Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-13 00:00:00

У травні 2020 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] (прізвище у шлюбі [PERSON] ) про поділ майна подружжя. На обґрунтування позовних вимог зазначав, що 15 липня 2009 року між ним та [PERSON] зареєстровано шлюб, у якому [INFO] у них народилася дочка\~ [PERSON] . За час перебування у зареєстрованому шлюбі ними було набуто у спільну сумісну власність таке майно: квартира [ADDRESS] , загальною площею 43,7 кв. м, (житлова площа 12 кв. м), реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1052087551101 (приблизна вартість 1 155 000,00 грн); квартира [ADDRESS] , загальною площею 74,9 кв. м (житлова площа 40,5 кв. м), реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 549523651101 (приблизна вартість 1 925 000,00 грн); нежитлове приміщення [ADDRESS] , загальною площею 3,3 кв. м, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 549490351101 (приблизна вартість 175 000,00 грн); квартира [ADDRESS] , загальною площею 99,9 кв. м (житлова площа 36,7 кв. м), реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 414869551101 (приблизна вартість 2 125 000,00 грн); машиномісце № [NUMBER] , що розташоване за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 14,4 кв. м, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 549749651101 (приблизна вартість 250 000,00 грн); легковий автомобіль «Hyundai І10», рік випуску: 2016, об`єм двигуна: 1248 см. куб., номерний знак [NUMBER] (приблизна вартість 300 000,00 грн). Указане нерухоме та рухоме майно зареєстровано на відповідача, проте воно є спільною сумісною власністю подружжя на підставі статті 60 СК України та статті 368 ЦК України. Приблизна загальна вартість майна складає 5 930 000,00 грн. Посилаючись на статті 69, 70, 71 СК України, статтю 372 ЦК України, позивач вважав, що він має право на поділ спільного майна, незалежно від розірвання шлюбу. Указує, що все майно було придбане за його кошти у вигляді заробітної плати, яку він отримував, працюючи моряком на судах іноземних компаній. Натомість, відповідач за час перебування у шлюбі не працювала, будь-яких джерел доходу не мала, займалася виключно побутом та вихованням дитини. З урахуванням наведеного, [PERSON] просив суд виділити йому у приватну власність квартиру [ADDRESS] , загальною площею 43,7 кв. м (житловою площею 12 кв. м); квартиру [ADDRESS] , загальною площею 99,9 кв. м (житловою площею 36,7 кв. м), та припинити право спільної сумісної власності [PERSON] на вказане спірне майно. При цьому виділити [PERSON] у приватну власність квартиру [ADDRESS] , загальною площею 74,9 кв. м (житловою площею 40,5 кв. м); нежитлове приміщення [ADDRESS] , загальною площею 3,3 кв. м; машиномісце № [NUMBER] , що розташоване за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 14,4 кв. м, легковий автомобіль «Hyundai І10», рік випуску 2016, об`єм двигуна 1248 куб. см, номерний знак [NUMBER] , та припинити його право спільної сумісної власності на зазначене спірне майно. Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 26.11.2020 у задоволенні позову [PERSON] відмовлено. Постановою Одеського апеляційного суду від 16 грудня 2021 року апеляційну скаргу представника [PERSON] адвоката Гудими І. Б., задоволено частково. Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 26 листопада 2020 року скасовано й ухвалено нове судове рішення. Позов [PERSON] задоволено частково. Проведено поділ спільного сумісного майна [PERSON] та [PERSON] наступним чином: виділено у приватну власність [PERSON] : квартиру [ADDRESS] , загальною площею 43,7 кв. м. (житлова площа 12 кв. м); квартиру [ADDRESS] , загальною площею 99,9 кв. м (житловою площею 36,7 кв. м), опис: квартира складається з двох житлових кімнат, згідно з технічного паспорту; виділено у приватну власність [PERSON] : квартиру [ADDRESS] загальною площею 74,9 кв. м (житлова площа 40,5 кв. м); нежитлове приміщення [ADDRESS] , загальною площею 3,3 кв. м; машиномісце № [NUMBER] , що розташоване за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 14,4 кв. м; легковий автомобіль «Hyundai І10», рік випуску 2016, об`єм двигуна 1248 куб. см, державний реєстраційний номер [NUMBER] . У решті заявлених позовних вимог відмовлено. