Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-07 00:00:00

29.11.2023 року ПрАТ «СК «Універсальна» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування матеріальної шкоди. Вимоги мотивовані тим, що 17.11.2020 року о 19 год. 30 хв., поблизу будинку № 24 по пр. Соборному в м. Запоріжжі, мала місце дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля марки «Тойота», держаний реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] та автомобіля марки «Шкода», державний реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] . Відповідно до постанови Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 14.12.2020 року по справі № 331/4529/20 [PERSON] було визнано винним в настанні дорожньо-транспортної пригоди. У результаті даної дорожньо-транспортної пригоди було пошкоджено застрахований ТОВ «Ілта» у ПрАТ «СК «Універсальна», згідно з умовами договору страхування № 3000/258/004268 від 23.06.2020 року, автомобіль марки «Шкода», державний реєстраційний номер [NUMBER] . Власник пошкодженого автомобіля звернувся до позивача із заявою про сплату страхового відшкодування згідно з договором добровільного страхування наземного транспорту. Згідно з умовами договору, на підставі розрахунку суми страхового відшкодування, рахунку-фактури та інших зібраних по справі документів було розраховано та виплачено страхове відшкодування в розмірі 95\~246 грн. 95 коп., що підтверджується платіжними дорученнями. Оскільки цивільно-правова відповідальність [PERSON] була застрахована у ПАТ «НАСК «ОРАНТА», на підставі полісу № АР-8441523, страхова компанія надала страховий захист відповідачу та здійснила страхову виплату у межах ліміту, на користь позивача у розмірі 77\~607 грн. 51 коп. Різниця між завданою шкодою відповідачем і шкодою яка відшкодувалася страховою компанією відповідача становить: 17\~639 грн. 44 коп. = (95\~246 грн. 95 коп. (розмір завданої шкоди) 77\~607 грн. 51 коп. (сума відшкодування ПАТ «НАСК «ОРАНТА»). Посилаючись на викладене, позивач вимушений звернутись до суду із даним позовом та просить стягнути із відповідача на користь позивача зазначену суму збитків в примусовому порядку. 30.11.2023 року ухвалою судді позовну заяву залишено без руху. 11.12.2023 року позивачем усунуто недоліки, зазначені в ухвалі судді. Ухвалою суду від 12.01.2024 року відкрито провадження по справі, постановлено здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Представник позивача в судове засідання не з`явився, до суду подав заяву про розгляд справи за його відсутності, вимоги позову підтримує та не заперечує щодо ухвалення заочного рішення. Відповідач у судове засідання не з`явився, про час та місце проведення судового засідання повідомлявся судом своєчасно та належним чином, про причини неявки суду не повідомив, відзиву на позов не надав. Приймаючи до уваги те, що судом виконані вимоги щодо повідомлення відповідача про розгляд справи у спосіб передбачений законом та з огляду на те, що відповідач відзив на позов не подав, суд вважає за можливе постановити по справі судове рішення на підставі письмових доказів, які наявні у справі. Ухвалою суду від 08.05.2024 року зазначений позов вирішено розглянути заочно на підставі наявних у справі доказі Фіксування судового процесу технічними засобами не проводилось відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, суд дійшов висновку про задоволення позову з наступних підстав. 17.11.2020 року о 19 год. 30 хв., поблизу будинку [ADDRESS] , мала місце дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля марки «Тойота», держаний реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] та автомобіля марки «Шкода», державний реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] . Відповідно до постанови Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 14.12.2020 року по справі № 331/4529/20 [PERSON] було визнано винним в настанні дорожньо-транспортної пригоди. Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, який набрав законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. У результаті даної дорожньо-транспортної пригоди було пошкоджено застрахований ТОВ «Ілта» у ПрАТ «СК «Універсальна», згідно з умовами договору страхування № 3000/258/004268 від 23.06.2020 року, автомобіль марки «Шкода», державний реєстраційний номер [NUMBER] , який належить [PERSON] . Згідно з умовами договору, на підставі розрахунку суми страхового відшкодування, рахунку - фактури та інших зібраних по справі документів було розраховано та виплачено страхове відшкодування в розмірі 95\~246 грн. 95 коп., що підтверджується платіжним дорученням № 217804 від 10.02.2021 року. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 988 ЦК України, страховик зобов`язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором. Відповідно до ст. 990 ЦК України, страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника або іншої особи, визначеної договором. Цивільно-правова відповідальність [PERSON] була застрахована у ПАТ «НАСК «ОРАНТА», на підставі полісу № АР-8441523, страхова компанія надала страховий захист відповідачу та здійснила страхову виплату у межах ліміту, на користь позивача у розмірі 77\~607 грн. 51 коп. Різниця між завданою шкодою відповідачем і шкодою яка відшкодувалася страховою компанією відповідача становить: 17 639,44 грн. = (95 246,95 (розмір завданої шкоди) 77\~607 грн. 51 коп. (сума відшкодування ПАТ «НАСК «ОРАНТА»). Перевіряючи обґрунтованість та доведеність позовних вимог, суд приймає до уваги те, що згідно зі ст. 27 Закону України «Про страхування» та ст. 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток. Згідно із ч. ч. 2, 5 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно зі ст. 1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відповідно до п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно- правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Верховний суд у складі судової палати Касаційного цивільного суду у своїй Постанові № 686/17155/15-ц від 03.10.2018 року підтримав правовий висновок викладений у Постанові Верховного Суду України від 02.12.2015 року у справі № 6-691цс15 де було зазначено, що правильним є стягнення із винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати). На підставі цього висновку Верховний Суд визначив, що страховик за договором обов`язкового страхування відповідає у межах страхового ліміту за мінусом фізичного зносу, а за решту безпосередній винуватець. Стороною позивача доведено, та судом встановлено, що різниця між завданою шкодою відповідачем і шкодою яка відшкодувалася страховою компанією відповідача становить: 17\~639 грн. 44 коп. = (95\~246 грн. 95 коп. (розмір завданої шкоди) 77\~607 грн. 51 коп. (сума відшкодування ПАТ «НАСК «ОРАНТА»). Варто вказати, що відповідачем розмір завданих збитків будь-якими доказами спростовано не було, як і не було надано доказів належного відшкодування в добровільному порядку завданих збитків. Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги те, що обґрунтування позовних вимог знайшли своє об`єктивне підтвердження в ході розгляду справи, а відтак суд вважає, що наявні законні підстави для стягнення із відповідача на користь позивача різниці між фактичним розміром шкоди і страховим відшкодуванням, що складає суму в розмірі 17\~639 грн. 44 коп., в зв`язку з чим позовні вимоги підлягають задоволенню. В порядку ст. 141 ЦПК України судовий збір в сумі 2 684,00 грн. слід стягнути із відповідача на користь позивача.

Outcome: approved