Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-20 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Деснянського районного суду м. Києва із позовною заявою до ПрАТ СК «ПЗУ Україна», [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, спричиненої внаслідок дорожньо - транспортної пригоди. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 08.08.2021 о 15 год. 30 хв. водій [PERSON] , керуючи транспортним засобом марки «Ford Fiesta» д.н.з. [NUMBER] , в м. Києві по пр. Броварському в напрямку станції метро Лісова, створив аварійну ситуацію, що примусило водія [PERSON] , який керував транспортним засобом «Hyundai Santa FE» д.н.з [NUMBER] , змінювати напрям свого руху, різко гальмувати. Водій [PERSON] при зміні напрямку руху розташував автомобіль «Ford Fiesta» д.н.з. [NUMBER] на проїжджій частині таким чином, що цей автомобіль став перешкодою для руху автомобіля «Hyundai Santa FE» д.н.з [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] , який для уникнення зіткнення з автомобілем під керуванням [PERSON] (для забезпечення особистої безпеки та безпеки інших громадян) змушений був змінити напрямок руху та застосувати екстрене гальмування. Водій автомобіля «Hyundai Santa FE» д.н.з [NUMBER] [PERSON] , уникаючи зіткнення з автомобілем «Ford Fiesta» д.н.з. [NUMBER] під керуванням [PERSON] , зіткнувся з автомобілем «Mitsubishi Pajero» д.н.з. [NUMBER] . В результаті дорожньо-транспортної пригоди транспортні засоби отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками. Дане зіткнення знаходиться в прямому причинному зв`язку зі зміною напрямку свого руху водієм [PERSON] . В наслідок зіткнення, автомобілю позивача спричинено механічні пошкодження і згідно звіту № 2602 про оцінку автомобіля «Hyundai Santa FE» д.н.з [NUMBER] від 18.10.2021 вартість матеріального збитку спричиненого позивачу внаслідок дорожньо-транспортної пригоди складає 249970,79 грн. Вартість вказаної експертизи становить 3000,00 грн. Отже, відповідно до Постанови Деснянського районного суду міста Києва від 08.11.2021 та Постанови Київського апеляційного суду від 29.12.2021, водія [PERSON] визнано винним в порушенні п. 10.1. ПДР України та притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 5 ст. 122 КУпАП. Під час дорожньо-транспортної пригоди автомобіль марки «Ford Fiesta» д.н.з. [NUMBER] , перебував у володінні водія [PERSON] , який керував транспортним засобом. Цивільно-правова відповідальність за шкоду, заподіяну майну, була належним чином застрахована ПрАТ СК «ПЗУ Україна» на підставі Полісу №ЕР 204761167 на страхову суму 130000,00 грн. Крім того, неправомірними діями водія [PERSON] , позивачеві [PERSON] спричинено було також і значну моральну шкоду. Сам факт спричинення ДТП, в який зазнав значних пошкоджень автомобіль «Hyundai Santa FE» д.н.з [NUMBER] , негативно вплинув на самопочуття позивача, завдавши значного душевного дискомфорту. Добровільно відшкодувати спричинену позивачеві шкоду відповідач [PERSON] , відмовляється, не дивлячись на те, що між порушенням, які останній допустив та наслідками, наявний прямий причинний зв`язок, в результаті чого позивач змушений звернутися до суду з даним позовом. Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 01.07.2022, вищевказану позовну заяву залишено без руху. Надано позивачу строк для усунення недоліків протягом десяти днів з дня отримання ухвали. Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 13.07.2022, відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 23.01.2023 призначено судову автотоварознавчу експертизу, проведення якої доручено експертам Київського науково-дослідного експертно - криміналістичного центру МВС. 08.05.2023 від Київського науково-дослідного експертно - криміналістичного центру МВС до суду надійшло повідомлення про неможливість проведення експертизи, згідно ухвали суду від 23.01.2023. Оскільки, станом на 27.04.2023 на адресу Київського НДЕКЦ документи, що підтверджують оплату за проведення судової експертизи згідно рахунку не надходило. Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 08.05.2023, провадження по цивільній справі за позовом [PERSON] до ПрАТ «СК «ПЗУ Україна», [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, спричиненої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди - поновлено. Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 31.07.2023 призначено судову автотоварознавчу експертизу, проведення якої доручено експертам Київського науково-дослідного експертно - криміналістичного центру МВС. 18.12.2023 до суду надійшов висновок експерта № СЕ-19/111-23/46494-АВ від 08.12.2023. Відповідно до якого, ринкова вартість автомобіля марки «Hyundai Santa FE» д.н.з [NUMBER] станом на 08.08.2021, становить 463344,00 грн. Орієнтовний розмір матеріального збитку, заподіяний власнику автомобіля марки «Hyundai Santa FE» д.