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 15 760,00 грн. Постановою Верховного Суду від 17.08.2022 касаційну скаргу [PERSON] задоволено. Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 26 листопада 2020 року та постанову Одеського апеляційного суду від 16 грудня 2021 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції. Ухвалою Приморського районного\~суду м.\~Одеси від\~23.09.2022\~справу за\~позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ майна подружжя прийнято до провадження, призначено справу до розгляду в порядку загального позовного провадження. 20.10.2022 [PERSON] подано зустрічну позовну заяву, в якій вона просить здійснити поділ спільного майна сторін та визнати за позивачем і відповідачем право власності за кожним на частину нерухомого майна, а саме: квартири [ADDRESS] , загальною площею 43,7 кв.м., житловою площею 12 кв.м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1052087551101; квартири [ADDRESS] , загальною площею 99,9 кв.м., житловою площею 36,7 кв.м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 414869551101; квартири [ADDRESS] , загальною площею 74,9 кв.м., житловою площею 40,5 кв.м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 549523651101; нежитлового приміщення [ADDRESS] , загальною площею 3,3 кв.м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 549490351101; машиномісця № [NUMBER] в будинку [ADDRESS] , загальною площею 14,4 кв.м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 549749651101. Щодо рухомого майна автомобіля «Hyundai І10», 2016 року випуску, об`єм двигуна 1248 см.куб., державний реєстраційний номер [NUMBER] , VIN код: [NUMBER] , [PERSON] просила визнати за нею право власності на автомобіль та стягнути з неї на користь [PERSON] вартість його частки у розмірі 167 398, 30 грн. На обґрунтування зустрічних позовних вимог посилається на те, що за час перебування сторін у зареєстрованому шлюбі, ними придбано вищевказане майно. Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 30.06.2020 у справі № 522/22022/19 шлюб між сторонами розірвано. Указує, що у постанові Верховного Суду від 17.08.2022, прийнятій за результатами розгляду її касаційної скарги на рішення судів першої та апеляційної інстанцій у даній справі, Верховний Суд вказав, що сторони у добровільному порядку згоди щодо поділу спірного майна не дійшли, а відповідачем не запропоновано інший порядок поділу майна. Тому, нею у зустрічній позовній заяві запропоновано свій варіант поділу спільного майна подружжя, який, на її думку, забезпечить справедливий поділ майна та рівність часток кожного з подружжя. Щодо автомобіля вказала, що він може бути зареєстрований лише за одним власником, можливості зареєструвати право спільної часткової власності на автомобіль законом не передбачено, тому вважає, що відповідачу за зустрічним позовом має бути присуджена половина його вартості, визначеної відповідно до звіту про його ринкову оцінку. При цьому вважає варіант поділу, запропонований [PERSON] таким, що порушує принцип рівності часток подружжя в спільному майні. За такого варіанта поділу [PERSON] просить виділити собі більшу частину нерухомості, більшої площі, з більшою кількістю кімнат та більшої ринкової вартості. Також вважає, що [PERSON] занизив дійсну ринкову вартість нерухомого майна. З метою спростування такої вартості, нею замовлено та отримано звіти про ринкову вартість майна, відповідно до яких дійсна загальна ринкова вартість майна складає 12\~055\~980, 63 грн. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 23.05.2023 зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] про поділ майна подружжя прийнято до спільного розгляду з первісним позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ майна подружжя. У судовому засіданні представник [PERSON] адвокат Споришев М. О. позов [PERSON] просив задовольнити та здійснити поділ майна за варіантом, запропонованим у його позовній заяві. Представник [PERSON] адвокат Вовк О. Є. у судовому засіданні просив поділ майна здійснити за варіантом, запропонованим у зустрічній позовній заяві. Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані у справі докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, суд встановив таке. 15 липня 2009 року між [PERSON] та [PERSON] зареєстровано шлюб, у якому у них [INFO] народилася дочка [PERSON] . Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 30.06.2020 у справі № 522/22022/19 шлюб між сторонами розірвано. За час перебування у зареєстрованому шлюбі сторонами було набуто у спільну сумісну власність наступне майно: - квартира [ADDRESS] , загальною площею 43,7 кв. м (житлова площа 12 кв. м), реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1052087551101, номер запису про право власності: 16849907. Право власності на квартиру зареєстровано за [PERSON] 07 жовтня 2016 року, державний реєстратор [PERSON] , державне підприємство «Центр обслуговування громадян». Підстава виникнення права власності договір поруки (інвестиційний договір), серія та номер: 12, виданий 14 серпня 2013 року, видавник: приватне підприємство «Каретпроект»; квартира [ADDRESS] , загальною площею 74,9 кв. м (житлова площа 40,5 кв. м), реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 549523651101, номер запису про право власності: 8384293. Право власності на квартиру зареєстровано за [PERSON] 13 січня 2015 року, державний реєстратор [PERSON] , Одеське міське управління юстиції. Підстава виникнення права власності: свідоцтво про право власності, серія та номер: 32230406, виданий 15 січня 2015 року, видавник: реєстраційна служба Одеського міського управління юстиції Одеської області, [PERSON] ; нежитлове приміщення [ADDRESS] , загальною площею 3,3 кв. м, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 549490351101, номер запису про право власності: 8383863. Право власності на нежитлове приміщення зареєстровано за [PERSON] 13 січня 2015 року, державний реєстратор [PERSON] , Одеське міське управління юстиції. Підстава виникнення права власності: свідоцтво про право власності, серія та номер: 32228508, виданий 15 січня 2015 року, видавник: реєстраційна служба Одеського міського управління юстиції Одеської області, [PERSON] ; квартира [ADDRESS] , загальною площею 99,9 кв. м (житлова площа 36,7 кв. м), опис: квартира складається з двох житлових кімнат, згідно з технічного паспорту, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 414869551101, номер запису про право власності: 14248435. Право власності на квартиру зареєстровано за [PERSON] 20 квітня 2016 року, державний реєстратор приватний нотаріус Іллічова Н. А., Одеський міський нотаріальний округ, Одеська область. Підстава виникнення права власності договір купівлі-продажу, серія та номер: 1983, виданий 20 квітня 2016 року, видавник: Іллічова Н. А., приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу; машиномісце № 39, що розташоване за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 14,4 кв. м, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 549749651101, номер запису про право власності: 8387149. Право власності на машиномісце зареєстровано за [PERSON] 13 січня 2015 року, державний реєстратор [PERSON] , Одеське міське управління юстиції, Одеська область. Підстава виникнення права власності: свідоцтво про право власності, серія та номер: 2242405, виданий 15 січня 2015 року, видавник: реєстраційна служба Одеського міського управління юстиції Одеської області, [PERSON] ; легковий автомобіль «Hyundai І10», рік випуску: 2016, об`єм двигуна:1248 куб. см, номерний знак [NUMBER] , дата державної реєстрації 29 жовтня 2016 року. Відповідно до листа Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Одеській, Миколаївській та Херсонській областях від 30.04.2024 № 31/30/5141-51АЗ-2024, станом на 25.04.2024 згідно відомостей, які містяться в Єдиному державному реєстрі транспортних засобів, власником транспортного засобу Hyundai І10, 2016 року випуску, VIN- [NUMBER] записана [PERSON] . На підтвердження ринкової вартості майна, яке підлягає поділу між подружжям, [PERSON] надано звіти з визначення ринкової вартості нерухомого та рухомого майна, виконані Товариством з обмеженою відповідальністю «Техноконсалт БТІ» на замовлення [PERSON] , на підставі укладених