Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-21 00:00:00

01.02.2024 року позивачка звернулася до суду із позовними вимогами до Акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» (приватне) про стягнення пені, 3% річних та суму інфляційних витрат, просить стягнути з відповідача суму нарахованої пені у розмірі 37 632,18 грн; суму 3% річних за користування коштами у розмірі 22 422,48 грн та суму інфляційних витрат у розмірі 114 654,82 грн. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що [INFO] в с. Білка, Одеської обл. трапилася ДТП в якій автомобіль марки «MERCEDES-BENZ Е 200», р.н. [NUMBER] , під керуванням невідомого водія, здійснив наїзд на пішохода [PERSON] , [INFO] , який від отриманих травм помер на місці пригоди, що підтверджується лікарським свідоцтвом про смерть [PERSON] №2671 та довідкою про причину смерті [PERSON] від 25.08.2020 року. В результаті вказаних обставин та наслідків від ДТП, дружині загиблого, та дочці завдано велику непоправну шкоду, яка проявилась у моральній шкоді, втраті годувальника та у понесених витратах на поховання. Станом на дату настання ДТП, цивільно-правова відповідальність водія була застрахована у ПРАТ «СГ «ТАС» (приватне) за договором ОСЦПВВНТЗ серії АО 6867814, який діяв на момент ДТП станом на 24.08.2020 року, а тому 15.09.2020 року позивачем подано до відповідача повідомлення про ДТП та заяви на виплату страхового відшкодування, заподіяної моральної шкоди, понесених витрат на поховання загиблого, шкоди у зв?язку із втратою годувальника неповнолітньою дитиною загиблого з долученням до них документів, що підтверджують факт настання страхового випадку та належний до виплати розмір страхового відшкодування, які було отримано відповідачем 17.09.2020 року, що підтверджується повідомленням про вручення №0500323195903. Подані заяви на виплату страхового відшкодування містили необхідну інформацію, що визначена ч. 35.1 ст. 35 ЗУ «Про ОСЦПВВНТЗ», а також до них було додано необхідні документи відповідно до ч. 35.2 ст. 35 ЗУ «Про ОСЦПВВНТЗ» для підтвердження кожної із заявлених вимог, проте 17.12.2020 минув строк 90 днів для здійснення відповідачем виплати страхового відшкодування у розмірі 252 842,00 грн, а виплати такого відшкодування з боку відповідача не відбулося у зв`язку із чим позивач звернулася до суду із відповідним позовом, який рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 03.10.2023 задоволено у повному обсязі, стягнено з відповідача на користь [PERSON] , як законного представника [PERSON] суму моральної шкоди у розмірі 18 892,00 грн, страхове відшкодування понесених витрат на поховання у розмірі 45 030,00 грн., а всього 63 922,00 грн та стягнено на користь [PERSON] , яка діє в інтересах [PERSON] суму страхового відшкодування, заподіяної моральної шкоди у розмірі 18 892,00 грн, страхове відшкодування пов`язаного з втратою годувальника у розмірі 170 028,00 грн, а всього 188 920,00 грн. Вказане рішення не оскаржувалося та набрало законної сили 07.11.2023 року, а тому 01.12.2023 року відповідачем виплачено вищевказані кошти. На підставі чого позивач вважає, що через неправомірні дії відповідача, які полягають у несвоєчасному виконанню своїх зобов`язань щодо виплати страхового відшкодування, вона має право вимагати від відповідача суму інфляційного збільшення боргу, а також сплаті пеню та 3% річних, що в сукупності складає 174 709,48 коп. Ухвалою суду від 06 лютого 2024 року розгляд справи призначено в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін (а.с. 32, 33). Ухвалою суду відповідачу надано встановлений законом строк для подання заяви із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, надано строк для направлення відзиву на позовну заяву. 15.03.2024 представником відповідача подано суду відзив на позовну заяву в якому просив відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, зазначивши, що не погоджується із вимогами про стягнення пені, інфляційних втрат та 3 % річних за період з 18.12.2020 по 01.12.2023, оскільки вони є безпідставними та необґрунтованими, зважаючи на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 03.10.2023, яке набрало законної сили 03.11.2023, тобто саме з цього моменту починається перебіг строку за невиконання грошового зобов`язання, так як початок перебігу строку починається не з моменту заподіяння шкоди внаслідок ДТП, а з моменту набрання рішенням законної сили, яким і визначено суму страхового відшкодування, яке відповідачем було виконано шляхом виплати страхового відшкодування 01.12.2023. Щодо відшкодування пені від простроченої суми, представник послався на часткову зміну ст. 1 Указу Президента України від 24.02.2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» затвердженого Законом України від 24.02.2022 №2102-ІХ (з відповідними змінами) на підставі якого продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 годин 30 хвилин 16 листопада 2023 строком на 