н.з [NUMBER] , внаслідок дорожнього-транспортної пригоди, станом на 08.08.2021, складав: 239949,43 грн. Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 18.12.2023, провадження по цивільній справі за позовом [PERSON] до ПрАТ «СК «ПЗУ Україна», [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, спричиненої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди - поновлено. Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 01.05.2024, у задоволенні клопотання представника відповідача [PERSON] - адвоката Ганжи А. О. про призначення авто технічної експертизи - відмовлено. Представник відповідача [PERSON] - адвокат Ганжа А. О. подав відзив на позовну заяву. Відповідно до відзиву вважає заявлені позовні вимоги в частині стягнення матеріальної шкоди в сумі 122970,79 грн., а також позовні вимоги в частині стягнення моральної шкоди з [PERSON] в розмірі 20000,00 грн. безпідставними та необґрунтованими. Дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої автомобіль позивача зазнав пошкоджень мала місце 08.08.2021. Відповідач [PERSON] керував автомобілем «Ford Fiesta» д.н.з. [NUMBER] та відповідно до Постанови Деснянського районного суду міста Києва від 08.11.2020, яка набрала законної сили, створив аварійну обстановку. Отже, [PERSON] притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 5 ст. 122 КУпАП, проте останній не притягувався до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП, а саме за порушення правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, обов`язковою умовою застосування якої є наявність причинного зв`язку між порушенням ПДР та завданням майнової шкоди. Тобто, незастосування судом даної норми свідчить про не встановлення такого причинного зв`язку у конкретній ситуації. Крім того, слід зауважити, що порушення ПДР були і зі сторони водія автомобіля «Hyundai Santa FE» д.н.з [NUMBER] , який належить позивачу, про що свідчить наявність протоколу про вчинення адміністративного правопорушення серії ААБ №220685, яки складено на місці дорожньо-транспортної пригоди та в подальшому перебував на розгляді Деснянського районного суду міста Києва. Крім того, відповідач [PERSON] зовсім не погоджується з висновком Звіту №2602, де вказано матеріальний збиток, який завдано власнику автомобіля «Hyundai Santa FE» д.н.з [NUMBER] . Предствник відповідача [PERSON] ставить під сумнів вказаний висновок з причин, що особи, якими складався даний висновок, не попереджалися про кримінальну відповідальність за правильність наданих висновків. При проведенні огляду транспортного засобу ні відповідач [PERSON] , ні його представник присутні не були, а наявне у матеріалах справи «Електронне повідомлення» має формальний характер та не містить жодної інформації про те, що вказане повідомлення отримано одержувачем. Крім того, звіт містить професійну думку оцінювача щодо ймовірної ринкової вартості об`єкта. Думка оцінювача щодо ринкової вартості об`єкта дійсна тільки на дату оцінки. Таким чином, представник відповідача [PERSON] вважає, що вказаний звіт є не належним та не допустимим доказом у справі та не може бути взятим за основу при розрахунках збитку. Отже, станом на час подання позовної заяви, причинно-наслідковий зв`язок між діями відповідача [PERSON] та наслідками, що сталися не доведена, а отже вимога, щодо відшкодування моральної шкоди є передчасною. Крім того вважає, що сума моральної шкоди є необґрунтованою, оскільки в обґрунтування зазначеної шкоди позивач вказує лише загальні фрази про негативний вплив на самопочуття, однак жодних підтверджень суду в обґрунтування дії зазначеного факту не надає. Зважаючи на відсутність доказів про заподіяння моральної шкоди саме на суму 20000,00 грн., виходячи із засад справедливості, виваженості і достатності, вважає, що позовні вимоги позивача про стягнення моральної шкоди не підлягають задоволенню. Представник відповідача ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» подав відзив на позовну заяву. Відповідно до якого, ПрАТ «СК «ПЗУ України» вважає позовні вимоги безпідставними. Між ПрАТ «СК «ПЗУ України» та [PERSON] укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власника наземних транспортних засобів №ЕР.204761167. Забезпеченим, згідно Полісом, є транспортний засіб «Ford» д.н.з. [NUMBER] . 08.08.2021 мала місце ДТП за участю автомобілів «Hyundai» д.н.з [NUMBER] , «Mitsubishi» д.н.з. [NUMBER] та «Ford» д.н.з. [NUMBER] . В наслідок ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження. 09.08.2021 на адресу ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» від [PERSON] надійшло повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду та заяву про страхове відшкодування. Так, Страховиком було з`ясовано, що згідно інформації, яка зазначена в Постанові Деснянського районного суду міста Києва по справ № 754/13951/21, 08.08.2021 о 15:30 год. гр. [PERSON] керуючи транспортним засобом марки «Ford» д.