Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-12 00:00:00

11 березня 2024 року позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу. В позові зазначила, що з відповідачем перебуває у шлюбі з 19 березня 2013 року, який зареєстровано у відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Березнегуватського районного управління юстиції у Миколаївській області, актовий запис №7. Мають спільних дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] [INFO] . Подружнє життя в них не склалося, через різні погляди на життя та сімейні обов`язки, зникло взаєморозуміння і взаємоповага. Шлюбні стосунки припинені з серпня 2019 року. Вважає, що сім`ю зберегти не можливо, через різні характери та погляди на життя. Просила розірвати шлюб між нею та відповідачем. Після розірвання шлюбу залишити прізвище " [PERSON] ". Позивачка в прохальній частині заяви зазначила про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала у повному обсязі, не заперечувала проти заочного порядку розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив, заяви про відкладення розгляду справи або про розгляд справи за його відсутності та відзиву на позов від нього не надходило, тому суд визнає його неявку неповажною, та вважає можливим згідно ст. 280 ЦПК України ухвалити заочне рішення за відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи та наявні в ній докази суд доходить наступного. Відповідно до свідоцтва про шлюб виданого 19 березня 2013 року серії [NUMBER] позивачка та відповідач уклали шлюб 19 березня 2013 року, який зареєстрований у відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Березнегуватського районного управління юстиції у Миколаївській області, актовий запис №7 (а.с.3). Мають спільних дітей [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] , які проживають разом з позивачкою (а.с. 6-7). Спору щодо місця проживання доньок сторони не мають. Через несумісність характерів шлюб виявився невдалим і сторони припинили стосунки на даний час спільного бюджету та господарства не мають, проживають окремо. Позивачка вважає, що їх шлюб має формальний характер і сім`ю зберегти неможливо, оскільки це суперечить їх інтересам, на примирення не згодна. Згідно зі ст.24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя, згідно до ст.110 СК України. Відповідно до ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо встановлено, що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Стаття 113 СК України передбачає, що особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Згідно ч.2 ст.114, ч.3 ст.115 СК України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. На підставі викладеного суд вважає, що причини, які спонукають позивачку наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б її інтересам, що має істотне значення, внаслідок чого позов підлягає задоволенню. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, суд покладає на відповідача обов`язок по відшкодуванню позивачу судового збору.

Outcome: approved