Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-09 00:00:00

02.03.2024р. до суду надійшла позовна заява [PERSON] (далі по тексту - позивач) до [PERSON] (далі по тексту - відповідач) про стягнення аліментів на утримання дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] - а саме: 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для кожної із дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з дня звернення до суду і до досягнення кожною із дітей повноліття. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що з 28.10.2006 року вона з відповідачем перебуває у зареєстрованому шлюбі. За час перебування у шлюбі з відповідачем мають двох дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Відповідач проживає окремо від позивача та дітей, оскільки на початку повномасштабного вторгнення рф на територію України, позивач була вимушена виїхати з дітьми до Польщі, де проживає на даний час. За цей час відносини між сторонами погіршились. Оскільки відповідач жодної участі у вихованні дітей не приймає, матеріальної допомоги у добровільному порядку регулярно в достатньому розмірі на їх утримання не надає, тому позивач звернулась до суду з даним позовом. Ухвалою від 07.03.2024 року відкрито провадження у справі, розгляд якої вирішено проводити у порядку спрощеного позовного провадження без повідомленням (виклику) сторін без повідомлення сторін та надано відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву у відповідності до ст. 274 ЦПК України. Так, з матеріалів справи вбачається, що копію ухвали про відкриття провадження у справі, позовну заяву з доданими до неї документами відповідачу направлено рекомендованим листом з рекомендованим повідомленням (штрих-код Укрпошти 0600255415600), проте, відповідно до довідки відділення поштового зв`язку копія ухвали суду разом з доданими до неї документами, не вручені та повернуті на адресу суду «за закінченням терміну зберігання». Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі № 911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі №800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі №913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі № 10/249-10/19, від 15 червня 2020 року у справі № 24/260-23/52-б). Враховуючи, що позивач не заперечувала у позовній заяві проти проведення заочного розгляду справи, при цьому відповідач, що належним чином повідомлявся про розгляд справи, відзиву не подав, а тому відповідно до вимог ст.ст. 280, 281 ЦПК України, суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Суд, дослідивши наявні матеріали справи, об`єктивно оцінивши докази у їх сукупності, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, з наступних підстав. Перевіряючи обставини справи, судом встановлено, що між сторонами було зареєстровано шлюб 28.10.2006 року у Дніпровському відділі ДРАЦС у м. Києві ЦМУ Міністерства юстиції, про що було складено відповідний актовий запис за №2175, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] . За час перебування у шлюбі у сторін народилось двоє дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією Свідоцтва про народження від 13.04.2007 року, серія [NUMBER] та копією Свідоцтва про народження від 08.05.2009 року, серія [NUMBER] . З письмових доказів, які містяться у матеріалах справи, вбачається, що діти проживають разом з позивачем в Республіці Польща. Відповідно до ч. 1 ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч.ч.2, 3 ст. 181 СК України за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ч.1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Частиною 2 статті 182 СК України передбачено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Судом встановлено, що діти проживають з позивачкою та перебувають на її утриманні, при цьому відповідач є працездатною особою та має доходи, які є достатніми для участі в утриманні дітей. Будь-яких доказів про незадовільний стан здоров`я відповідача, а також про перебування на утриманні останнього інших осіб, які в силу закону потребують його матеріальної допомоги, суду надано не було. Згідно з ч.1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ч.1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. За таких обставин, оскільки судом було встановлено, що діти проживають з позивачкою та перебувають на її утриманні, а відповідач ухиляється від надання постійної і регулярної матеріальної допомоги на утримання дітей у достатньому розмірі, при цьому, приймаючи до уваги вік, стан здоров`я і матеріальне становище дітей, стан здоров`я і матеріальне становище відповідача та відсутність у нього на утриманні інших осіб, які потребують його матеріальної допомоги, суд приходить до висновку про задоволення позову, а саме: вважає необхідним стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] - а саме : 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з дня звернення до суду і до досягнення кожною дитиною повноліття. Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття. Суд також вважає, що такий розмір аліментів є виправданий дійсним потребам дітей і не призведе до порушення прав відповідача. При цьому, вказаний розмір аліментів відповідає вимогам закону. Крім того, в порядку, визначеному ст.ст. 133, 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір в сумі 1 211, 20 грн. Положеннями ст. 191 СК України передбачено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Також, суд вважає за необхідне на підставі п.1 ч.1 ст. 430 ЦПК України допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів за один місяць.

Outcome: approved