Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-14 00:00:00

У жовтні 2019 року [PERSON] в свої інтересах та як законний представник неповнолітнього [PERSON] і малолітньої [PERSON] звернулася до Фастівського міськрайонного\~суду Київської\~області з позовом до [PERSON] , [PERSON] , третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї виконавчого комітету Фастівської міської ради, у якому просила визнати квартиру [ADDRESS] спільним сумісним майном подружжя [PERSON] та [PERSON] ; визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частину квартири, за [PERSON] та [PERSON] по 1/4 частини квартири. У подальшому, судом було залучено до участі в справі [PERSON] як спадкоємця [PERSON] та [PERSON] . Позовні вимоги, що перебувають на розгляді, у редакції позовної заяви від 29.10.2019 року (т. 1 а.с. 2-8) обґрунтовані тим, що [PERSON] та [PERSON] проживали разом та перебували у фактичних шлюбних відносинах з 2001 року, вели спільне господарство, мали спільний сімейний бюджет, виконували по відношенню один до одного обов`язки подружжя. 02.08.2003 року [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб, від якого у них народилось двоє дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . [INFO] [PERSON] помер. За час життя [PERSON] був директором ПСП «Поділля». З метою придбання житла подружжям було прийнято рішення про викуп з торгів 19/50 частин нежитлового приміщення, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] для подальшого облаштування у квартиру для власного житла. 07.09.2001 року ПСП «Поділля» набуло у власність 19/50 частин нежитлового приміщення, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 112,4 кв.м. 15.09.2001 року з метою уникнення оподаткування нежитлове приміщення на підставі договору купівлі-продажу було продано [PERSON] батьку [PERSON] . Як вказує позивач, це відчуження носило формальний характер, так як нерухомість була придбана для подальшого спільного проживання родини, а [PERSON] на час набуття власності не мав достатнього доходу для придбання нерухомості. Після отримання необхідної дозвільної документації подружжям зроблено ремонт протягом 2003-2004 років. У 2008 році також було прийнято рішення про проведення капітального ремонту, для чого на ім`я матері позивача [PERSON] отримано кредит у сумі 500\~000,00 грн., спірна квартира була передана в іпотеку, а погашення кредиту здійснювало подружжя. При цьому, і позивач отримувала кредит у сумі 150\~000,00 грн. для проведення ремонту під іпотеку житлового будинку, що належить її батьку [PERSON] . При цьому, у 2008 році [PERSON] та [PERSON] складено заповіти на випадок смерті, яким заповіли спірну квартиру своєму сину [PERSON] . Таким чином, не зважаючи на формальне оформлення квартири на [PERSON] , саме подружжям здійснено облаштування квартири, вони проживали у ній, але після смерті [PERSON] це право подружжя та дітей оспорюється, що змушує звернутись до суду з позовом. 03.01.2020 року до суду подано зустрічну позовну заяву [PERSON] та [PERSON] до [PERSON] , яка діє у своїх інтересах та в інтересах дітей [PERSON] , [PERSON] про визнання права власності на майно. У подальшому, судом було залучено до участі в справі [PERSON] як спадкоємця [PERSON] та [PERSON] . Вимоги зустрічного позову неодноразово замінювались. На час вирішення спору на розгляді \~перебувають вимоги зустрічного позову [PERSON] як спадкоємця [PERSON] та [PERSON] до [PERSON] , яка діє у своїх інтересах та в інтересах малолітньої [PERSON] , [PERSON] про визнання права власності на майно\~ у редакції зустрічної позовної заяви від 01.08.2023 року (т. 3 а.с. 180-190) з урахуванням заяви від 03.10.2023 року (т. 4 а.с. 94-95). Вимоги зустрічного позову обґрунтовані тим, що [INFO] померла [PERSON] , а 01.06.2022 року [PERSON] , спадкоємцем яких є [PERSON] . За час шлюбу [PERSON] та [PERSON] було набуто у власність майно, що реєструвалось на ім`я [PERSON] та [PERSON] . Крім того, [PERSON] набув у власність майно у порядку спадкування, тобто що є його особистою приватною власністю, був власником СФГ «Тризуб». Після смерті [PERSON] всі спадкоємці першої черги подали заяви про прийняття спадщини батьки, дружина, діти, включаючи сина померлого від першого шлюбу [PERSON] . Так, на час смерті [PERSON] був наявний заповіт на ім`я його дітей [PERSON] та [PERSON] . Проте, непрацездатні батьки в силу ст. 1241 ЦК України успадковують половину частки, яка б належала кожному з них у разі спадкування за законом. Оскільки оригінали правовстановлюючих документів перебувають у [PERSON] , яка їх не подає нотаріусу, [PERSON] , як правонаступник [PERSON] та [PERSON] просив суд: 1. визнати за [PERSON] право власності на майно, що зареєстроване на ім`я [PERSON] , а саме, 1/12 частини житлового будинку [ADDRESS] ; 1/12 частини земельної ділянки 1000 кв.м. по [ADDRESS] ; 1/12 частини земельної ділянки площею 525 кв.м. по [ADDRESS] ; 1/12 частин житлового будинку [ADDRESS] ; 1/12 частин земельної ділянки площею 2500 кв.