке набрало законної сили 19.12.2011 року, шлюб між нею та відповідачем було розірвано. Під час спільного проживання до укладення шлюбу, у них з відповідачем народився син [PERSON] , [INFO] , який проживає з нею та перебуває на її утриманні. Після розірвання шлюбу відповідач не займається та не інтересується розвитком та вихованням їх неповнолітнього сина. Відповідач офіційно працевлаштований в 14-тій Державній пожежно-рятувальній частині ГУ ДСНС України в Івано-Франківській області, в смт. Яблунів, та має сталий дохід, з якого може сплачувати аліменти на утримання їх неповнолітнього сина. У зв`язку з цим, позивач просила ухвалити рішення, про стягнення з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму встановленого для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня подачі позову до суду до повноліття дитини. Відповідачу було забезпечено право подати відзив на позовну заяву, який відповідач подав 26.04.2024 року. У відзиві на позов відповідач позовні вимоги заперечив повністю та зазначив, що із позивачкою він перебував у шлюбі з 12.05.2011 року, який між ними було розірвано в кінці 2011 року за рішенням суду. Син позивача - [PERSON] народився в 2009 році, тобто майже за два роки до укладення між ними шлюбу, і на той час він у фактичних шлюбних відносинах із позивачем не перебував, вони спільно не проживали і господарство не вели. Після укладення шлюбу із [PERSON] він не визнавав батьківство щодо дитини [PERSON] та не усиновлював його, і позивач таких вимог до нього протягом 13 років після розірвання шлюбу не пред?являла. А відповідно до документу, що посвідчує народження дитини і батьківство, виданого уповноваженим органом, він не є батьком дитини [PERSON] , оскільки батьком дитини записаний [PERSON] , а свого прізвища із « [PERSON] » на « [PERSON] » він ніколи не змінював. У зв?язку із цим відповідач просив у позові [PERSON] про стягнення з нього аліментів на утримання дитини [PERSON] відмовити повністю. У відповіді на відзив, позивач заперечила твердження відповідача про те, що він не визнає батьківство. Долучила до відзиву копію позовної скарги, адресованої відповідачем [PERSON] судовому вікарію Коломийської Єпархії УГКЦ о. Лукачику, про визнання тайни подружжя недійсною, в тексті якої відповідач визнав, що у них є спільна дитина. На переконання позивача, такі твердження спростовують той факт, що відповідач [PERSON] нібито не є батьком їх спільного сина. Позиція учасників в судовому засіданні. Позивач [PERSON] та її представник адвокат Тинкалюк Д.В. в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі з наведених у позові підстав. Окрім того, у відповіді на відзив позивачка зазначила та суду пояснила, що 29.09.2007 року між нею та відповідачем було укладено церковний шлюб у храмі Святого Миколая в с. Стопчатів, Косівського району при свідках [PERSON] та [PERSON] . Окрім цього, відповідач визнає своє батьківство відносно дитини [PERSON] у своїй позовній скарзі до Судового Вікарія Коломийської Єпархії УГКЦ від 14.03.2024 року про визнання недійсною Тайни Подружжя укладеної між ними. А тому, зважаючи на вказане, сторона позивача просить позов задоволити та постановити рішення про стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання неповнолітньої дитини. Заяви, та клопотання учасників справи. Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового розгляду повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив. Судом також було розміщено (оприлюднено) на веб-порталі Судової влади України оголошення про виклик у судове засідання по справі №347/777/24 відповідача [PERSON] (а.с.15). Заслухавши пояснення сторони позивача, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд доходить наступного висновку. Фактичні обставини, встановлені судом, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини. Згідно копії паспорта громадянина України серії [NUMBER] (а.с.2) та копії Витягу з реєстру територіальної громади №2024/003036542 від 26.03.2024 року, - зареєстроване місце проживання позивача [PERSON] - [ADDRESS] (а.с.3). Відповідно до копії рішення Косівського районного суду від 07.12.2011 року, шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано, а неповнолітню дитину [PERSON] , [INFO] залишено на проживання біля матері (а.с.4). Копією свідоцтва про зміну імені серії [NUMBER] від 15.01.2014 року підтверджується факт зміни позивачем прізвища « [PERSON] » на « [PERSON] » (а.с.5). Згідно копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] , актовий запис №6, виданого повторно 23.02.2023 року, [PERSON] народився [INFO] , а його батьками записані [PERSON] та [PERSON] (а.с.6). Відповідно до Витягу №149 виданого Яблунівською селищною радою та акта обстеження матеріально-побутових умов сім?ї від 20.02.2024 року за №2-2/2024, [PERSON] , 1990 р.н., зареєстрована та проживає разом із своїм неповнолітнім сином [PERSON] , 2009 р.н. у житловому будинку своєї бабусі [PERSON] за адресою: [ADDRESS] (а.с.7, 8). Зміст спірних правовідносин. Спірні правовідносини між сторонами виникли у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем обов`язку щодо утримання дитини. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. До спірних правовідносин, які виникли між сторонами, підлягають застосуванню норми Конституції України та Сімейного кодексу України. Так, згідно ст.51 Конституції України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. В свою чергу, засади шлюбу, особисті немайнові та майнові права і обов`язки подружжя, підстави виникнення, зміст особистих немайнових і майнових прав та обов`язків батьків і дітей, усиновлювачів та усиновлених, інших членів сім`ї та родичів визначає Сімейний кодекс України (ч.1 ст.1 Сімейного кодексу України). Згідно ст. 27 Сімейного кодексу України, державна реєстрація шлюбу встановлена для забезпечення стабільності відносин між жінкою та чоловіком, охорони прав та інтересів подружжя, їхніх дітей, а також в інтересах держави та суспільства. Державна реєстрація шлюбу засвідчується Свідоцтвом про шлюб, зразок якого затверджує Кабінет Міністрів України. Нормами Сімейного кодексу України також передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини (ст.141 СК України). Згідно ст.180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. А в силу дії ч.3 ст.181 Сімейного кодексу України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Проте, задля реалізації особою права чи підтвердження певного обов?язку щодо наявності чи відсутності у неї передбачених цим кодексом прав та обов?язків, в тому числі щодо утримання батьками неповнолітніх дітей, спочатку слід довести походження дитини від конкретних батьків. Визначення походження дитини регламентовано главою 12 розділу ІІІ Сімейного кодексу України. Так, статтею 121 СК України передбачено, що права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу. В свою чергу, визначення походження дитини, батьки якої не перебувають у шлюбі між собою регламентоване статтею 125 СК України. Зокрема, я кщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від матері визначається на підставі документа закладу охорони здоров`я про народження нею дитини. Якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається: 1) за заявою матері та батька дитини; 3) за рішенням суду. Згідно ч.1,3 ст.126 СК України, походження дитини від батька визначається за заявою жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Така заява може бути подана як до, так і після народження дитини до органу державної реєстрації актів цивільного стану. Якщо заява про визнання батьківства не може бути подана особисто, вона може бути подана через представника або надіслана поштою, за умови її нотаріального засвідчення. Повноваження представника мають бути нотаріально засвідчені. За відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду (ч.1 ст.128 СК України). На підставі заяв осіб, зазначених у статті 126 цього Кодексу, або рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до актового запису про народження, складеного органами державної реєстрації актів цивільного стану України, та видає нове Свідоцтво про народження (ч.1 ст.134 СК України). Згідно положень ч.1 статті 135 Сімейного кодексу України, при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою. У відповідності до вимог ст. ст. 12, 13, 81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Застосовані судом вищенаведені норми права регулюють спірні правовідносини та визначають обсяг суб`єктивних прав та юридичних обов`язків, якими наділені сторони в цих правовідносинах. Мотивована оцінка наведених учасниками справи аргументів щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову. Судом встановлено на підставі безпосередньо досліджених та оцінених наявних у справі доказів, що у позивача [PERSON] [INFO] народився син [PERSON] . 12.05.2011 року у Стопчатівській сільській раді Косівського району Івано-Франківської області, тобто після народження у [PERSON] дитини, між сторонами був зареєстрований шлюб, який в подальшому був розірваний рішенням Косівського районного суду від 07.12.2011 року, що набрало законної сили 19.12.2011 року (а.с.4). Доказом визначення походження дитини від батька якщо мати та батько дитини не перебували у шлюбі між собою, визначається або за заявою матері та батька дитини, на підставі яких органом реєстрації актів цивільного стану видається свідоцтво про народження дитини або за рішенням суду. В даному ж випадку, батьком дитини [PERSON] , 2009 р.н., записаний [PERSON] в порядку ст.135 СК України, тобто за вказівкою матері, що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с.6). Інших доказів щодо батьківства неповнолітнього [PERSON] сторонами суду не було надано. При цьому, посилання сторони позивача на той факт, що між сторонами був укладений церковний шлюб і відповідач у своїй позовній скарзі визнає своє батьківство відносно дитини [PERSON] , в розумінні чинного законодавства не є належним доказом на підтвердження батьківства відповідача щодо цієї дитини, оскільки там доказом було б або свідоцтво про народження дитини, в якому батьком дитини був би записаний відповідач, або ж рішення суду, яке б підтвердило факт батьківства відповідача відносно цієї дитини. Що стосується копії долученої скарги, то суд звертає що у скарзі зазначено що у сторін є спільна дитина, але дане твердження не є доказом того, що відповідач є біологічним батьком дитини. Отже, враховуючи вищевикладені обставини, суд не бачить підстав для задоволення позовних вимог, що тягне за собою відмову у позові. Водночас суд звертає увагу позивача, що вона не позбавлена можливості звернутися до суду, з вимогами про визнання батьківства та стягнення аліментів. На підставі ст. 51 Конституції України, ст. ст., 27, 121, 126, 135, 141, 180-181 СК України,

Outcome: dismissed