н.з. [NUMBER] , в м. Києві по пр. Броварському в напрямку станції метро Лісова, створив аварійну ситуацію. За вищевказані дії [PERSON] було визнано винним у вчинені адміністративного правопорушення передбаченого ч. 5 ст. 122 КУпАП. Вищезазначене свідчить, що водій [PERSON] створив аварійну обстановку, проте не встановлено, що внаслідок його дій було спричинено ДТП, яке мало місце 08.08.2021 і завдано матеріальні збитки або шкоду життю чи здоров`ю третіх осіб. Отже, в діях водія транспортного засобу «Ford» д.н.з. [NUMBER] [PERSON] відсутня вина у спричиненні ДТП, яка мала місце 08.08.2021, а отже даний випадок не є страховим і за вказані дії у водія забезпеченого транспортного засобу не виникає цивільно-правової відповідальності відповідно до закону. В зв`язку з чим, страховик листом повідомив заявника про відсутність підстав для відшкодування шкоди з огляду на те, що цивільно-правова відповідальність [PERSON] не виникла. Отже, прийняте ПрАТ «СК «ПЗУ України» рішення повністю відповідає вимогам чинного законодавства. Крім того, наданий позивачем на підтвердження розміру заявлених вимог звіт, виготовлений із порушенням чинного законодавства, оцінка розміру ймовірного страхового відшкодування проводиться виходячи з характеристики майна на дату заподіяння збитків. Натомість у Звіті розмір завданої шкоди визначається станом на 18.10.221, а не на дату ДТП 08.08.2021. Таким чином, звіт є неналежним та недостовірним доказом про вартість матеріального збитку. Представником позивача [PERSON] - адвокатом Сімейко А.М. до суду подані письмові пояснення. Відповідно до яких, сторона позивача вказує, що з огляду на зміст та підстави заперечення обох відповідачів проти позову, пояснюють наступне. Щодо позиції першого відповідача, то його заперечення проти позову зводяться до тверджень про те, що водій [PERSON] створив аварійну обстановку, проте внаслідок дій водія [PERSON] не були завдані матеріальні збитки. Тобто, фактично, заперечення першого відповідача певною мірою повторюють заперечення другого відповідача та, фактично, зводяться до тверджень про відсутність причинно-наслідкового зв`язку між діями водія [PERSON] та завданими матеріальними збитками. Щодо причинно-наслідкового зв`язку, то судом першої та апеляційної інстанцій зроблено висновок, що зіткнення транспортних засобів «Hyundai Santa FE» та «Mitsubishi Pajero» відбулося в наслідок порушення водієм «Ford Fiesta» д.н.з. [NUMBER] [PERSON] правил дорожнього руху та створення ним аварійної ситуації. Представником позивача [PERSON] - адвокатом Сімейко А.М. до суду подано заяву про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу адвоката. Відповідно до якої, просить стягнути з відповідачів пропорційно розміру задоволених позовних вимог на користь позивача понесені ним витрати на професійну правничу допомогу в сумі 25000,00 грн. Оскільки, за надання правової допомоги в рамках даної справи позивачем понесені витрати на правничу допомогу адвоката, зокрема, щодо сплати адвокату гонорару, в розмірі 25000,00 грн., розмір якого є фіксованим. Представник позивача [PERSON] - адвокат Сімейко А.М. в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив задовольнити в повному обсязі. В судовому засіданні представник відповідача [PERSON] - адвокат Ганжа А.О. проти задоволення позовних вимог заперечував з підстав викладених у відзиві на позовну заяву. Представник відповідача ПрАТ «ПЗУ Україна» в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Вислухавши вступне слово, дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, суд дійшов наступного висновку. Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Згідно із статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух. Судом встановлено, 08.08.2021 о 15 год. 30 хв. гр. [PERSON] керуючи транспортним засобом марки «Ford Fiesta» д.н.з. [NUMBER] в м. Києві по пр. Броварському в напрямку станції метро «Лісова», створив аварійну ситуацію, що примусило водія [PERSON] , який керував транспортним засобом «Hyundai Santa FE» д.н.з. [NUMBER] , змінювати напрямок свого руху, різко гальмувати. Постановою Деснянського районного суду міста Києва від 08.11.2021, визнано винним [PERSON] у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 1445,00 грн. Постановою Київського апеляційного суду від 29.12.2021, постанову судді Деснянського районного суду міста Києва від 08.11.2021 про визнання [PERSON] винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 122 КУпАП залишено без змін, апеляційну скаргу захисника Ганжи А.О. - без задоволення. Крім того, в судді Деснянського районного суду міста Києва перебував на розгляді протокол про адміністративне правопорушення серії ААБ № 220685 від 08.08.2021 відносно гр. [PERSON] за ст. 124 КУпАП. Відповідно до якого, 08.08.2021 року в 14 год. 30 хв. гр. [PERSON] , керуючи автомобілем марки «Hyundai Santa FE» д.