м. по [ADDRESS] ; 1/12 частин земельної ділянки площею 5260 кв.м. по [ADDRESS] ; 1/12 частину: 1. Комори цегляної, 2. Гаражу цегляного, 3. Кузні, 4. Силосної ями, 5. Артезіанської скважини біля столової, 6. Артезіанської скважини біля снігосховища, 7. Водонапірної башні, 8. Овочесховища, 9. КЗС-10, розташованих за адресою: [ADDRESS] ; 1/12 частину від 9/20 частин адмінбудівлі за адресою: [ADDRESS] ; 1/12 частину нежитлової будівлі, бджільник за адресою: [ADDRESS] ; 1/12 частину нежитлової будівлі, млин за адресою: [ADDRESS] ; 1/12 частину виробничої споруди (1/2 частина вагової з авто вагами заг пл. 6,35 кв.м., 1/2 частина площадки перед коморою заг пл. 211,85 кв.м., що складає 3/10 частин виробничих споруд), за адресою: [ADDRESS] ; 1/12 частину пожежного депо, загальною площею 91,9 кв.м. за адресою: [ADDRESS] частину земельної ділянки площею 47723 кв.м. в с. Веприк Фастівського р-ну Київської обл.; 1/12 частину земельної ділянки площею 1200 кв.м. в с. Веприк Фастівського р-ну Київської обл.; 1/12 частину гаражу площею 360,20 кв.м. в с. Веприк Фастівського р-ну Київської обл.; 1/12 частину земельної ділянки площею 1840 кв.м. в [ADDRESS] ; 1/12 частину погрузчика, модель 4026, 1991 року випуску; 1/12 частину причіпу саморобного, 1999 року випуску; 1/12 частину сільськогосподарської техніки Трактору Т-40АМ, 2000 р.в.; 1/12 частину вантажного автомобіля Татра Т+815, 1987 р.в.; 1/12 частину сільськогосподарської техніки Трактор колісний К-700А, 1992 р.в.; 1/12 частину земельної ділянки площею 1,6480 га в с. Веприк Фастівського р-ну Київської обл. згідно рішення суду від 26.07.2017 року у справі №2/381/1068/17; 2. визнати за [PERSON] право власності на майно, що зареєстроване на ім`я [PERSON] , а саме, 1/6 частини земельної ділянки площею 2,2365 га, кадастровий №3224981600:02:003:0076; 1/6 частину гаража у [ADDRESS] ; 1/6 частину земельної ділянки площею 0,004 га у [ADDRESS] . 3. визнати за [PERSON] право власності на майно, що зареєстроване на ім`я [PERSON] , а саме, 1/12 частини житлового будинку [ADDRESS] ; 1/12 частини земельної ділянки площею 2500 кв.м. по [ADDRESS] ; 1/12 частини житлового будинку [ADDRESS] ; 1/12 частини земельної ділянки площею 2500 кв.м. по [ADDRESS] ; 1/12 частини земельної ділянки площею 400 кв.м. по [ADDRESS] ; 1/12 частини житлового будинку [ADDRESS] ; 1/12 частини земельної ділянки площею 1000 кв.м. по [ADDRESS] ; 1/12 частину автомобіля вантажного МАЗ, модель 6422, 2000 р.в.; 1/12 частину сільськогосподарської техніки Причіпу ПР-самоскид Е, 1988 р.в.; 1/12 частини сільськогосподарської техніки Комбайна зернозбирального John Deere-9500, 1998 р.в., придбаного 13.10.2014 р.; 1/12 частини сільськогосподарської техніки Комбайна зернозбирального John Deere-9500, 1998 р.в., придбаного 18.06.2010 р.; 1/12 частини автомобіля вантажного Volkswagen Caddy, 2012 р.в.; 1/12 частини автомобіля легкового Volkswagen Multivan, 2008 р.в.: 1/12 частини автомобіля вантажного Foton-1043, 2005 р.в.; 1/12 частини автомобіля вантажного КАМАЗ 53213, 1983 р.в.; 1/12 частини сільськогосподарської техніки Причіпу ГКБ 8350, 1984 р.н. 4. визнати за [PERSON] право власності на 1/6 частину статутного (складеного) капіталу СФГ «Тризуб». У судовому засіданні позивач [PERSON] , яка також є законним представником [PERSON] , підтримала первісні позовні вимоги та просила суд їх задовольнити. Щодо зустрічних вимог, то просила відмовити у визнанні за [PERSON] права власності на майно, що зареєстровано за [PERSON] , а також вимог що стосуються СФГ «Тризуб». Визнала зустрічні вимоги в частині що стосуються певного майна, зареєстрованого за [PERSON] .. [PERSON] та адвокат Довженко Р.В. підтримали позицію [PERSON] . Представник [PERSON] [PERSON] у судовому засіданні просила суд відмовити у задоволенні первісного позову та задовольнити вимоги зустрічного позову. Представник третьої особи у судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Розгляд справи відбувається в судовому засіданні. Учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності(ч. 1 та ч. 3 ст. 211 ЦК України). У відповідності до ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Ухвалою судді Фастівського міськрайонного суду Київської області Соловей Г.В. від 17.12.2019 року відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. Неодноразово призначались підготовчі та судові засідання, подавались заяви про зміну первісних та зустрічних вимог. У подальшому, ухвалою судді Соловей Г.В. від 15 січня 2024 року заяву судді про самовідвід задоволено, а справу передано для подальшого визначення головуючого судді. Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18.01.2024 року, справу передано судді Фастівського міськрайонного суду Київської області Осауловій Н.А. Ухвалою судді [PERSON] від 24.01.2024 року позовну заяву у редакції заяви про зміну предмету позову від 12.09.2023 року залишено без руху та надано строк для усунення недоліків. Також, ухвалою судді Осаулової Н.