Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-19 00:00:00

01 серпня 2023 року позивач звернулась до суду з позовом до відповідача про стягнення з Державного бюджету України на її користь 239\~835 грн. 29 коп. суми інфляційного збільшення та 35\~671 грн. 23 коп. процентів річних, а всього 275\~506 грн. 52 коп., у складі моральної шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду, за невиконання з 26 жовтня 2021 року по 07 липня 2023 року зобов`язання з відшкодування моральної шкоди в розмірі 700\~000 грн. у відповідності до постанови Верховного Суду від 04 серпня 2021 року по справі № 401/2949/19. В обґрунтуванні позовних вимог посилається на те, що постановою Верховного Суду від 04 серпня 2021 року по справі № 401/2949/19 вирішено стягнути з Державного бюджету України на користь позивача 700\~000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди. Виконавчий лист від 03 вересня 2021 року про стягнення з Державного бюджету України коштів у розмірі 700\~000 грн. пред`явлено до виконання до ДКСУ 26 жовтня 2021 року. Рішення у справі № 401/2949/19 виконане 07 липня 2023 року шляхом зарахування 700\~000 грн. на належний позивачу банківський рахунок. Держава неналежним чином виконала свій обов`язок, що виник 04 серпня 2021 року через 620 днів з дня взяття на облік виконавчого документа (26 жовтня 2021 року), у зв`язку з чим стягнуті судом суми моральної шкоди істотно знецінились. Згідно розрахунку загальна сума інфляційних та процентів річних за період прострочення грошового зобов`язання 620 днів: 239\~835 грн. 29 коп. (інфляційне збільшення) та 35\~671 грн. 23 коп. (проценти річних), а всього: 275\~506 грн. 52 коп. Позивач зазначає, що боржник який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексі інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Ухвалою Світловодського міськрайонного суду від 04 серпня 2023 року відкрито провадження у справі, вирішено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження, призначено справу до підготовчого розгляду та надано відповідачу строк для подання відзиву. 13 вересня 2023 року представник відповідача [PERSON] подав до суду відзив на позовну заяву, в якій зазначив, що вимоги позивача є безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню, оскільки положення статі 625 ЦК України щодо стягнення з боржника інфляційних і 3% річних не можуть бути застосовані у разі здійснення безспірного списання коштів державного бюджету України згідно із судовими рішеннями про відшкодування шкоди Державою. Спірні правовідносини, що виникли з підстав виконання Казначейством судового рішення про безспірне списання коштів, не регулюються цивільним законодавством відповідно до ч. 1 ст. 1 ЦК України, отже застосування до них будь-яких положень ЦК України є неможливим. 25 вересня 2023 року позивачем подано до суду відповідь на відзив, в якій вказує, що у цивільному судочинстві держава бере участь у справі як сторона через відповідний орган, наділений повноваженнями у спірних правовідносинах, зокрема представляти державу в суді. У справах про відшкодування шкоди державою остання бере участь як відповідач через той орган, діями якого заподіяно шкоду. У даному випадку йдеться про стягнення коштів не з державного органу (казначейства), а з Держави і право на кошти, які заявлено до стягнення передбачено ст. 625 ЦК України. Ухвалою від 28 листопада 2023 року змінено прізвище позивача у справі з « [PERSON] » на « [PERSON] ». Ухвалою від 30 січня 2024 року закрито підготовче провадження у справі, призначено справу до судового розгляду по суті. Позивач та її представник адвокат Охріменко В.Б., в судовому засіданні позовні вимоги підтримали у повному обсязі посилаючи на обставини викладені у позові. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про час, день та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Причини неявки суду невідомі, заяв та клопотань про відкладення чи розгляд справи за його відсутності до суду не надходило. Заслухавши пояснення позивача, представника позивача, дослідивши письмові докази у справі, судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини. Постановою Верховного\~Суду у\~справі №\~401/2949/19\~від 04\~серпня 2021\~року касаційну скаргу керівника Кіровоградської обласної прокуратури задоволено частково. Вирішено постанову Кропивницького апеляційного суду від 10 вересня 2020 року змінити, виклавши резолютивну частину судового рішення у такай редакції: «Стягнути з Державного бюджету України на користь [PERSON] 700\~000 грн. у рахунок відшкодування моральної шкоди». Виконавчий лист по справі № 401/2949/19 про стягнення з Державного бюджету України на користь [PERSON] 700\~000 грн. у рахунок відшкодування моральної шкоди видано 03 вересня 2021 року. Згідно відповідей ДКСУ адресовані [PERSON] судом встановлено, що з 26 жовтня 2021 року у Казначействі на виконанні за бюджетною програмою обліковується виконавчий лист по справі № 401/2949/19. 07\~липня 2023\~року Державною казначейською службою України рішення суду виконано, на картковий рахунок позивача перераховано 700\~000 грн. по справі № 401/2949/19, що підтверджується довідкою АТ КБ «Приватбанк» про рух коштів від 13 липня 2023 року. Згідно розрахунку загальна сума інфляційних та процентів річних за період прострочення грошового зобов`язання 620 днів: 239\~835 грн. 29 коп. (інфляційне збільшення) та 35\~671 грн. 23 коп. ( проценти річних), а всього: 275\~506 грн. 52 коп. Вказаний розрахунок та заявлені суми відповідач не оспорює. Відповідно до ч.1 ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, установлених статтею 11 цього Кодексу. Так, у ч.5 ст.11 ЦК України визначено, що у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникнути з рішення суду. Згідно ч.2 ст.625 ЦК України в разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Отже, положення зазначеної норми права передбачають, що зобов`язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду. Таким чином, судом встановлено, що постановою Верховного Суду від 04 серпня 2021 року з Державного бюджету України на користь [PERSON] стягнуто 700000 грн. у рахунок відшкодування моральної шкоди. Таке зобов`язання зводиться до сплати грошей, отже, є грошовим зобов`язанням. Державна казначейська служба України в період з 26 жовтня 2021 року по 07 липня 2023 року належним чином грошові зобов`язання не виконувала, що дає підстави для стягнення на користь позивачки інфляційних витрат за весь час прострочення та 3% річних від простроченої суми, які входять до складу грошового зобов`язання, оскільки боржник зобов`язаний відшкодувати інфляційні витрати від знецінення неповернутих коштів за час виконання рішення суду про стягнення суми. Таким чином, суд приходить до висновку, що права [PERSON] порушені, підлягають захисту, а позов задоволенню в повному обсязі. Враховуючи те, що сторони звільненні від сплати судового збору, то у відповідності до ст.141 ЦПК України, суд вважає за необхідне судові витрати у справі віднести за рахунок держави.

Outcome: approved