між ними договорів на проведення оцінки. Відповідно до звіту від 24 липня 2020 року № 270720-1ЖК ринкова вартість квартири [ADDRESS] , складає 1 170 337,72 грн без урахування ПДВ (т. 1 а. с. 42-52). Ринкова вартість квартири [ADDRESS] , складає 1 871 593,04 грн без урахування ПДВ (звіт від 24 липня 2020 року № 270720-1ЖК) (т. 1 а. с. 53-63). Згідно зі звітом від 28 липня 2020 року № 270720-3НК ринкова вартість нежитлового приміщення № 7к, що розташоване за адресою: [ADDRESS] складає 43 593,93 грн без урахування ПДВ (т. 1 а. с. 64-81). Відповідно до звіту від 28 липня 2020 року № 270720-4НК ринкова вартість машиномісця № 39, що розташоване за адресою: [ADDRESS] , складає 297 003,14 грн без урахування ПДВ (т. 1 а. с. 82-91). Ринкова вартість квартири [ADDRESS] , складає 2 810 206,48 грн без урахування ПДВ (звіт від 28 липня 2020 року № 270720-3ЖК) (т. 1 а. с. 92-101). Відповідно до звіту від 28 липня 2020 року № 270720-5ТЗ ринкова вартість автомобіля «Hyundai І10», рік випуску: 2016, об`єм двигуна: 1248 куб. см, номерний знак [NUMBER] , складає 289 191,50 грн без урахування ПДВ (т. 1 а. с. 102-120). Крім того, на підтвердження ринкової вартості майна, яке підлягає поділу між подружжям, [PERSON] також надано звіти з визначення ринкової вартості нерухомого майна, виконані Товариством з обмеженою відповідальністю «АМК Траст» на її замовлення на підставі укладених між ними договорів на проведення оцінки. Відповідно до звіту від 17 жовтня 2022 року № 2210-17/3 ринкова вартість квартири [ADDRESS] складає 1\~942\~894,0 грн. Зі звіту від 17 жовтня 2022 року № 2210-17/1 слідує, що ринкова вартість квартири [ADDRESS] складає 6\~874\~109,0 грн. Згідно зі звітом від 17 жовтня 2022 року № 2210-17/2 ринкова вартість квартири [ADDRESS] складає 2\~633\~083,0 грн. Відповідно до звіту від 17 жовтня 2022 року № 2210-17/4 ринкова вартість нежитлового приміщення № 7к в будинку [ADDRESS] складає 71 426 грн. Згідно зі звітом від 17 жовтня 2022 року № 2210/17/5 ринкова вартість машиномісця [ADDRESS] складає 199\~672 грн. Відповідно до висновку експерта № 7/11 експертного висновку автотоварознавчого дослідження з визначення ринкової вартості КТЗ, складеного 10 жовтня 2022 року судовим експертом [PERSON] ринкова вартість «Hyundai І10», рік випуску: 2016, реєстраційний знак [NUMBER] , складає 334\~796,63 грн з урахування ПДВ. Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України). Відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і стаття 368 ЦК України. Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (частина перша статті 61 ЦК України). Тлумачення норм статті 61 СК України дозволяє дійти висновку, що спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були набуті. Згідно зі статтею 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до частини першої статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17 та постановах Верховного Суду від 06 лютого 2018 року у справі № 235/9895/15-ц, від 05 квітня 2018 року у справі № 404/1515/16-ц, від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17-ц, провадження № 14-325цс18. Відповідно до ч. 5 ст. 411 ЦПК України висновки суду касаційної інстанції, в зв`язку з якими скасовано судові рішення, є обов`язковими для суду першої чи апеляційної інстанції під час нового розгляду справи. У постанові Верховного Суду від 17.08.2022,\~прийнятій за\~результатами розгляду\~касаційної скарги\~ [PERSON] \~на рішення\~судів першої\~та апеляційної\~інстанцій у\~даній справі,\~Верховний Суд\~вказав,\~щоза варіантом поділу майна, запропонованим [PERSON] , загальна вартість\~нерухомого майна,\~яке він\~просив виділити\~йому складає\~3\~980\~554,20\~грн,\~що на\~1\~479\~162,59\~грн перевищує\~вартість майна,\~яке він\~просив виділити\~відповідачу \~2\~501\~381,61\~грн.\~При цьому,\~суди попередніх\~інстанцій,\~вирішуючи спір,\~виходили лише\~з оцінки\~наданого позивачем\~варіанту поділу\~спільного майна\~подружжя,\~не врахували,\~що суд\~може не\~погодитися із\~запропонованим варіантом\~поділу такого\~майна та\~провести його\~поділ у\~інший спосіб,\~враховуючи інтереси\~дружини,\~чоловіка,\~дітей та\~інші обставин,\~що мають\~істотне значення.