Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-20 00:00:00

31 січня 2021 року Концерн «Міські теплові мережі» звернувся до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , про стягнення заборгованості за послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води. В обґрунтування позову зазначено про те, що позивач є виконавцем послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води. У період з 01.11.2013 по 31.10.2021 позивач надав послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води у житлове приміщення, яке розташовано за адресою: [ADDRESS] , де мешкають відповідачі, які оплату за надані послуги здійснювали у не повному обсязі, у зв`язку з чим, виникла заборгованість на загальну суму 46 854,71 грн. Посилаючись на те, що споживачі у не повному обсязі вносили плату за отримані послуги, просив суд стягнути вказану заборгованість та судові витрати. Заочним рішенням Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 26 травня 2022 року позовні вимоги задоволено. Стягнуто солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь Концерну «Міські теплові мережі» заборгованість за надані послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води за період з 01.11.2013 по 31.10.2021 у розмірі 46 854,71 грн. Стягнуто з [PERSON] та [PERSON] на користь Концерну «Міські теплові мережі» витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 135,00 грн. з кожного. Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 23 квітня 2024 року заяву [PERSON] про перегляд заочного рішення Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 26 травня 2022 року у цивільній справі №335/224/22 за позовом Концерну «Міські теплові мережі» до [PERSON] , [PERSON] , про стягнення заборгованості за послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води було задоволено та скасовано заочне рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 26 травня 2022 року у цивільній справі №335/224/22 за позовом Концерну «Міські теплові мережі» до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води. Призначено справу до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 13.05.2024 до суду від відповідача [PERSON] надійшла заява про застосування строків позовної давності. 17.05.2024 до суду від представника позивача надійшли заява у якій останній заперечує проти застосування строків позовної давності, оскільки відповідачами були здійсненні оплати за період з листопада 2013 року по червень 2015 року, що свідчить про переривання строків позовної давності, а також з урахування запровадження на території України карантину. Представник позивача належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи у судове засідання не з`явився, разом з тим подав до суду заяву у якій просив суд провести розгляд справи за його відсутності у якій просив суд стягнути заборгованість пропорційно розміру права власності на квартиру із врахуванням оплати здійсненої особисто [PERSON] . Відповідач [PERSON] та його представник - адвокат Чоп`як В.М. належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи у судове засідання не з`явилися, разом з тим представник відповідача [PERSON] - адвокат Чоп`як В.М. подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Відповідач [PERSON] належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи у судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив, заяв про відкладення розгляду справи до суду не надходило. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі, якщо відповідно до положень Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши зібрані та досліджені докази в їх сукупності та взаємозв`язку, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду. Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно зі статутом концерну «МТМ», основною метою діяльності концерну є здійснення виробничо - технічної діяльності, спрямованої на надійне та безперебійне забезпечення споживачів тепловою енергією, одержання прибутку для здійснення діяльності концерну та задоволення на його основі соціально - економічних інтересів трудового колективу концерну. Концерн «МТМ» є власником виробленої теплової енергії. Згідно з Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення (надалі Правила), затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 за № 630, централізоване постачання гарячої води - це послуга, спрямована на задоволення потреб споживача у гарячій воді, яка надається виконавцем з використанням внутрішньо будинкових систем гарячого водопостачання. Правовідносини щодо прав та обов`язків між теплопостачальною організацією та споживачем в сфері виробництва, транспортування та постачання теплової енергії регулюються Цивільним кодексом України, Законом України «Про житлово-комунальні послуги», «Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання гарячої води і водовідведення і типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води» затвердженими постановою КМУ від 21.07.2005 року №630 та іншими нормативно-правовими актами України. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , з 11.12.1985 року по теперішній час, що підтверджується інформацією, наданою на запит суду Департаментом реєстраційних послуг Запорізької міської ради №04-47/126 від 11.01.2022. Відповідач [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , з 10.08.1996 року по теперішній час, що підтверджується інформацією, наданою на запит суду Департаментом реєстраційних послуг Запорізької міської ради №04-47/127 від 11.01.2022. Крім того, [PERSON] та [PERSON] є співвласниками квартири [ADDRESS] , що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №284904951 від 16.11.2021. [PERSON] належить 1/8, а [PERSON] частини квартири [ADDRESS] . Позивачем у період з 01.11.2013 по 31.10.2021 були надані послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води у житлове приміщення, розташоване за адресою: [ADDRESS] , на загальну суму 71 310,29 грн. Договір купівлі-продажу теплової енергії між сторонами не укладався. На ім`я відповідача по справі [PERSON] відкрито особовий рахунок № [NUMBER] по отриманню комунальних послуг, які надаються позивачем за адресою: [ADDRESS] . Оплату за надані послуги відповідачі здійснювали у не повному обсязі. Так, згідно довідки концерну «Міські теплові мережі» та розрахунку заборгованості, за період з 01.11.2013 по 31.10.2021 відповідачі мають заборгованість по оплаті за послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води загальним розміром 46 854,71 грн. Зазначений розрахунок відповідачами не спростовано. Контр розрахунок належних до сплати сум, заперечень щодо обсягу та якості наданих позивачем послуг відповідачами суду не надано. Не надано відповідачами і доказів щодо сплати спожитих ними послуг. Відповідно до ст.19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (редакції, чинній на час виникнення заборгованості) учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник. Відповідно до ст.162 Житлового кодексу України, власник квартири приватного житлового фонду зобов`язаний оплачувати комунальні послуги. Статтею 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено право споживача одержувати своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством і умовами укладених договорів, при цьому такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини другої статті 7 цього Закону обов`язок споживача оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Статтею 12 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах. Договори про надання житлово-комунальних послуг укладаються відповідно до типових або примірних договорів, затверджених Кабінетом Міністрів України або іншими уповноваженими законом державними органами відповідно до закону. Договори про надання комунальних послуг можуть затверджуватися окремо для різних моделей організації договірних відносин (індивідуальний договір, індивідуальний договір з обслуговуванням внутрішньобудинкових систем, колективний договір) та для різних категорій споживачів (індивідуальний споживач (співвласник багатоквартирного будинку, власник будівлі, у тому числі власник індивідуального садибного житлового будинку), колективний споживач). Відповідно до ч.4. ст.13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» з пропозицією про укладання договору про надання комунальних послуг або про внесення змін до нього (крім індивідуальних договорів, укладених відповідно до частини п`ятої цієї статті) може звернутися будь-яка сторона, надавши письмово другій стороні проект відповідного договору (змін до нього), складений згідно з типовим договором. Так, законодавством передбачений двосторонній обов`язок, щодо укладання договору про надання житлово-комунальних послуг, у зв`язку з чим, у разі відмови на оплату таких послуг споживачем з посиланням на відсутність укладеного договору не беруться до уваги, оскільки споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Не зважаючи на відсутність договору, в цілях недопущення порушення конституційного права громадян (інших мешканців будинку) на забезпечення їх здоров`я (ст. 3 Конституції України) та права на достатній життєвий рівень для себе і своєї сім`ї (ст. 48 Конституції України), що включає право на житло, стягувач здійснював та продовжує надавати відповідачу послуги з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води. У постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15 зроблено висновок, що «споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі». Відповідно до ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до ст.9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг. Пунктом 18 «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затверджених Постановою КМУ від 21.07.2005 року за № 630 передбачено, що плата за надані послуги вноситься щомісячно. Згідно ст.526 ЦК України, зобов`язання повинно виконуватись належним чином відповідно до умов договору. Згідно ст.610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно ст.611 ЦК України, при порушенні зобов`язання наступають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до положень ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. З урахуванням зазначеного, суд приходить до висновку про те, що відповідачі є споживачами послу з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води за адресою: [ADDRESS] . Разом з цим, визначаючи розмір заборгованості кожного з відповідачів за надані послуги, суд виходить з наступного. Відповідно до ст.322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Так, загальний розмір наданих позивачем послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води у житлове приміщення, розташоване за адресою: [ADDRESS] , за період з 01.11.2013 по 31.10.2021 становить 71 310,29 грн. Враховуючи те, що відповідачу [PERSON] належить 1/8 частка квартири за адресою: [ADDRESS] , а тому відповідач [PERSON] повинен сплатити суму