Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-26 00:00:00

Товариства з обмеженою відповідальністю « ЛТК Електрум» звернувся до суду із позовом до відповідача про стягнення суми заборгованості в розмірі 83 497,63 грн., з яких 37 565,25 грн. - основного боргу, 34 344,33 грн. - збільшення суми неотриманого платежу, 11 588,05 грн. - інфляційні витрати, вказуючи, що 18.01.2021 року між ТОВ « ЛТК Електрум» та [PERSON] укладено Договір про постачання електричної енергії споживачу шляхом приєднання споживача до умов цього публічного договору на підставі Заяви-приєднання №262/01/21 від 18 січня 2021 року. TOB "ЛТК ЕЛЕКТРУМ" є електропостачальником, який отримав ліцензію на право провадження господарської діяльності з постачання електричної енергії споживачу, що підтверджується постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 18.09.2018 року №1007 та постанови від 20.01.2021 року №54 Про внесення змін до зазначеної постанови НКРЕКП. Відповідно до п.2.1 Договору №262/01/21 TOB "ЛТК ЕЛЕКТРУМ" (Постачальник) продає електричну енергію Відповідачу (Споживачу) для забезпечення електроустановок Споживача, а Споживач оплачує Постачальнику вартість (купованої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами договору. З 01 березня 2021 року відповідач споживав електроенергію, яка постачалась TOB "ЛТК ЕЛЕКТРУМ", та позивач відповідно до умов договору щомісячно направляв на адресу [PERSON] (Споживача) акти здачі-приймання електричної енергії та останній їх підписував. Протягом дії договору з боку постачальника TOB "ЛТК ЕЛЕКТРУМ" здійснювалося безперебійне постачання відповідачеві електричної енергії, про що свідчать підписані сторонами акти здачі-приймання електричної енергії. Проте, оплата спожитої електроенергії з боку [PERSON] , здійснювалася несвоєчасно та не в повному обсязі, про що свідчить реєстр банківських документів за березень 2021 р. - жовтень 2022 року AT «Ощадбанк» з 01 березня 2021 року по 31 грудня 2021 року. 11 лютого 2022 року за допомогою сервісу Електронного Документообігу - Вчасно https://vchasno.ua відповідачу направлявся останній акт здачі-приймання електричної енергії за січень 2022 року, про що свідчить роздрукований примірник акту з накладеним ЕЦП і зазначеною датою та часом направлення. Проте, відповідач проігнорував і не підписав (не направив на адресу Позивача) цей акт. Повторно, вже 14 квітня 2023 року Позивачем на адресу Відповідача цінним листом з описом вкладення були направлені: зазначений Акт здачі-приймання електричної енергії за січень 2022 року, Акт звіряння взаєморозрахунків за період 01.01.2021- 14.04.2023 між сторонами за договором №262/01/21, рахунок на оплату та претензія- вимога вих, №201 від 14.04.2023 року. Як вбачається з листа № 20-1-248 ПрАТ « ДТЕК Київські регіональні електромережі» від 14.04.2023року фактичний обсяг спожитої електричної енергії підтверджується з даними визначеними в акті здачі - приймання електричної енергії від 31.01.2022року за січень 2022року. Таким чином, залишок суми невиконаних відповідачем зобов`язань за Договором складає 37565,25 грн. Крім того, на підставі ст. 625 ЦК України, позивач просить стягнути з відповідача збільшення суми неортиманого платежу -34 344,33грн., інфляційні втрати у розмірі 11588,05 грн., судовий збір у розмірі 2684 грн., а також витрати на правничу допомогу в розмірі 12000,00грн. 26.02.2024 року представником позивача подано заяву про зменшення розміру позовних вимог відповідно до яких просили суд постановити рішення, яким стягнути з відповідача на користь позивача суми неортиманого платежу -34 344,33грн., інфляційні втрати у розмірі 11588,05 грн., судовий збір у розмірі 2684 грн., а також витрати на правничу допомогу в розмірі 12000,00грн. Оскільки сума основного боргу в розмірі 37565,26грн. сплачена відповідачем 08.02.2024 відповідно до квитанції( а.с.102). Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі просив суд постановити рішення, яким позов задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні проти наданого позову заперечив, просив відмовити в задоволенні позову у повному обсязі. В обґрунтування зазначив, що з 24.02.2022, відповідно до ЗУ «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено режим воєнного стану. Відповідно до Постанови КМУ від 05.03.22 р. №206 «Деякі питання оплати житлово комунальних послуг в період воєнного стану» нарахування та стягнення штрафів або пені, інфляційних нарахувань, відсотків річних у разі несвоєчасної або неповної оплати за житлово-комунальні послуги населенням-заборонено» таким чином вважає нарахування 11588,05 грн. інфляційних витрат незаконними. Окрім того на території України з 12.03.2020 року по 30.06.2023 року було запроваджено карантин, на період дії якого заборонено нарахування та стягнення 3% річних, інфляційних втрат та неустойки (штрафів, пені) за несвоєчасне здійснення платежів за житлово-комунальні послуги, а також ураховуючи, що з 24.02.2022 року, в період воєнного стану, нарахування та стягнення судом пені, 3% річних та інфляційних втрат - також заборонено, тому нарахування позивачем за спірний період інфляційних втрат - є безпідставним та таким, що порушує норми матеріального права.Також зазначає, що основний борг в розмірі 37565,25грн. заплачений відповідачем добровільно, тому, що розрахунок боргу має неточності, зазначив, що невнесення своєчасної оплати за договором постачання електричної енергії від 18.01.2021 за відбувалось з причин та обставин, які не залежали від нього. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин, встановив наступні обставини. Судом встановлено, щоTOB "ЛТК ЕЛЕКТРУМ" є електропостачальником, який отримав ліцензію на право провадження господарської діяльності з постачання електричної енергії споживачу, що підтверджується постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 18.09.2018 року №1007 та постанови від 20.01.2021 року №54 Про внесення змін до зазначеної постанови НКРЕКП. 18.01.2021 року між ТОВ « ЛТК Електрум» та [PERSON] укладено Договір про постачання електричної енергії споживачу шляхом приєднання споживача до умов цього публічного договору на підставі Заяви-приєднання №262/01/21 від 18 січня 2021 року. Відповідно до п.2.1 Договору №262/01/21 TOB "ЛТК ЕЛЕКТРУМ" (Постачальник) продає електричну енергію Відповідачу (Споживачу) для забезпечення електроустановок Споживача, а Споживач оплачує Постачальнику вартість (купованої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами договору. Відповідно до п.6.2 договору № 262/01/21 споживач зобов`язується забезпечувати своєчасну та повну оплату спожитої енергії згідно з умовами договору. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України). Згідно з ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Пунктом 1 ч. 3 ст. 58 Закону України «Про ринок електричної енергії» передбачено, що споживач зобов`язаний сплачувати за електричну енергію та надані йому послуги відповідно до укладених договорів Так, з розрахунку заборгованості за спожиту електроенергію по договору 262/01/21, укладеному між ТОВ « ЛТК Електрум» та [PERSON] від 18.01.2021, вбачається, що станом на 01 березня 2021 року за відповідачем обліковується заборгованість по оплаті послуг за спожиту електроенергію у сумі 37565,25 грн. Як встановлено в судовому засіданні відповідачем [PERSON] сплачено борг в розмірі 37565,25грн., що підтверджується платіжною інструкцією №@2PL386014 від 08.02.2024р( а.с.102). Вирішуючи позовні вимоги в частині стягнення з відповідача збільшення суми неортиманого платежу та інфляційних втрат, суд керується наступним. Відповідно до п. 5.7 Договору №262/01/21 передбачено, у разі порушення споживачем строків оплати за цим Договором, споживач зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також проценти від простроченої суми відповідно до статті 625 ЦК України, розмір яких зазначається у додатку 2 до цього договору. Абзацем 5 пункту 6 Комерційної пропозиції передбачено, що у разі відсутності оплати за погодженим графіком продовж 3 (трьох) банківських днів сума не отриманого платежу збільшується на 0,2% за кожен день прострочення. За період з 01.02.2022року по 15.05.2023року, включно, відповідачу нараховано суму неотриманого платежу збільшується на 0,2% за кожен день прострочення тобто за 469днів у розмірі 9 694,19грн. збільшується на 93,8%(0,2%х469), становить 9 093,15грн. та за період з 17.02.2022року по 15.05.2023року, включно, відповідачу нараховано суму неотриманого платежу за 453 днів у розмірі 27871,06грн. збільшується на 90,6%(0,2%х453), становить25 251,18грн. Таким чином розмір збільшення неотриманого платежу складає 34 344,33грн.( 9093,15+25 251,18). За період з лютого 2021 року по квітень 2023 року, включно, відповідачу нараховано інфляційні втрати в сумі 11 588 грн. 05 коп., які позивач просить стягнути з останнього. Згідно з ст. 12 ЦПК України, учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Враховуючи вимоги ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Оскільки ст. 625 ЦК України розміщена в розділі І "Загальні положення про зобов`язання" книги 5 ЦК України, то вона поширює свою дію на всі зобов`язання, якщо інше не передбачено в спеціальних нормах, які регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань. Згідно з ч. 1 ст.5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», до житлово-комунальних послуг належать: 1) житлова послуга - послуга з управління багатоквартирним будинком. Послуга з управління багатоквартирним будинком включає: забезпечення утримання спільного майна багатоквартирного будинку, зокрема прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, якщо прибудинкова територія, за даними Державного земельного кадастру, знаходиться у власності або користуванні співвласників багатоквартирного будинку відповідно до вимог законодавства, виконання санітарно-технічних робіт, обслуговування внутрішньобудинкових систем (крім обслуговування внутрішньобудинкових систем, що використовуються для надання відповідної комунальної послуги у разі укладення індивідуальних договорів з обслуговуванням внутрішньобудинкових систем про надання такої послуги, за умовами яких обслуговування таких систем здійснюється виконавцем), утримання ліфтів тощо; купівлю електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку; поточний ремонт спільного майна багатоквартирного будинку; інші додаткові послуги, які можуть бути замовлені співвласниками багатоквартирного будинку; 2) комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами. Разом з тим, слід зауважити, що згідно Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (СОVID-19)» № 530-ІХ від 17.03.2020, на період дії карантину або обмежувальних заходів, пов`язаних із поширенням коронавірусної хвороби (Соvid-19), та протягом 30 днів з дня його відміни забороняється: нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені) за несвоєчасне здійснення платежів за житлово-комунальні послуги. Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України № 211 від 11.03.2020 зі змінами «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу Соvid-19», з 12.03.2020 на всій території України запроваджено карантин. Крім того, Постановою Кабінету Міністрів України № 206 від 05.03.2022 визначено, що до припинення чи скасування воєнного стану в Україні забороняється: нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість, утворену за несвоєчасне та/або неповне внесення населенням плати за житлово-комунальні послуги; припинення/зупинення надання житлово-комунальних послуг населенню у разі їх неоплати або оплати не в повному обсязі. Ця постанова набирає чинності з дня її опублікування і застосовується з 24.02.2022. Починаючи з 24.02.2022 та на час звернення з даним позовом до суду в Україні запроваджено воєнний стан. З розрахунку заборгованості вбачається, що інфляційні втрати та суми збільшення неортиманого нараховано платежу відповідачу з лютого 2021 року по квітень 2023 року, тобто під час дії в Україні карантину та воєнного стану. Натомість, з урахуванням наведених положень Закону, вбачається, що з 12.03.2020 заборонено нарахування штрафних санкцій за несвоєчасне здійснення особою платежів за житлово-комунальні послуги. Нарахування таких штрафних санкцій на суму боргу за надані послуги є помилковим та порушує норми чинного законодавства, у зв`язку з чим, позовні вимоги в даній частині задоволенню не підлягають. Вирішуючи позовні вимоги в частині стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу, суд керується наступним. Як вбачається з письмових матеріалів справи, 05.10.2022 року між Адвокатським об`єднанням «АСТЕЕЛЕКС» в особі старшого партнера Позднякова П.В. та ТОВ « ЛТК Електрум» було укладено договір № АП-10.22-34-01 про надання правничої (правової) допомоги. 01.05.2023 року між Адвокатським об`єднанням «АСТЕЕЛЕКС» в особі старшого партнера Позднякова П.В. та ТОВ « ЛТК Електрум» було підписано додаток № 6/1 до Договору про надання правничої (правової) допомоги № АП-10.22-34-01 від 05.10.2022 року, відповідно до якого сторони погодили, що вартість надання правничої (правової) допомоги (гонорар) за основним договором, у суді першої інстанції становить 14000,00 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Пунктом 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно з частинами першою-шостою статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) зроблено висновок, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Позивачем на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу надано договір № АП-10.22-34-01 про надання правничої (правової) допомоги від 05.10.2022 року, додаток № 6/1 від 01.05.2023 року про затвердження Порядку здійснення розрахунків за Договором про надання правничої (правової) допомоги № АП-10.22-34-01 від 05.10.2022 року. Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина 3статті 137 ЦПК України). Отже, стороною, яка просить стягнути на її користь витрати на професійну правничу допомогу, має бути надано детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом та докази здійснення стороною таких витрат. Проте, всупереч вищезазначеному, суду не надано детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом. Неподання розрахунку (детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат часу по кожному із виду робіт, необхідних для надання правничої допомоги) позбавляє іншу сторону можливості спростовувати ймовірну неспівмірність витрат на професійну правничу допомогу, що є підставою для відмови в стягненні витрат на правову допомогу. Вказана позиція відповідає висновкам, викладеним в постанові Верховного Суду від 09 жовтня 2020 року у справі № 509/5043/17 (провадження № 61-5662св20). Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України», від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України», від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України», від 30 березня 2004 року у справі «Меріт проти України», заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим. За таких обставин, суд не вбачає підстав для задоволення вимоги про стягнення витрат на професійну (правничу) допомогу. Згідно ч. 1 і ч. 2 ст. 141 ЦПК України, 1. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. 2. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З огляду на викладене, суд приходить до висновку про наявність підстав для відмови у задоволенні позову в зв`язку з його необґрунтованістю. На підставі викладеного, ст. 6, 11, 509, 526, 625 ЦК України,

Outcome: dismissed