н.з. [NUMBER] в м. Києві по пр. Броварському в напрямку станції метро «Лісова», не вибрав безпечної швидкості руху, не дотримався безпечної дистанції та скоїв зіткнення з транспортним засобом «Mitsubishi Pajero» д.н.з. [NUMBER] водій [PERSON] , в результаті чого обидва автомобілі отримали механічні пошкодження. Таким чином, своїми діями порушив п. 12.1, 13.1 Правил дорожнього руху України та скоїв правопорушення передбачене ст. 124 КУпАП. Постановою Деснянського районного суду міста Києва від 08.11.2021, провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності [PERSON] - закрито в зв`язку із відсутністю в його діях і складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП. Постановою Київського апеляційного суду від 02.02.2022, апеляційну скаргу [PERSON] залишено без задоволення. Постанову судді Деснянського районного суду міста Києва від 08.11.2021 щодо [PERSON] залишено без змін з урахуванням доводів, викладених в мотивувальній частині даної постанови. Отже, при розгляді вище вказаних адміністративних матеріалів, судами першої та апеляційної інстанції встановлено, що автомобіль «Hyundai Santa FE» д.н.з. [NUMBER] для водія транспортного засобу «Ford Fiesta» д.н.з. [NUMBER] слугував перешкодою для руху, яку водій об`єктивно спроможний був виявити, та мав надати транспортному засобу «Hyundai Santa FE» д.н.з. [NUMBER] безперешкодну можливість здійснювати свій рух, а тому водієм автомобіля «Ford Fiesta» д.н.з. [NUMBER] - [PERSON] було допущено порушення ПДР України, внаслідок чого й сталася дорожньо - транспортна пригода за участю транспортних засобів: «Hyundai Santa FE» д.н.з. [NUMBER] та «Mitsubishi Pajero» д.н.з. [NUMBER] . Між тим, зіткнення транспортних засобів «Hyundai Santa FE» та «Mitsubishi Pajero» сталося за умови, коли автомобіль «Mitsubishi Pajero» перебував у нерухомому стані (стояв) на узбіччі Броварського проспекту у м. Києві, а водій транспортного засобу «Hyundai Santa FE» внаслідок створення для нього аварійної ситуації водієм автомобіля «Ford Fiesta» з метою уникнення зіткнення змінив напрямок руху вивернувши кермо вправо, внаслідок чого виїхав на узбіччя, де стояв автомобіль «Mitsubishi Pajero», в результаті чого допустив зіткнення в задню частину автомобіля «Mitsubishi Pajero». Таким чином, винність дій [PERSON] у вчинені дорожньо-транспортної пригоди є встановленою та не потребує доведенню. Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. На момент ДТП цивільно-правова відповідальність [PERSON] , як власника автомобіля марки «Ford Fiesta» д.н.з. [NUMBER] , була застрахована відповідачем ПрАТ «СК «ПЗУ України» страховим полісом № ЕР.204761167 з лімітом відповідальності за заподіяну майнову шкоду у розмірі 130000,00 грн. Судом також встановлено, що згідно висновку експерта, складеного судовим експертом Мандрика І.В. № СЕ-19/111-23/46494-АВ від 08.12.2023 ринкова вартість автомобіля марки «Hyundai Santa FE» д.н.з [NUMBER] станом на 08.08.2021, становить 463344,00 грн. Орієнтовний розмір матеріального збитку, заподіяний власнику автомобіля марки «Hyundai Santa FE» д.н.з [NUMBER] , внаслідок дорожнього-транспортної пригоди, станом на 08.08.2021, складав: 239949,43 грн. Станом на час подання позовної заяви та протягом розгляду справи вказані збитки позивачу не відшкодовані. Відповідно до п.4 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» №4 від 01.03.2013 розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до ст. ст. 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Так, відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є зокрема діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Приписами ст. 1188 ЦК України визначений порядок відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок взаємодії декількох джерел підвищеної небезпеки, відповідно до якого шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Згідно ч. 2 ст. 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначаються відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Пунктами 5, 6 указаної постанови Пленуму визначено, що джерелом підвищеної небезпеки належить визнавати будь-яку діяльність, здійснення якої створює підвищену небезпеку завдання шкоди через неможливість контролю за нею людини, а також діяльність, пов`язану з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів. Особою, яка зобов`язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди (пункт 2.2. Правил дорожнього руху України). Право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним і суд не вправі відмовити в такому позові з тих підстав, що цивільно-правова відповідальність заподіювача шкоди застрахована. У разі задоволення такого позову заподіювач