90 діб, на лист Товарно-промислової палати України від 28.02.2022 №2024/02.0-7.1 визнано форс-мажорною обставиною військової агресію РФ проти України, що стало підставою для введення воєнного стану та зазначені обставини з 24 лютого 2022 року до їх офіційного закінчення є надзвичайними, невідворотними, таким чином представник вважає, що питання відносно існування на території України надзвичайних обставин, а саме введення воєнного стану, неодмінно впливає на спроможність своєчасного ведення розрахунків, а також послався на п. 18 Прикінцевих положень ЦК України щодо воєнного надзвичайного стану, згідно якого звільняється від відповідальності, визначеної ст. 625 цього Кодексу, а також від обов`язку від сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) та таке прострочення, а тому вважає, що доданих правовідносин потрібно застосувати аналогію закону. Враховуючи вищевикладене відповідач не визнає позовну вимогу в частині стягнення пені за прострочення виконання зобов`язання у розмірі 37 632,18 грн. Щодо відшкодування 3% річних та інфляційних витрат від простроченої суми, представник зазначив, що договірні зобов`язання та відносини, пов`язані з відшкодуванням шкоди є різними правовими інститутами, зокрема, застосовуючи до правовідносин з відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, положення статті 625 ЦК України, слід брати до уваги, що положення цієї норми не застосовуються до вказаних відносин, оскільки відшкодування шкоди є відповідальністю, а не грошовим зобов?язанням, яке виникає з договірних зобов?язань, додавши, що відповідно п. 36. 5. ст. 36 Закону України за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду за який нараховується пеня, тому ЗУ «Про обов?язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено лише нарахування пені, а відшкодування шкоди - це не боргове (грошове) зобов?язання, оскільки до розрахунку відшкодування шкоду не повинні нараховуватись проценти за користування чужими грошовими коштами, що теж є відповідальністю, отже нарахування процентів на суму шкоди є фактично подвійною мірою відповідальності (лист 7 Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №10- 74/0/4-13 від 16 січня 2013 року), таким чином дія ч. 2 ст. 625 ЦК України не поширюються на правовідносини, що виникають у зв`язку із наданням послуг, а системний аналіз положень статей 11, 509, 625 ЦК України дає підстави вважати, що обов?язок відшкодовувати інфляційні витрати за невиконання зобов?язання не є зобов?язанням у розумінні статі 509 ЦК. Одночасно представником відповідача подано до суду клопотання про застосування строків позовної давності у відповідності до ст. 257, 261 ЦПК України, оскільки ДТП трапилася 24.08.2020, як наслідок початок перебігу позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права, а тому строк позовної давності про відшкодування неустойки (штрафу, пені, 3% річних закінчився згідно ст. 258 ЦК України, оскільки до таких вимог застосовується позовна давність один рік. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, оцінивши докази кожен окремо та в їх сукупності, повно, об`єктивно та всебічно з`ясувавши обставини справи, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що [INFO] в с. Білка, Одеської обл., відбулася дорожньо-транспортна пригода, в якій автомобіль марки «MERCEDES-BENZ E 200», р.н. [NUMBER] , під керуванням невідомого водія, здійснив наїзд на пішохода [PERSON] , який від отриманих травм помер на місці пригоди. 12.10.2022 року до Іванівського районного суду Одеської області направлений обвинувальний акт кримінального провадження № 12020160000000948 щодо обвинувачення відносно [PERSON] та сформовано справу №499/815/22. 12.12.2022 року Іванівським районним судом Одеської області винесено ухвалу про зупинення провадження та станом на подачу позовної заяви розгляд справи №499/815/22 не поновлено, протилежного суду не надано. Правові відносини між страховиком АТ «СГ «ТАС» (приватне) та водієм забезпеченого транспортного засобу регулюються на піставі Полісу обов?язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №AO6867814 від 31.01.2020 року (а.с. 15). 15.09.2020 року представник позивачки звернувся до АТ «СГ «ТАС» (приватне) з заявою про виплату страхового відшкодування, яке було отримано відповідачем 17.09.2020 року (а.с. 13, 14). Листом від 22.09.2020 року ПрАТ «ТАС» (приватне) повідомило позивачці що на ст. 35, 36 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» АТ «СГ «ТАС» (приватне) призупиняє розгляд справи, тому що не може прийняти рішення по справі, оскільки на даний час АТ «СГ «ТАС» (приватне) не має документального підтвердження того, що по справі завершене кримінальне провадження, також страховику не відомо щодо набрання рішення у такій справі законної сили (а.с. 15). Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 03.10.2023 року у справі №759/5951/23 задоволено позовні вимоги, шляхом стягнення з ПрАТ «СК ТАС» на користь [PERSON] , як законного представника неповнолітньої [PERSON] , [INFO] страхове відшкодування, заподіяної моральної шкоди у розмірі 18 892,00 грн, страхове відшкодування понесених витрат на поховання у розмірі 45030,00 грн а всього 63922,00 грн; стягнуто з ПрАТ «СК ТАС» на користь [PERSON] , яка діє в інтересах неповнолітньої [PERSON] , [INFO] страхове відшкодування пов`язаного з втратою годувальника у розмірі 170028,00 грн а всього 188 920,00 грн (а.с. 16-20). Вказане рішення набрало законної сили 07.11.2023 року та не оскаржувалося учасниками справи. 01.12.2023 року зазначені кошти були виплачені відповідачем по справі, що підтверджується позивачем та відповідачем. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Відтак, вбачається, що судом було встановлено право позивачів на отримання відшкодування шкоди та виплату страхового відшкодування. Так, варто зазначити, що відповідно до ст. 16 Закону України «Про страхування» № 85/96-ВР від 07.03.1996 року, договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору. Страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів (стаття 1 Закону України «Про страхування»). За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (ст. 979 ЦК України). Страхувальник вносить страховику згідно з договором страхування певну плату, яка називається страховим платежем (страховим внеском, страховою премією) (ч. 1 ст. 10 Закону України «Про страхування»). Відповідно до статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Відповідно до статті 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані, зокрема, з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності) (ст. 980 ЦК України). Розрізняють добровільну та обов`язкову форми страхування (ст. 5 Закону України «Про страхування»). Добровільним може бути, зокрема, страхування наземного транспорту (п. 6 ч. 4 ст. 6 Закону України «Про страхування»). Втім, законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування) (ч. 1 ст. 999 ЦК України). Відповідно до частин першої, другої статті 1200 ЦК України, у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті. Шкода відшкодовується: дитині - до досягнення нею вісімнадцяти років (учню, студенту - до закінчення навчання, але не більше як до досягнення ним двадцяти трьох років); чоловікові, дружині, батькам (усиновлювачам), які досягли пенсійного віку, встановленого законом, - довічно; особам з інвалідністю - на строк їх інвалідності; одному з батьків (усиновлювачів) або другому з подружжя чи іншому членові сім`ї незалежно від віку і працездатності, якщо вони не працюють і здійснюють догляд за: дітьми, братами, сестрами, внуками померлого, - до досягнення ними чотирнадцяти років; іншим непрацездатним особам, які були на утриманні потерпілого, - протягом п`яти років після його смерті. Згідно із частиною третьою статті 1200 ЦК України особам, які втратили годувальника, шкода відшкодовується в повному обсязі без урахування пенсії, призначеної їм внаслідок втрати годувальника, та інших доходів. Відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю потерпілого, здійснюється щомісячними платежами (частина перша статті 1202 ЦК України). Відповідно до статті 1201 ЦК України, особа, яка завдала шкоди смертю потерпілого, зобов`язана відшкодувати особі, яка зробила необхідні витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, ці витрати. Допомога на поховання, одержана фізичною особою, яка зробила ці витрати, до суми відшкодування шкоди не зараховується. Так, у пункті 27.4 статті 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», зазначено, що страховик (МТСБУ) здійснює відшкодування особі, яка здійснила витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, за умови надання страховику (МТСБУ) документів, що підтверджують такі витрати, та пред`явлення оригіналу свідоцтва про смерть. Загальний розмір такого відшкодування стосовно одного померлого не може перевищувати 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку. Як було встановлено вище, внаслідок дорожньо-транпсортної пригоди потерпіла особа, внаслідок отриманих травм померла. Звертаючись до суду позивачкою надано відповідний розрахунок, згідно якого сума основного боргу становить 252 842,00 грн за період з 18.12.2020 до 01.12.2023, внаслідок чого інфляційне збільшення складає - 114 654,82 грн та розраховувалося наступним чином: 252 842,00 х 1.45346430 -252 842,00 =; 3% річних складає - 22 432, 00 грн та розраховувалося наступним чином з 18/12/2020 до 31/12/2020 - 252 842,00 х 3% х 14 : 366 :100 (14 днів) = 290,15 грн, з 01/01/2021 до 01/12/2023 - 252 842,00 х 3% х 1065 : 365 : 100 = 22132,33 грн; та пеня за період з 18/12/2020 до 31/12/2021 складає - 37632,18 грн (а.с. 21, 22). Вказаний розрахунок суд бере до уваги та вважає його належним чином обґрунтованим. Відповідачем не спростовано розрахунок та не надано свого контр розрахунку. Відповідно до п. 36.5 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня. Страховик несе відповідальність за несвоєчасне здійснення виплати страхового відшкодування шляхом сплати Страхувальнику пені. Відповідно до п.1 ч. 2 ст. 258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Посилання сторони відповідача на пропущення позивачем спеціального строку позовної давності суд вважає безпідставними, оскільки, по-перше, строк позовної даності починається не від часу ДТП, а від часу, коли відповідач зі спливом 90 днів з дня звернення позивача з приводу отримання регламентної виплати, її не здійснив, а по-друге, згідно п.п. 12, 19 «ПРИКІНЦЕВІ ТА ПЕРЕХІДНІ ПОЛОЖЕННЯ» ЦК України: під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину; у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії. Тому позивачем не пропущений строк позовної давності при зверненні до суду із позовом про стягнення пені, 3% річних та інфляційних втрат за несвоєчасну сплату регламентної виплати. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 11 грудня у справі № 761/6406/16-ц встановив, що у разі простроченої страхової виплати зі страхової компанії стягується, окрім самої виплати, 3% річних за весь період прострочення, а також пеня у розмірі подвійної облікової ставки НБУ. Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений законом або договором. Згідно ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16.10.2019 у справі № 452/3519/15 (провадження № 61-14973св18) зазначено, що правовідносини з виплати страхового відшкодування, які склалися між сторонами у справі на підставі договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, є грошовим зобов`язанням. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 25.09.2019 у справі № 757/26834/15-ц (провадження № 61-23871св18) зазначено, що оскільки за своєю правовою природою зобов`язання щодо виплати страхового відшкодування є грошовим, до спірних правовідносин слід застосовувати положення ст. 625 ЦК України щодо стягнення зі страхової компанії трьох відсотків річних від простроченої суми та інфляційних втрат. За змістом аналізованої норми закону, нарахування інфляційних втрат на суму боргу і 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання. Вони є способом захисту майнового права й інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів і отриманні компенсації (плати) від боржника, який користується утримуваними грошовими коштами, що належить сплатити кредиторові. Зважаючи на особливу юридичну природу правовідносин сторін у вигляді відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань за договором страхування, нарахування пені за несвоєчасне виконання договору страхування узгоджується з положеннями статті 992 ЦК України, відповідно до яких у разі несплати страховиком страхувальникові або іншій особі страхової виплати страховик зобов`язаний сплатити неустойку в розмірі, встановленому договором або законом. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 19.02.2020 у справі № 758/16044/16-ц (провадження № 61-913св17) вказано, що при безпідставній відмові у виплаті страхового відшкодування, крім наслідків, передбачених договором, страховик, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу страхувальника зобов`язаний сплатити йому суму страхової виплати з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (стаття 526, частина друга статті 625 ЦК України). Крім того, у п. 36.5 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня. Саме на суд покладено обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін, виходячи із фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 30.10.2019 у справі № 200/4309/14-ц (провадження № 61-23763св18) зазначено, що інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов`язання нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов`язання». Таким чином, зважаючи на юридичну природу правовідносин сторін як грошових зобов`язань, на них поширюється дія частини другої статті 625 ЦК України як спеціального виду цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання. Відповідно до ст.ст. 610, 611 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. Частиною першою статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У статті 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. За нормами статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України). Враховуючи наведені норми матеріального права, встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, та оцінюючи докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суд дійшов висновку про задоволення позову та стягнення з відповідача загальну суму позовних вимог у розмірі 174 709, 48 грн. Згідно п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншими ушкодженнями здоров`я, а також смертю фізичної особи. Розподіл судових витрат здійснити відповідно до ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного та

Outcome: approved