Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-19 00:00:00

[PERSON] , від імені та в інтересах якої дії адвокат Поліщук Валерій Филимонович, у поданій нею до суду в порядку окремого провадження заяві, уточненій заявою від 14.05.2024 (надійшла до суду 15.05.2024 а.с.25), просить встановити факт смерті свого батька [PERSON] , який народився [INFO] у с. Велика Яблунівка Смілянського району Черкаської області та був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , визнавши датою його смерті [INFO] , місцем смерті Україна, місто Донецьк Донецької області, Ленінський район; причиною смерті - атеросклеротична хвороба серця, тобто на тимчасово окупованій території, що унеможливлює реєстрацію смерті органами державної реєстрації актів цивільного стану. Заявниця, її представник у судове засідання не з`явилися, надавши суду заяву про розгляд справи у їхню відсутність (а.с.25). Заінтересована особа Відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Донецькій області Управління державної реєстрації Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, - повідомлена про розгляд справи належним чином, заперечень проти заявлених вимог суду не подала. Дослідивши матеріали справи, суд дістає такого висновку: Відповідно до п.5 ч.2 ст.293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Пунктом 8 частини 1 статті 315 ЦПК України передбачений розгляд судом справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Згідно з абз.2 п.18 Постанови Пленуму Верховного суду України № 5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», рішення суду\~ про\~ встановлення\~ факту, що має юридичне значення, не\~ замінює собою документів, що видають зазначені органи, а є лише підставою для їх одержання. За приписами абз.2 ч.1 ст.317 ЦПК України, заява про встановлення факту смерті особи на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан, або на тимчасово окупованій території України, визначеній такою відповідно до законодавства, може бути подана членами сім`ї померлого, їхніми представниками або іншими заінтересованими особами (якщо встановлення факту смерті особи впливає на їхні права, обов`язки чи законні інтереси) до будь-якого місцевого суду України, що здійснює правосуддя, незалежно від місця проживання (перебування) заявника. Вирішуючи питання обґрунтованості заявлених за заявою окремого провадження вимог встановлення факту смерті [PERSON] , суд виходив з такого: Судом установлено, що [INFO] помер [PERSON] , [INFO] , уродженець с. Велика Яблунівка Смілянського району Черкаської області (копія паспорту серії [NUMBER] на а.с.9-10). Ця подія відбулася в м. Донецьку, тобто на тимчасово окупованій території, що є загальновідомим фактом. На підтвердження факту смерті батька заявниця надала суду копії: «Довідки про причину смерті (до форми №106/у № 13, видається для поховання) [PERSON] , який помер [INFO] у віці 82 роки від атеросклеротичної хвороби серця (а.с.7); «Свидетельства о смерти» зразка т.з. «днр» російською « [PERSON] », [INFO] , який помер [INFO] у віці 82 роки в місті Донецьку, Ленінський район (а.с.11); Договору-замовлення 148/148 на організацію та проведення поховання від 25.01.2024 (102641) [PERSON] на кладовищі Донецьке море по вул. Одеська 26 січня 2024 р. (зворот а.с.36); Акту прийому-передачі наданих послуг № 148/148 від 26.01.2024 (102641) щодо організації поховання (а.с.37); а також фото могили [PERSON] з кладовища (зворот а.с.8). Та обставина, що свідоцтво про смерть [PERSON] видане на тимчасово окупованій території, унеможливлює отримання виданого державним органом України свідоцтва про його смерть, з огляду на нижченаведене законодавство. Так, відповідно до статті 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України»: «Тимчасово окупована Російською Федерацією територія України (далі - тимчасово окупована територія) є невід`ємною частиною території України, на яку поширюється дія\~Конституції\~та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Правовий статус тимчасово окупованої території, а також правовий режим на тимчасово окупованій території визначаються цим Законом, іншими законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, принципами та нормами міжнародного права. Тимчасова окупація Російською Федерацією територій України, визначених\~частиною першою\~статті 3 цього Закону, незалежно від її тривалості, є незаконною і не створює для Російської Федерації жодних територіальних прав. За державою Україна, територіальними громадами сіл, селищ, міст, розташованих на тимчасово окупованій території, органами державної влади, органами місцевого самоврядування та іншими суб`єктами публічного права зберігається право власності, інші речові права на майно, у тому числі на нерухоме майно, включаючи земельні ділянки, що знаходиться на тимчасово окупованій території (частина 1). Датою початку тимчасової окупації Російською Федерацією окремих територій України є 19 лютого 2014 року. … Окремі території України, що входять до складу Донецької та Луганської областей, є окупованими Російською Федерацією (у тому числі окупаційною адміністрацією Російської Федерації) починаючи з 7 квітня 2014 року.\~Межі та перелік районів, міст, селищ і сіл, частин їх територій, тимчасово окупованих у Донецькій та Луганській областях\~з цієї дати, визначено Президентом України за поданням Міністерства оборони України, підготовленим на основі пропозицій Генерального штабу Збройних Сил України» (частина 2). У відповідності до ст.9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом (частина 2). Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими\~частиною другою\~цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків, крім документів, що підтверджують факт народження, смерті, реєстрації (розірвання) шлюбу особи на тимчасово окупованій території, які додаються до заяви про державну реєстрацію відповідного акта цивільного стану (частина 3). Згідно зі ст.17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: 1) документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою; 2) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. На теперішній час до Закону України\~«Про державну\~реєстрацію актів\~цивільного стану» в частині переліку документів, на підставі яких провадиться державна реєстрація смерті, не внесені зміни, з огляду на положення ч.3 ст.9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», а отже даний факт смерті підлягає встановленню у порядку цивільного судочинства. З огляду на наведе, суд визнає надані заявницею докази належними та допустимими в частині інформації щодо смерті [PERSON] , та вважає, що заявлені вимоги підлягають задоволенню. За положеннями ч.4 ст.317 ЦПК України, ухвалене судом рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан, або на тимчасово окупованій території України, визначеній такою відповідно до законодавства, підлягає негайному виконанню.

Outcome: approved