шкоди не позбавлений можливості пред`явити майнові вимоги до страхової компанії (правова позиція Верховного Суду України у справі № 6-2808 цс15 від 20 січня 2016 року). Під реальними збитками відповідно до ст. 22 ЦК України є витрати, яких особа мусить зробити для відновлення свого порушеного права. Таким чином, неправомірними діями відповідача [PERSON] пов`язаними з використанням джерела підвищеної небезпеки (транспортного засобу), [PERSON] було завдано майнової шкоди та прямих збитків, які знаходяться в безпосередньому причинно-слідчому зв`язку зі вказаними діями відповідача і підлягають повному відшкодуванню за рахунок винної особи. Ураховуючи право позивача на відшкодування шкоди від його заподіювача, а також приймаючи до уваги, що в ході розгляду справи було встановлено судом та доведено позивачем спричинення шкоди саме [PERSON] , суд дійшов висновку про стягнення із останнього як заподіювача шкоди різницю матеріальної шкоди між страховим відшкодуванням та загальною сумою заподіяної шкоди, визначену висновком експерта № СЕ-19/111-23/46494-АВ від 08.12.2023 по визначенню вартості матеріального збитку, у розмірі 109949,43 грн. Разом з цим, з відповідача ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» підлягає стягненню сума страхового відшкодування у розмірі 130000,00 грн., в межах ліміту страхової суми, визначеної полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (а.с.97). Щодо заперечень відповідача [PERSON] проти визначеного судовим експертом розміру спричиненої шкоди, суд відхиляє оскільки стороною відповідача не подавалось будь-яких доказів на спростування висновку експерта № СЕ-19/111-23/46494-АВ від 08.12.2023 про визначення вартості матеріальних збитків. Звіт № 2602 про оцінку автомобіля «Hyundai Santa FE» д.н.з [NUMBER] від 18.10.2021 наданий стороною позивача суд до уваги не приймає, оскільки розмір завданої шкоди визначено станом на 18.10.221, а не на дату ДТП 08.08.2021. Щодо вимоги про стягнення моральної шкоди в розмірі 20000,00 грн., суд приходить до наступного висновку: Згідно з ч. 1ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Відповідно до п. 5 Постанови Пленуму ВСУ від 31.03.1995р. № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» згідно з загальними підставами цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Враховуючи те, що сама дорожньо-транспортна пригода призвела до переживань [PERSON] , душевного дискомфорту, а також негативно вплинула на самопочуття, з урахуванням принципів розумності і справедливості, суд вважає за можливе стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача 10000,00 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди. На думку суду, саме ця сума відповідає ступеню та характеру моральних страждань [PERSON] . Крім того, розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш аніж достатнім для розумного задоволення моральної шкоди позивача і не повинен призводити до його збагачення. Сума моральної шкоди, на стягненні якої наполягає позивач, яка дорівнює 20000,00 грн., є явно завищеною. У зв`язку з вищевикладеним, позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню. Щодо стягнення із відповідачів витрат на правову допомогу у розмірі 25000,00 грн., суд приходить до наступного висновку. Згідно п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Згідно із ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвокат має бути співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 року у справі №826/1216/16 зазначено, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. Крім того, відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду по справі №751/3840/15-ц від 20 вересня 2018 року на підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), розрахунок наданих послуг, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Наявність документального підтвердження витрат на правову допомогу та їх розрахунок є підставою для задоволення вимог про відшкодування таких витрат. Як вбачається з матеріалів справи 03.04.2024 між адвокатом Сімейко А.М. та [PERSON] укладено договір про надання правової допомоги. Згідно п. 6 вказаного договору, за надання правничої допомоги, передбаченої умовами цього договору, та представництво інтересів в суді, «Клієнт» сплачує «Адвокату» винагороду (гонорар) в загальній сумі 25000,00 грн. Розмір винагороди є фіксованим. Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Проте, стороною позивача не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження понесених ним витрат на правничу допомогу, а саме: документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Тому суд вважає, що підстав для задоволення вимог в частині стягнення із відповідача витрат на правову допомогу у розмірі 25000,00 грн. немає. Згідно із ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial