Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-19 00:00:00

І. Короткий зміст позовних вимог. 05.04.2024 року [PERSON] звернувся до Тисменицького районного суду Івано-Франківської області з позовною заявою до Лисецької селищної ради визначення додаткового строку для прийняття спадщини. Позов обґрунтовував тим, що [INFO] померла тітка позивача [PERSON] . Після смерті останньої відкрилась спадщина на все належне їй майно, яке вона заповіла позивачу, склавши 10.12.2010 року заповіт. Рідна сестра [PERSON] [PERSON] , яка проживала разом із спадкодавцем теж померла, спадкових прав за життя на майно сестри не оформляла. На думку позивача, він є єдиним спадкоємцем за заповітом та вважає, що спадщину прийняв автоматично, вступивши в фактичне володіння майном. Однак нотаріус відмовив позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку із пропущеним строком, передбаченим ст. 1270 ЦК України. Тому просить суд визначити йому додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини після померлої [PERSON] . ІІ.Стислий виклад позиції учасників справи. Позивач в судове засідання не з`явилася, своє представництво в суді здійснювала через представника - адвоката Краюшкіна О.С., який у судовому засіданні вимоги заяви підтримав в повному обсязі, не заперечував проти ухвалення заочного рішення, просив визначити додатковий строк для прийняття спадщини після померлої строком на 2 місяці. Відповідач в судове засідання не з`явився. Повідомлявся про дату час та місце розгляду справи через систему «Електронний суд». Правом на подання відзиву не скористався, будь-яких заяв від нього до суду не надходило. ІІІ.\~ Відомості про рух справи. Процесуальні дії у справі. Ухвалою суду від 08.04.2024 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. Ухвалою суду від 24.04.2024 року підготовче провадження закрито та призначено справу до судового розгляду. Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України. ІV. Фактичні обставини справи. Судом встановлено, що згідно копії заповіту,посвідченого секретарем Стебниківської сільської ради Портецькою І.М. зареєстрованого в реєстрі за №104 10.12.2010 року, [PERSON] , [INFO] , на випадок своєї смерті зробила заповідальне розпорядження та заповіла [PERSON] , 1989 року народження, все своє майно де б воно не було і з чого б воно не складалося (а.с4). Згідно копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 13.03.2013 року Стебниківською сільською радою Тисменицького району Івано-Франківської області, [PERSON] померла [INFO] , про що складено відповідний актовий запис №3 (а.с.3). Довідка Стебниківського старостинського округу №2 Лисецької селищної ради від 25.03.2024 року за №2-9 свідчить про те, що згідно із записом в обліковій картці об`єкта погосподарського обліку №2 в селі Стебник за номером об`єкта 01-0121-1, [PERSON] , яка померла [INFO] , проживала за адресою [ADDRESS] . На день смерті разом із нею за вищевказаною адресою проживала [PERSON] , [INFO] сестра (померла [INFO] ). Померла [PERSON] була постійною жителькою села Стебник. Заповіт від імені [PERSON] в Стебниківській сільській раді посвідчувався 10.12.2010 році за реєстровим №104 і не відмінявся (а.с.5). Згідно копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 25.06.2021 року виконкомом Лисецької селищної ради, [PERSON] [INFO] померла, про що складено відповідний актовий запис №62 (а.с.9). Відповідно до витягу зі Спадкового реєстру від 04.04.2024 року №76491462 після смерті [PERSON] , [INFO] , інформація про заведення спадкової справи відсутня (а.с.10). Згідно витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі від 25.03.2024 року №76335556 приватним нотаріусом Максьом Г.І. 25.03.2024 року була зареєстрована спадкова справа за номером 35/2024 після смерті [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] (а.с.6). Постановою приватного нотаріуса Максьом Г.І. від 29.03.2024 року №146/02-31 [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] , з причин пропущення строку для подання заяви про прийняття спадщини, оскільки разом із спадкодавцем на день відкриття спадщини не проживав. Також з матеріалів спадкової справи вбачається, що інших спадкоємців, які прийняли спадщину немає (а.с.8). V.\~Мотиви з яких виходить суд та норми права. Спірні правовідносини, які виникли між сторонами, регулюються положеннями Цивільного кодексу України. Відповідно до статей 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно зі статтею 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті (стаття 1233 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. За загальним правилом право на спадщину виникає в день відкриття спадщини. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 ЦК України). Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (частина перша статті 1269 ЦК України). Згідно глави 10 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України" затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 14.06.94 N 18/5, зареєстрованого у Мін`юсті України 07.07.94 за N 152/361 (із змінами і доповненнями), розділу22 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 03.03.2004 № 20/5, зареєстровано у Міністерстві юстиції України 03.03.2004 за № 283/8882 (із змінами) та пунктів 2.2 та 3.2 Глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року №296/5 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України за № 282/20595, при заведенні спадкової справи нотаріус за даними Спадкового реєстру перевіряє наявність заведеної спадкової справи, спадкового договору, заповіту. Згідно з частиною третьою статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. Поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: 1) тривала хвороба спадкоємців; 2) велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; 3) складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; 4) перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; 5) необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо (Постанова Верховного Суду від 28 березня 2022 року у справі № 750/2158/21. Вирішуючи спір у спадкових справах, зокрема, щодо визначення додаткового строку для прийняття спадщини необхідно врахувати свободу заповіту як фундаментальний принцип спадкового права. Крім того, відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Право на справедливий судовий розгляд, закріплене в пункті 1 статті 6 Конвенції, необхідно розглядати як право на доступ до правосуддя. Тобто Україна як учасниця Конвенції повинна створювати умови щодо забезпечення доступності правосуддя як загальновизнаного міжнародного стандарту справедливого судочинства. Гарантоване статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод право на справедливий суд включає в себе принцип доступу до суду, ефективність якого обумовлюється тим, що особі має бути забезпечена можливість звернутися до суду за вирішенням певного питання, і що держава не повинна чинити правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права. Принцип «пропорційності» тісно пов`язаний із принципом верховенства права: принцип верховенства права є фундаментом, на якому базується принцип «пропорційності», натомість принцип «пропорційності» є умовою реалізації принципу верховенства права і водночас його необхідним наслідком. Судова практика Європейського суду з прав людини розглядає принцип «пропорційності» як невід`ємну складову та інструмент верховенства права, зокрема й у питаннях захисту права власності. Дотримання принципу «пропорційності» передбачає, що втручання в право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно з національним законодавством і в інтересах суспільства, все одно буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу, якщо не було дотримано розумної пропорційності між втручанням у право особи та інтересами суспільства. Ужиті державою заходи мають бути ефективними з точки зору розв`язання проблеми суспільства, і водночас пропорційними щодо прав приватних осіб. Оцінюючи пропорційність, слід визначити, чи можливо досягти легітимної мети за допомогою заходів, які були б менш обтяжливими для прав і свобод заінтересованої особи, оскільки обмеження не повинні бути надмірними або такими, що є більшими, ніж необхідно для реалізації поставленої мети. VІ. Висновки суду. Вислухавши думку представника позивача, розглянувши матеріали цивільної справи, дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог з огляду на нижчевикладене. З урахуванням наведеного, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви. Суд вважає, що оскільки воля спадкодавця на випадок її смерті, викладена у формі заповіту, то підлягає обов`язковій реалізації на користь [PERSON] , оскільки свобода та реалізація положень заповіту після відкриття спадщини мають фундаментальне значення у спадкових правовідносинах. З огляду на встановлені обставини, причини пропуску [PERSON] строку для подання нотаріусу заяви про прийняття спадщини після смерті [PERSON] є поважними, враховуючи наявність заповіту, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є підставними та [PERSON] слід визначити додатковий строк для прийняття спадщини терміном в два місяці. Відтак, позов слід задовольнити.

Outcome: approved