А. від 24.01.2024 року зустрічну позовну заяву у редакції заяви про уточнення зустрічних позовних вимог від 01.08.2023 року залишено без руху та надано строк для усунення недоліків. Ухвалою суду від\~19.03.2024 року\~позовну заяву позивачів за первісним позовом у редакції від 12.09.2023 року повернуто позивачам. Ухвалою судді Осаулової Н.А. призначено судове засідання у цивільній справі з первісними позовними вимогами у редакції позову від 29.10.2019 року та зустрічними позовними вимогами у редакції зустрічної позовної заяви від 01.08.2023 року з урахуванням заяви від 03.10.2023 року. Попереднім складом суду було протокольною ухвалою постановлено викликати та допитати в якості свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Суд, заслухавши пояснення позивачів, відповідача та представників сторін, а також показання свідків, дослідивши матеріали справи, приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що 02.08.2003 року [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб, що підтверджується Свідоцтвом про одруження, виданим Відділом реєстрації актів громадянського стану Фастівського міського управління юстиції Київської області 02 серпня 2003 року (т. 1 а.с. 30). [INFO] народився [PERSON] , а [INFO] [PERSON] , батьками яких є [PERSON] та [PERSON] (т. 1 а.с. 31, 32). [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується Свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] (т. 1 а.с. 33). Так, вимоги первісного позову пов`язані із визнанням права власності на квартиру [ADDRESS] за позивачами. Із наданих документів вбачається, що 15.09.2001 року Приватне сільськогосподарське підприємство «Поділля» в особі [PERSON] продав [PERSON] 19/50 частин нежитлового приміщення, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 112,4 кв.м., що належало продавцю на підставі Свідоцтва від 07.09.2001 року, реєстровий номер 2966, про що укладено договір купівлі-продажу, що посвідчено приватним нотаріусом Фастівського міського нотаріального округу Вінічук Н.В. та зареєстровано в реєстрі за №3066 (т. 1 а.с. 34). 10.07.2002 року [PERSON] видано свідоцтво про право особистої власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 52,2 кв.м. (т. 1 а.с. 35). Також стороною позивача надано рішення виконавчого комітету Фастівської міської ради Київської області від 24 грудня 2002 року №240/29 про надання дозволу [PERSON] на влаштування окремого виходу з квартири [ADDRESS] шляхом переобладнання лоджії в тамбур з прибудинковими східцями (т. 1 а.с. 37). 30.05.2019 року у Державному реєстрі речових право на нерухоме майно внесено запис про право власності за [PERSON] на трикімнатну квартиру, загальною площею 120 кв.м., житловою 52,2 кв.м. на підставі свідоцтва про право власності від 10.07.2002 року (т. 1 а.с. 36). Таким чином, спірна квартира зареєстрована за [PERSON] і набута ним ще до укладення шлюбу [PERSON] та його сина [PERSON] на підставі відповідного свідоцтва від 10.07.2002 року. Як зазначено\~у п.\~4\~Прикінцевих та\~Перехідних положень\~ЦК України\~від 16\~січня 2003\~року,\~який набрав\~чинності з\~01\~січня 2004\~року,\~Цивільний кодекс\~України застосовується\~до цивільних\~відносин,\~що виникли\~після набрання\~ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Таким чином, оскільки правовідносини між сторонами виникли до набрання чинності чинним ЦК України, але продовжують існувати на цей час, до правовідносин застосовуються положення чинного ЦК України. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно з ч. 1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства (ч. 1 та ч. 2 ст. 319 ЦК України). Відповідно до\~ст. 60 СК України\~ майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно з частиною першою\~статті 65 СК України,\~дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. Відповідно до ч.1\~ст.69 СК України,\~дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. За ч.1\~ст.70 СК України,\~у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. У той же час, згідно ст. 41 Конституції України та п. 2 ч. 1 ст. 3, ст. 321 ЦК України, ніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених Конституцією та законом. За положеннями ст. 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно Закону №475/97-BP від 17 липня 1997 року «Про ратифікацію Конвенціі про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу І та протоколів №2,4,7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. При цьому, за умовами ст. 