\~Таким чином,\~обрання судом\~при вирішенні\~спору варіанту\~поділу майна\~подружжя,\~при наявності\~вимоги про\~його поділ,\~відмінного від\~того,\~про який\~просить позивач,\~не може\~бути розцінене\~як вихід\~судом за\~межі позовних\~вимог,\~оскільки позовна\~вимога \~це поділ\~майна подружжя\~і вона\~є незмінною\~при будь-якому\~варіанті його\~поділу.При цьому Верховний Суд наголосив, що у даній категорії справ варіант поділу, визначений судом, повинен враховувати інтереси обох сторін і фактичний порядок користування майном, що склався між сторонами. Так, здійснюючи поділ майна, суд виходить з наступного. Судом установлено, що спірне майно колишнього подружжя [PERSON] та [PERSON] , а саме: квартира [ADDRESS] ; квартира [ADDRESS] ; нежитлове приміщення [ADDRESS] ; квартира [ADDRESS] ; машиномісце [ADDRESS] та легковий автомобіль «Hyundai І10», номерний знак [NUMBER] , набуто ними у зареєстрованому шлюбу, а тому є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя й підлягає поділу в порядку статей 70, 71 СК України. Велика Палата Верховного Суду зауважувала, що найбільш ефективне вирішення спору про поділ спільної сумісної власності подружжя досягається тоді, коли вимоги позивача охоплюють усе спільно набуте у шлюбі майно, зокрема й неподільне. Це відповідатиме принципу процесуальної економії, згідно з яким штучне подвоєння судового процесу є неприпустимим, бо вирішення справи у суді має усунути необхідність у новому зверненні до суду для вжиття додаткових засобів захисту (постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19 (пункт 6.13), від 26 січня 2021 року у справі № 522/1528/15-ц (пункт 82)). Спосіб захисту права є ефективним тоді, коли він забезпечуватиме поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення гарантуватиме можливість отримати відповідну компенсацію. Тобто цей захист має бути повним і забезпечувати у такий спосіб досягнення мети правосуддя та процесуальну економію (постанова Великої Палати Верховного Суду від 22 вересня 2020 року у справі № 910/3009/18 (пункт 63)). Відповідно до положень статті 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному із подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному із подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України. Аналіз змісту положень статті 71 СК України дає підстави для висновку, що частини четверта та п`ята цієї статті виступають як єдиний правовий механізм захисту інтересів того з подружжя, який погоджується на компенсацію належної йому частки у спільному майні за рахунок іншого з подружжя, з подальшим припиненням права власності на цю частку. У постанові Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 615/1364/16-ц (провадження № 61-6575св19) зазначено, що аналіз статті 71 СК України дає підстави для висновку про те, що при вирішенні спору про поділ майна, суд може не погодитися із запропонованим варіантом поділу такого майна та провести його поділ у інший спосіб, враховуючи інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставин, що мають істотне значення. Таким чином, обрання судом при вирішенні спору варіанту поділу майна подружжя, при наявності вимоги про його поділ, відмінного від того, про який просить позивач, не може бути розцінене як вихід судом за межі позовних вимог, оскільки позовна вимога це поділ майна подружжя і вона є незмінною при будь-якому варіанті його поділу. Подібні правові висновки викладено Верховним Судом у постанові від 14 лютого 2024 року у справі № 752/18272/18, від 23 лютого 2022 року у справі № 496/1069/18 (провадження № 61-20433св21). Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Як слідує з матеріалів справи та не заперечується сторонами, спірне майно придбане у шлюбі та належать обом з подружжя з часу його придбання. Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням. Майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом (ч.1 ст.372 ЦК України). Частиною 3 статті 372 ЦК України визначено, що в разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Згідно з частиною першою статті 356 ЦК України власність двох і більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. У первісній позовній заяві [PERSON] просив виділити йому у приватну власність квартиру [ADDRESS] , загальною площею 43,7 кв. м (житловою площею 12 кв. м); квартиру [ADDRESS] , загальною площею 99,9 кв. м (житловою площею 36,7 кв. м), та припинити право спільної сумісної власності [PERSON] на вказане спірне майно. При цьому виділити [PERSON] у приватну власність квартиру [ADDRESS] , загальною площею 74,9 кв. м (житловою площею 40,5 кв. м); нежитлове приміщення [ADDRESS] , загальною площею 3,3 кв. м; машиномісце № [NUMBER] , що розташоване за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 14,4 кв. м, легковий автомобіль «Hyundai І10», рік випуску 2016, об`єм двигуна 1248 куб. см, номерний знак [NUMBER] , та припинити його право спільної сумісної власності на зазначене спірне майно. У зустрічній позовній заяві [PERSON] просила здійснити поділ майна шляхом визнання за позивачем і відповідачем права власності на його частку за кожним, а автомобіль залишити у власності [PERSON] та стягнути з неї на користь [PERSON] компенсацію половини його вартості у розмірі 167 398, 30 грн. Однак, суд вважає, що поділ нерухомого майна сторін слід здійснити шляхом визнання за кожним з них права власності на його частину, а саме: квартири [ADDRESS] , загальною площею 43,7 кв.м., житловою площею 12 кв.м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1052087551101; квартири [ADDRESS] , загальною площею 99,9 кв.м., житловою площею 36,7 кв.м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 414869551101; квартири [ADDRESS] , загальною площею 74,9 кв.м., житловою площею 40,5 кв.м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 549523651101; нежитлового приміщення [ADDRESS] , загальною площею 3,3 кв.м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 549490351101; машиномісця [ADDRESS] , загальною площею 14,4 кв.м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 549749651101. Такий варіант поділу, на переконання суду, забезпечить справедливий поділ майна подружжя, за такого варіанту розмір часток подружжя є рівним та враховує інтереси обох сторін. При цьому, суд вважає таким, що не забезпечить рівність часток подружжя у спільному майні та не відповідатиме інтересам сторін варіант поділу майна, запропонований [PERSON] , оскільки за такого поділу більша частина нерухомості, більшої площі, з більшою кількістю кімнат та більшою ринковою вартістю перейде до позивача за первісним позовом, чим порушить права відповідача за первісним позовом. Разом з тим, судом не встановлено підстав для відступу від рівності часток подружжя при його поділі. Щодо поділу між сторонами спільного рухомого майна, а саме автомобіля «Hyundai І10», номерний знак [NUMBER] , суд зазначає таке. У зустрічній позовній заяві [PERSON] просила визнати за нею право власності на автомобіль «Hyundai І10», номерний знак [NUMBER] , стягнувши з неї на користь [PERSON] половину його вартості у розмірі 167 398, 30 грн. Виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому статтею 364 ЦК (частина третя статті 370 ЦК України). Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою (абзаци перший і другий частини другої статті 364 ЦК України). Неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення (частина друга статті 183 ЦК України). Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду (частини друга, четверта та п`ята статті 71 СК України). Право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї (частина перша статті 365 ЦК України). Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду (частина друга статті 365 ЦК України). Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20 зауважує, що приписи частин четвертої та п`ятої статті 71 СК України і статті 365 ЦК України з урахуванням принципу розумності (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК Украйни) треба розуміти так: (а) правила про необхідність попереднього внесення коштів на депозитний рахунок суду стосуються тих випадків, коли позивач (один із подружжя чи колишній чоловік, колишня дружина) згідно зі статтею 365 ЦК України заявив вимогу про припинення права відповідача на частку у спільній власності (такі кошти забезпечують отримання відповідачем грошової компенсації); (б) якщо позивач (один із подружжя чи колишній чоловік, колишня дружина) таку вимогу не заявив (а вимагає, наприклад, поділити неподільну річ шляхом виділення її у власність відповідача та стягнення з нього грошової компенсації замість частки позивача у праві спільної сумісної власності на цю річ), то підстави для внесення ним відповідної суми коштів на депозитний рахунок суду відсутні. За обставинами даної справи [PERSON] фактично просить припинити право [PERSON] на частку в автомобілі, тому, відповідно до положень статті 365 ЦК України, мала внести на депозитний рахунок суду суму вартості такої частки. Однак [PERSON] суму вартості такої частки на депозитний рахунок суду не внесено. У судовому засіданні представник [PERSON] адвокат Вовк О. Є. зазначив, що така сума коштів на депозитний рахунок суду не вносилася, оскільки, на його думку, її внесення передбачено законодавцем лише у разі заявлення вимоги про припинення права відповідача на частку у нерухомому майні, а на рухоме майно таке правило не розповсюджується. Однак, ст. 365 ЦК України не містить застережень про попереднє внесення на депозитний рахунок суду суми вартості частки у спільному майні лише стосовно нерухомого майна, а відтак, з аналізу цієї норми слідує, що таке правило розповсюджується також і щодо рухомого майна. Згідно із пунктом 25 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи питання про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосувати положення частин четвертої, п`ятої статті 71 СК України щодо обов`язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених статтею 365 ЦК України, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (стаття 11 ЦК України) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає у їх спільній частковій власності. Ураховуючи, що [PERSON] не було попередньо внесено на депозитний рахунок суду суму вартості частки автомобіля, на яку вона фактично просила припинити право власності [PERSON] , а також те, [PERSON] згоди на отримання компенсації замість його частки у спільному майні не висловлював, суд вважає, що за кожним з подружжя слід визнати право власності на частки спірного автомобіля. Разом з тим, посилання [PERSON] у зустрічній позовній заяві на те, що транспортний засіб може бути зареєстрований лише за одним власником, можливості зареєструвати право спільної часткової власності на автомобіль законом не передбачено, що узгоджується зі змістом постанови Верховного Суду від 14.03.2019 у справі № 332/588/17, то такі посилання є необґрунтованими, оскільки Верховним Судом у постанові від 14.03.2019 у справі № 332/588/17, на яку посилається [PERSON] , таких висновків зроблено не було, крім того, за обставинами справи № 332/588/17 об`єктом поділу не був транспортний засіб. Отже, ураховуючи, що предметом первісного позову та предметом зустрічного позову є вимоги про поділ майна подружжя, виходячи з рівності часток кожного з подружжя, суд дійшов висновку, що первісний позов [PERSON] та зустрічний позов [PERSON] підлягають задоволенню частково та за кожним з них слід визнати право власності на частку у спільному рухомому та нерухомому майні. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Як слідує з матеріалів справи за подання позовної заяви [PERSON] сплачено судовий збір у розмірі 10 510,00 грн, що підтверджується платіжною інструкцією на переказ готівки № 0.0.2933328312.1 від 05.04.2023, а також за заяву про забезпечення позову ним сплачено судовий збір у розмірі 420,40 грн, що підтверджується квитанцією про сплату № 75939 від 28.05.2020. [PERSON] за подання зустрічної позовної заяви сплачено судовий збір у розмірі 12\~405 грн, що підтверджується платіжною інструкцією на переказ готівки № 0.0.2712308342.1 від 19.10.2022. Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат. Аналіз положень процесуального закону дає підстави для висновку про те, що у випадках направлення справи на новий розгляд розподіл судового збору у справі, в тому числі й сплаченого за подання апеляційної та касаційної скарг здійснює суд, який приймає рішення за результатами нового розгляду справи,

Outcome: partial