заборгованості виходячи з розміру своєї частки квартири, тобто 1/8 - 8 913,79 грн. (71 310,29 грн./8). Разом з тим, відповідачем [PERSON] було сплачено за надані позивачем послуги 6 430,00 грн., що підтверджується копіями квитанцій: від 15.08.2016 на суму 2 000,00 грн., від 21.09.2016 на суму 480 грн., від 21.09.2016 на суму 500,00 грн., від 14.10.2016 на суму 600,00 грн., від 14.10.2016 на суму 400,00 грн., від 06.01.2017 на суму 850 грн., 17.01.2018 на суму 600 грн., від 20.02.2018 на суму 1 000,00 грн.. Тобто, розмір заборгованості за надані позивачем послуги який підлягає стягненню з відповідача [PERSON] становить 8 913,79 грн. - 6 430,00 грн. = 2 483,79 грн. Щодо розміру заборгованості який підлягає стягненню з відповідача [PERSON] та заяви останнього щодо застосування строку позовної давності, суд зазначає наступне. Так, позивач звернувся до суду 31.12.2021 та просить суд стягнути з відповідача заборгованість за період з 01 листопада 2013 року по 31 жовтня 2021 року. Згідно ст. 32 Закону України №1875-IV та ст.ст. 7, 9 Закону України №2189-VIII споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Відповідно до п.18 «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затверджених Постановою КМУ від 21.07.2005 р. за №630 зазначено, що розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Оплата послуг здійснюється не пізніше 20 числа місяця, наступного за розрахунковим періодом (місяцем), якщо договором не встановлено інший строк. Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ч.1 ст.264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Щодо вимог про стягнення заборгованості з оплати комунальних послуг спеціальної позовної давності (скороченої або більш тривалої порівняно із загальною позовною давністю) чинним законодавством не встановлено. Доказів вчинення сторонами справи правочину щодо збільшення позовної давності суду не надано. Разом з тим, Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 30.03.2020, який набрав чинності 02.04.2020, розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України було доповнено пунктом 12, згідно якого під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки позовної давності, визначені статтею 257 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Частиною 1 статті 29 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» передбачено, що карантин встановлюється та відміняється Кабінетом Міністрів України. Дію карантину, встановленого зазначеною Постановою, було неодноразово продовжено на всій території України згідно з Постановами КМУ по 30.06.2023 року. Таким чином, на території України було встановлено безперервно з 12.03.2020 по 30.06.2023 року. З урахуванням вищезазначених приписів Цивільного кодексу України та строків сплати споживачем наданих житлово-комунальних послуг (до 20 числа місяця, що наступає за розрахунковим), суд застосовує позовну давність до вимог позивача про стягнення заборгованості за період з листопада 2013 року по березень 2017 року, оскільки вони перебувають поза межами трирічного строку позовної давності. Щодо доводів представника позивача про переривання строку позовної давності у зв`язку зі сплатою заборгованості суд зазначає про те, що оплати проведені [PERSON] , на які посилається представник позивача, були проведені поза межами строку позовної давності, а тому не може свідчити про її переривання. Визначаючи розмір заборгованості [PERSON] суд виходить з наступного. Так, позивачем за період з квітня 2017 року по листопад 2021 року було нараховано 43 317,50 грн. Враховуючи те, що відповідачу [PERSON] належить 3/4 частки квартири за адресою: [ADDRESS] , а тому відповідач [PERSON] повинен сплатити суму заборгованості виходячи з розміру своєї частки квартири, тобто 3/4 - 32 488,13 грн. (43 317,50 грн./4?3). Так, відповідачем [PERSON] було сплачено у квітні 2017 року - 2,10 грн. - субсідії, що не може свідчити про визнання розміру заборгованості та переривання позовної давності, оскільки відповідач [PERSON] не здійснював добровільного погашення заборгованості, а лише сплачувала послуги отримуючи субсідію, та у вересні 2021 - 5,0 грн. Тобто розмір заборгованості [PERSON] становить 32 481,03 грн. (32 488,13 грн. - 7,10 грн.). На підставі викладеного, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову Концерну «Концерн міські теплові мережі» та вважає за необхідне стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача розмір заборгованості за надані позивачем послуги за період з 01.11.2013 по 31.10.2021 у розмірі 2 483,79 грн. та стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача заборгованість за надані позивачем послуги період з квітня 2017 року по листопад 2021 року, тобто у межах строку позовної давності, а саме у розмірі 32 481,03 грн. Відповідно до вимог ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем, при зверненні до суду сплачено 2 270 грн. судового збору. Оскільки позовні вимоги задоволені частково, то відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, тобто з відповідача [PERSON] на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 120,31 грн. (2 483,79 грн. ? 100% / 46 854,74 грн. = 5,3%; 5,3%;? 2 270,00 грн./ 100% = 120,31 грн.), а з відповідача [PERSON] на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 1 573,56 грн. (32 481,03 грн. ? 100% / 46 854,74 грн. = 69,32%; 69,32%;? 2 270,00 грн./ 100% = 1 573,56 грн.). На підставі викладеного,

Outcome: partial