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Так, [PERSON] вказувала, що квартира [ADDRESS] є спільним майном подружжя, де проживала їх сім`я, вони робили ремонт разом із померлим чоловіком за його життя. Допитані у судовому засіданні свідки [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] вказували, що у спірній квартирі проживало подружжя [PERSON] та [PERSON] разом із їх спільними дітьми, хоча нерухомість фіктивно була оформлена на [PERSON] . Свідки [PERSON] та [PERSON] у судове засідання на неодноразові виклики не з`явились. Враховуючи те, що справа на розгляді в суді перебуває тривалий час, суд постановив продовжити її розгляд за відсутністю вказаних свідків та відмовити у їх повторному виклику. Таким чином, враховуючи презумпцію правомірності правочину, недопущення порушення права власності та відсутності на розгляді в силу приписів процесуального закону вимог про визнання правочину недійним, тобто оскарження права власності [PERSON] на квартиру, визнання права власності на квартиру [ADDRESS] за позивачами у певних частках неможливе, у зв`язку з тим, що її набув у власність померлий [PERSON] , а не подружжя [PERSON] та [PERSON] . Обставина проживання подружжя [PERSON] та [PERSON] з 2003 року, а у подальшому після народження і їх дітей, як вказувала [PERSON] та допитані свідки, у спірній квартирі, не свідчить про необхідність визнання права власності на квартиру за іншими особами, враховуючи, що її власником був [PERSON] ще до укладення шлюбу [PERSON] та [PERSON] . При цьому, [PERSON] та [PERSON] з 21.10.2014 року зареєстровані за адресою: [ADDRESS] (т. 2 а.с. 22, 25), а [PERSON] (власник квартири) був зареєстрований з 18.02.2009 року [ADDRESS] (т. 2 а.с. 31) Також, Верховний Суд у постанові від 02 червня 2022 року у справі № 602/1455/20 вказав, що у цивільному судочинстві діє принцип диспозитивності, який покладає на суд обов`язок розглядати лише ті питання, про вирішення яких його просять сторони у справі, та позбавляє можливості ініціювати судове провадження. Формування змісту й обсягу позовних вимог є диспозитивним правом позивача. Отже, кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, а також предмет та підстави позову, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно в межах заявлених ними вимог і наданих доказів (статті 12, 13 ЦПК України). За вказаних обставин, суд відмовляє у задоволенні первісного позову, так як квартиру у власність було набуто не подружжям [PERSON] та [PERSON] , а правомірно, враховуючи відповідну презумпцію, [PERSON] до укладення шлюбу [PERSON] та [PERSON] . Розглядаючи вимоги зустрічного позову суд зазначає наступне. Як зазначалось вище, [INFO] [PERSON] помер, з яким [PERSON] перебувала у зареєстрованому шлюбі з 02.08.2003 року та від якого народилися двоє дітей [PERSON] та [PERSON] . Як вбачається із заповіту від 20 лютого 2019 року, посвідченого приватним нотаріусом Фастівського районного нотаріального округу Київської області Вінічук Т.В. та зареєстрованого в реєстрі за № 171, [PERSON] зробив наступне розпорядження на випадок його смерті: все майно та майнові права, що будуть належати йому на день його смерті, незалежно від їх складу та місця знаходження (розташування) в Україні, і взагалі все те, що буде за законом належати йому на день його смерті та що згідно законодавства України може бути успадкованим, у повному обсязі, без будь-яких винятків заповів [PERSON] та [PERSON] в рівних частках кожному (т. 1 а.с. 75). 24 квітня 2019 року до Фастівської міської державної контори звернулася [PERSON] із заявою про прийняття спадкового майна, яке залишилося після смерті її чоловіка (т. 2а.с. 9). Крім того, 24 квітня 2019 року із заявами про прийняття спадини, що залишилася після смерті батька, звернулися [PERSON] за згодою матері [PERSON] (т. 2 а.с. 10) та [PERSON] від імені [PERSON] (т. 2 а.с. 11). Також, 25 червня 2019 року із заявами про прийняття спадщини після смерті сина звернулися батьки померлого [PERSON] (т. 2 а.с. 12) та [PERSON] (т. 2 а.с. 13). 07.08.2019 року із заявою про прийняття спадини після померлого [PERSON] звернувся його син [PERSON] (т. 2 а.с. 14). Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 17.02.2020 року, державним нотаріусом Фастівської міської державної нотаріальної контори Бойко О.О., відмовлено [PERSON] , [INFO] , який діє за згодою матері [PERSON] , та [PERSON] , яка діє від імені малолітньої дочки [PERSON] , [INFO] , у видачі свідоцтв про право на спадщину після померлого [INFO] [PERSON] , на ФСГ Тризуб (т. 2 а.с. 59-61). Як вбачається із вказаної постанови, для видачі свідоцтв про право на спадщину на ім`я тільки [PERSON] та [PERSON] , немає правових підстав, так як до видачі свідоцтв про право на спадщину необхідно встановити, чи було спадкове майно спільною сумісною власністю подружжя, та видати пережившій дружині свідоцтво про право власності на частку в спільному майні подружжя, а також видати непрацездатним батькам спадкодавця свідоцтва про право на обов`язкову частку у спадщині. Відповідно до частини 3\~статті 368 ЦК України\~майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно із положеннями ч.1\~ст.57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: 1) майно, набуте нею, ним до шлюбу; 2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; 3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто; 4) житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду»; 5) земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених\~Земельним кодексом України. Стаття 1216 ЦК України передбачає те, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно до ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу). Згідно із ч. 1-3 ст.1268 ЦК України,спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Згідно до статті 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Згідно до статті 1271 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Згідно п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 р. № 7, свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Згідно\~статті 372 ЦК України\~майно, яке є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. Відповідно до\~статті 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно ст. 1126 ЦК України частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. При цьому необхідно визначити якою є доля спадкоємця у справі спільної сумісної власності. При цьому, за ч. 1\~ст. 1241 ЦК України\~малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатні вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов`язкова частка). Згідно ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Як вбачається із матеріалів справи, на день смерті [PERSON] [INFO] , [PERSON] , [INFO] , було 73 роки (т. 2 а.с. 40), а [PERSON] , [INFO] 77 років (т. 2 а.с. 41). Між тим, [INFO] померла [PERSON] , в смт. Бородянка Бородянського району Київської області, у віці 79 років, про що зроблено відповідний актовий запис № 420 (Свідоцтво про смерть Серія [NUMBER] ) (т. 3 а.с. 27). 16 вересня 2021 року [PERSON] звернувся із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] на підставі її заповіту від 09.07.2013 року, справжність підпису якого засвідчено приватним нотаріусом Фастівського районного нотаріального округу Київської області Чернишової О.А. та зареєстровано в реєстрі за №3026 (т. 3 а.с. 50). 20 вересня 2021 року [PERSON] подав заяву про відмову від спадщини після смерті дружини [PERSON] на користь її сина [PERSON] на підставі її заповіту від 09.07.2013 року, справжність підпису якого засвідчено приватним нотаріусом Фастівського районного нотаріального округу Київської області Чернишової О.А. та зареєстровано в реєстрі за №3061 (т. 3 а.с. 51). Крім того, 13 вересня 2021 року із заявами про прийняття спадини, що залишилася після смерті бабусі, звернулися [PERSON] за згодою матері [PERSON] (т. 3 а.с. 55) та [PERSON] від імені [PERSON] (т. 3 а.с. 54). [INFO] помер [PERSON] у м. Фастів Київської області, у віці 76 років, про що зроблено відповідний актовий запис № 855 (Свідоцтво про смерть Серія [NUMBER] ) (т. 3 а.с. 106). Також у матеріалах справи наявний заповіт [PERSON] від 23.06.2020 року на випадок своєї смерті на користь [PERSON] (т. 3 а.с. 201). Відповідно до довідки, виданої приватним нотаріусом Фастівського районного нотаріального округу Київської області Сергеєвою Альоною Василівною від 10 березня 2023 року вих.№88/01-16, заяви про прийняття спадщини після смерті [PERSON] подали [PERSON] , [PERSON] від імені [PERSON] та [PERSON] (т. 3 а.с. 122). Згідно Свідоцтв про право на спадщину за заповітом від 24 жовтня 2022 року, зареєстрованих в реєстрі за № 1-548 та № 1-549, [PERSON] , як спадкоємиць зазначеного у заповіті майна [PERSON] , яка померла [INFO] , успадкував житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] та земельну ділянку площею 0,25 га, що розташована за вищевказаною адресою та призначена для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) (т. 3 а.с. 98-103). Як вбачається із Довідки\~про коло спадкоємців, виданої приватним нотаріусом Фастівського районного нотаріального округу Київської області Сергеєвою Альоною Василівною від 27 квітня 2023 року за вих.№152/02-14, спадкоємцем померлого [INFO] [PERSON] , який має право на спадкування та прийняв спадщину є: [PERSON] , [INFO] (т. 3 а.с. 203). Таким чином, спадкоємцем майна померлих [PERSON] та [PERSON] , є [PERSON] . Як роз`яснено в п. 19\~постанови пленуму Верховного Суду України №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» перелік осіб, які мають право на обов`язкову частку, що визначений\~ст.1241 ЦК України, є вичерпаний і розширеного тлумачення не потребує. При визначенні розміру обов`язкової частки в спадщині враховуються всі спадкоємці за законом першої черги, увесь склад спадщини, зокрема, право на вклади в банку (фінансовій установі), щодо яких вкладником було зроблено розпорядження на випадок своєї смерті, вартість речей звичайної домашньої обстановки та вжитку, вартість заповідального відказу. Згідно ч. 3\~ст. 75 Сімейного кодексу України,\~непрацездатним вважається той із подружжя, який досяг пенсійного віку, встановленого законом, або є особою з інвалідністю I, II чи III групи. Згідно зі\~ст. 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»,\~непрацездатні громадяни - особи, які досягли встановленого\~статтею 26 цього Закону пенсійного віку, або особи з інвалідністю, у тому числі діти з інвалідністю, а також особи, які мають право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника відповідно до закону. Відповідно до ч. 1\~ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»\~(в редакції, яка була чинна на момент відкриття спадщини) особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років та наявності страхового стажу не менше 15 років. Оскільки [PERSON] та [PERSON] станом на час смерті свого сина були непрацездатними батьками спадкодавця, у відповідності до ч. 1 ст. 1241 ЦК України, їм належить до спадкування, незалежно від змісту заповіту, половина частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов`язкова частка), тобто за першою чергою спадкування згідно ст. 1261 ЦК України. Таким чином, у даній справі підлягає визначенню розмір спірного майна подружжя, майна, що належить кожному з них на праві особистої приватної власності та, відповідно, розмір успадкованого майна [PERSON] як спадкоємцем непрацездатних батьків померлого [PERSON] [PERSON] та [PERSON] . Як визначено ч. 1 та ч. 2 ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у\~статтях 1261-1265 цього Кодексу. Протягом розгляду справи стороною відповідача не надано рішення суду, що набрало законної сили, про визнання заповіту від 20.02.2019 року недійсним. Тому, спадкування майна померлого здійснюється за вказаним заповітом на користь його дітей [PERSON] та [PERSON] , а також обов`язкову частку успадковує у відповідності до ч. 1 ст. 1241 ЦК України [PERSON] як спадкоємець [PERSON] та [PERSON] . Таким чином, судом було встановлено обсяг набутого за час шлюбу майна, яке зареєстровано за подружжям [PERSON] та [PERSON] , а також майно, яке належить [PERSON] на праві особистої приватної власності. У матеріалах справи наявні відомості на підтвердження права власності [PERSON] на наступне спірне майно, набуте за час шлюбу. Житловий будинок [ADDRESS] , що зареєстровано за [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 21.09.2007 року №3653, що посвідчено приватним нотаріусом Фастівського районного нотаріального округу Київської області Чернишовою О.А. (т. 4 а.с. 119-121); Земельна ділянка площею 0,1000 га по [ADDRESS] , що належить [PERSON] на підставі державного акту про право власності на земельну ділянку серії ЯЖ №316645 від 22.04.2010 року, який видано на підставі рішення від 05.02.2009 року (т. 4 а.с. 124-125); Земельна ділянка площею 0,0525 га по [ADDRESS] , що належить [PERSON] на підставі державного акту про право власності на земельну ділянку серії ЯЖ №316644 від 22.04.2010 року, який видано на підставі рішення від 05.02.2009 року (т. 4 а.с. 122-123); Житловий будинок [ADDRESS] , що зареєстровано за [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 08.09.2007 року №6187, що посвідчено приватним нотаріусом Білоцерківського районного нотаріального округу Київської області Дерун К.А. При цьому, за умовами п. 4.3. договору, набуте майно переходить у спільну сумісну власність подружжя, [PERSON] дала згоду на купівлю даного майна (т. 4 а.с. 126-128); Земельна ділянка площею 0,2500 га по [ADDRESS] , що належить [PERSON] на підставі державного акту про право власності на земельну ділянку серії ЯИ №325838 від 15.06.2011 року, який видано на підставі рішення від 19.12.2008 року (т. 4 а.с. 129-130); Земельна ділянка площею 0,526 га по [ADDRESS] , що належить [PERSON] на підставі державного акту про право власності на земельну ділянку серії ЯИ №325839 від 15.06.2011 року, який видано на підставі рішення від 19.12.2008 року (т. 4 а.с. 131-132); 1. Комора цегляна, 2. Гараж цегляний, 3. Кузня, 4. Силосна яма, 5. Артезіанська скважина біля столової, 6. Артезіанська скважина біля снігосховища, 7. Водонапірна башня, 8. Овочесховище, 9. КЗС-10, розташованих за адресою: [ADDRESS] , що зареєстровані за [PERSON] на підставі рішення Фастівського міськрайонного суду від 17.01.2006 року (т. 1 а.с. 185, т. 4 а.с. 133-136); 9/20 частин адмінбудівлі за адресою: [ADDRESS] , що зареєстровані за [PERSON] на підставі рішення Фастівського міськрайонного суду від 08.09.2016 року (т. 1 а.с. 185, т. 4 а.с. 137-139); Нежитлова будівля, бджільник за адресою: [ADDRESS] , що зареєстровано за [PERSON] на підставі рішення Фастівського міськрайонного суду від 08.09.2016 року (т. 1 а.с. 185, т. 4 а.с. 140-141); Нежитлова будівля, млин за адресою: [ADDRESS] що зареєстровано за [PERSON] на підставі рішення Фастівського міськрайонного суду від 08.09.2016 року (т. 1 а.с. 185-186, т. 4 а.с. 140-141); Виробничі споруди (1/2 частина вагової з автовагами заг пл. 6,35 кв.м., 1/2 частина площадки перед коморою заг пл. 211,85 кв.м., що складає 3/10 частин виробничих споруд), за адресою: [ADDRESS] , що зареєстровано за [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності від 25.02.2009 року САС 248963 (т. 1 а.с. 186, т. 4 а.с. 146-147); Приміщення пожежного депо, загальною площею 91,9 кв.м. за адресою: [ADDRESS] , що зареєстровано за [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу приміщення пожежного депо від 15.03.2006 року №849, що посвідчено приватним нотаріусом Фастівського районного нотаріального округу Київської області Перепелицею Ж.П. При цьому, за умовами п. 4.4. договору, [PERSON] дала згоду на купівлю даного майна (т. 4 а.с. 164-166); Земельну ділянку площею 4,7723 га в с. Веприк Фастівського р-ну Київської обл., що належить [PERSON] на підставі державного акту про право власності на земельну ділянку серії ЯИ №429545 від 11.11.2009 року, який видано на підставі розпорядження від 03.07.2007 року (т. 4 а.с. 148-149); Земельну ділянку площею 1,200 га в с. Веприк Фастівського р-ну Київської обл., що належить [PERSON] на підставі державного акту про право власності на земельну ділянку серії ЯИ №818232 від 14.12.2009 року, який видано на підставі розпорядження від 08.05.2009 року (т. 4 а.с. 150-151); Земельна ділянка площею 0,184 га в с. Вишеньки Бориспільського р-ну Київської обл., що належить [PERSON] на підставі державного акту про право власності на земельну ділянку серії КБ №083918 від 19.03.2004 року, який видано на підставі рішення від 27.02.2004 року (т. 4 а.с. 156-157); Земельна ділянка загальною\~площею\~1,6480\~га, яка\~розташована в с. Веприк Фастівського району Київської області, в межах Веприцької сільської ради Фастівського району\~Київської\~області, кадастровий номер земельної ділянки 3224981601:01:002:0135, цільове призначення для ведення товарного\~сільськогосподарського\~виробництва, згідно рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 26.07.2017 року у справі №381/3202/17 провадження №2/381/1068/17 (т. 4 а.с. 97-99, 152-155); Земельна ділянка площею 0,004 га у [ADDRESS] , кадастровий номер 3211200000:09:001:0159, що зареєстрована за [PERSON] на підставі свідоцтва про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів від 17.02.2015 року №316, що видано приватним нотаріусом Фастівського районного нотаріального округу Київської області Чернишовою О.А. (т. 1 а.с. 184, т. 4 а.с. 162-163). У матеріалах справи наявні відомості на підтвердження права власності [PERSON] на наступне спірне майно, набуте за час шлюбу. Житловий будинок [ADDRESS] , що зареєстровано за [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку від 25.05.2007 року, що посвідчено приватним нотаріусом Фастівського районного нотаріального округу Перепелицею Ж.П. та зареєстровано в реєстрі за №1657. Варто зазначити, що у п. 13 вказаного договору вказано, що купівля будинку вчиняється за письмовою згодою чоловіка покупця [PERSON] (т. 2 а.с. 184-186); Земельна ділянка площею 0,2500 га по [ADDRESS] , що належить [PERSON] на підставі державного акту про право власності на земельну ділянку серії ЯЖ №049011 від 07.12.2007 року, який видано на підставі рішення від 14.09.2007 року (т. 2 а.с. 187); Житловий будинок [ADDRESS] , що належить [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку від 28.03.2008 року, що посвідчено приватним нотаріусом Фастівського районного нотаріального округу Куцевол Н.М. та зареєстровано в реєстрі за №715 (т. 2 а.с. 188-189); Земельна ділянка площею 0,2500 га по [ADDRESS] ,що належить [PERSON] на підставі державного акту про право власності на земельну ділянку серії ЯИ №400988 від 30.10.2009 року, який видано на підставі договору купівлі-продажу від 28.03.2008 року (т. 2 а.с. 190); Земельна ділянка площею 0, 0400га по [ADDRESS] ,що належить [PERSON] на підставі державного акту про право власності на земельну ділянку серії ЯИ №400989 від 30.10.2009 року, який видано на підставі договору купівлі-продажу від 28.03.2008 року (т. 2 а.с. 191); Житловий будинок [ADDRESS] , що належить [PERSON] на підставі свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів від 11.03.2014 року, яке видано приватним нотаріусом Фастівського районного нотаріального округу Чернишовою О.А. та зареєстровано в реєстрі за №539 (т. 2 а.с. 200-201); Земельна ділянка площею 0,1 га по [ADDRESS] , кадастровий номер 3211200000:03:003:0135, що належить [PERSON] на підставі свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів від 11.03.2014 року, яке видано приватним нотаріусом Фастівського районного нотаріального округу Чернишовою О.А. та зареєстровано в реєстрі за №539 (т. 2 а.с. 200, 202); Вантажний самоскид МАЗ, модель 6422, 2000 р.в., що набуто у власність [PERSON] .07.2015 р.,про що видано свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу (т. 4 а.с. 46); Причіп ПР-самоскид-Е, 1988 р.в., що набуто у власність [PERSON] 23.10.2015 р., про що видано свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу (т. 4 а.с. 46); Комбайн зернозбиральний John Deere-9500, 1998 р.в., що набуто у власність [PERSON] 13.10.2014 р., про що видано свідоцтво про реєстрацію машини серії [NUMBER] (т. 4 а.с. 45); Комбайн зернозбиральний John Deere-9500, 1998 р.в., що набуто у власність [PERSON] 18.06.2010 р., про що видано свідоцтво про реєстрацію машини серії [NUMBER] (т. 4 а.с. 44); Вантажний фургон малотонажний Volkswagen Caddy, 2012 р.в., що набуто у власність [PERSON] 18.05.2016 р., про що видано свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу (т. 4 а.с. 47); Автомобіль вантажний КАМАЗ 53213, 1983 р.в., що зареєстровано за [PERSON] 06.09.2014 року, про що видано свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу (т. 4 а.с. 46); Причіп ГКБ 8350, 1984 р.в., що зареєстровано за [PERSON] 06.09.2014 року, про що видано свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу (т. 4 а.с. 46). Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована одним із подружжя. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Аналогічні висновки щодо презумпції права власності подружжя на майно, яке набуто ними в період шлюбу, викладені у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі №6-843цс17, постановах Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 06 лютого 2018 року у справі №235/9895/15-ц, від 05 квітня 2018 року у справі №404/1515/16-ц, а також в постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі №372/504/17. Презумпцію спільності вищевказаного майна подружжя [PERSON] та [PERSON] не спростовано у ході розгляду справи. При цьому, судом встановлено майно, яке [PERSON] набув в особисту приватну власність у порядку спадкування та договору дарування, а саме: Земельну ділянку\~площею 2,2365\~га,\~кадастровий №3224981600:02:003:0076\~на підставі\~рішення Фастівського\~міськрайонного суду\~Київської області\~про визнання\~права на\~спадщину від\~16.06.2014\~року.\~Згідно даних,\~що містяться\~у Єдиному\~реєстрі судових\~рішень,\~за [PERSON] визнано право власності на частину спадкового майна в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , а саме право власності на земельну ділянку площею 2,2365 га розташовану на території Веприцької сільської ради Фастівського району для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (т. 1 а.с. 183); Гараж у [ADDRESS] , що зареєстровано за [PERSON] на підставі Договору дарування від 20.08.2015 року, що посвідчено приватним нотаріусом Фастівського районного нотаріального округу Київської області Чернишовою О.А. та зареєстровано в реєстрі за №1853 (т. 1 а.с. 183, т. 4 а.с. 159-161). У разі спадкування за законом половина майна подружжя, що увійшло до спадкового майна померлого [PERSON] дружина [PERSON] , діти [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , батьки [PERSON] та [PERSON] отримали б по 1/12 частці всього майна подружжя. Відповідно, половину обов`язкової частки у спадщині за ст. 1241 ЦК України спадкували б батьки [PERSON] та [PERSON] по 1/24 частки всього спільного майна. Таким чином, спадкоємцем майна померлих станом на час розгляду даної справи [PERSON] та [PERSON] , які разом успадкували 1/12 часток всього майна подружжя [PERSON] та [PERSON] - є [PERSON] .. Окрім того, [PERSON] , також є спадкоємцем 1/6 часток майна, яке належало [PERSON] на праві особистої приватної власності. Оскільки інші документи на підтвердження права власності заявленого на поділ майна надано у ході розгляду справи не було, вимоги іншої частини зустрічного позову задоволено бути не може. Зокрема, варто зауважити, що наявні у матеріалах справи декларації не є правовстановлюючими документами згідно закону, адже вони лише свідчать про матеріальний стан суб`єкта їх подання за певний період, і не можуть свідчити про те, що на момент смерті спадкодавця вказане майно перебувало у його власності. Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського Суду як джерело права. Прецендента практика ЄСПЛ містить принцип «належного урядування». Цей принцип,як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість (див. зазначене вище рішення у справі «Москаль проти Польщі» (Moskalv. Poland), п. 73). Стаття 1 Першого протоколу до конвенції закріплює захист власності і встановлює, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Згідно з усталеною практикою Європейського Суду з прав людини Конвенція призначена для гарантування не теоретичних або ілюзорних прав, а прав практичних та ефективних (рішення від 9 жовтня 1979 року в справі Ейрі (пункт 24), рішення від 30 травня 2013 року в справі «Наталія Михайленко проти України (пункт 32). У розумінні статті 1 Першого протоколу до Конвенції «майном» визнаються активи, включаючи права вимоги, стосовно яких заявник може стверджувати, що він має принаймні «законне сподівання» на отримання можливості ефективно здійснити майнове право (рішення ЄСПЛ у справі «Стретч проти Сполученого Королівства» (пункт 32). «Законне сподівання» на отримання «активу» також може захищатися статтею 1 Першого протоколу. Так, якщо суть вимоги особи пов`язана з майновим правом, особа, якій воно надане, може вважатися такою, що має «законне сподівання», якщо для такого права у національному законодавстві існує достатнє підґрунтя - наприклад, коли є усталена практика національних судів, якою підтверджується його існування (рішення у справі «Копецький проти Словаччини» (Kopecky v. Slovakia). Отже, враховуючи принцип автономного тлумачення понять, застосовний в практиці Європейського суду, отримане (хоча і не оформлений належним чином) спадкове майно охоплюється поняттям «майно» в розумінні ст. 1 Першого протоколу. Враховуючи вищенаведене,

Outcome: partial