Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-21 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до Київської міської ради, третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Кондра Людмила Вікторівна про визнання права власності на квартиру в порядку спадкування за законом. У своїй позовній заяві просив суд визнати за ним, [PERSON] , в порядку спадкування за законом після померлого його рідного брата, [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] , право власності на спадкове майно: квартиру [ADDRESS] , загальною площею 50,2 кв. м, житловою площею 31, 5 кв. м. Свою позовну заяву обґрунтував тим, що [INFO] помер в місті Києві його рідний брат, [PERSON] , [INFO] . Заповіту на випадок своєї смерті померлий не залишив, позивач є єдиним спадкоємцем по закону. Померлому належить на праві власності квартира [ADDRESS] . Позивач подав заяву до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кондри Людмили Вікторівни про видачу Свідоцтва про право на спадщину за законом на вищезазначену квартиру. 24 січня 2024 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кондрою Людмилою Вікторівною було винесено Постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, а саме відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на квартиру [ADDRESS] , у зв`язку з відсутністю документа, який підтверджує право власності померлого на вказану квартиру. Зазначає, що оригінал документу втрачено при невідомих позивачу обставинах. Ухвалою суду від 19 лютого 2024 року було відкрито провадження у справі, призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження. 18 березня 2024 на адресу суду надійшло клопотання позивача про долучення до матеріалів справи доказів, а саме копію спадкової справи, завірену належним чином, після смерті [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] . Ухвалою суду від 30 квітня 2024 року було закрито підготовче провадження у справі, призначено до розгляду по суті. Представник позивача у судове засідання не з`явилася, подала клопотання про розгляд справи за її відсутності. Відповідач у судове засідання не з`явився, повідомлявся судом про дату, час та місце розгляду справи належним чином, відзив до суду не направляв. Третя особа у судове засідання не з`явилася, подала заяву про розгляд справи у її відсутності. Неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею (ч. 1 ст. 223 ЦПК України). За таких підстав судом визнано за можливе розглядати справу на підставі доказів, наявних у матеріалах справі, та за погодженням сторін, третіх осіб й згідно поданих ними заяв. Дослідивши подані сторонами документи і матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору суд по суті встановив. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] частини на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого Радянською райдержадміністрацією м. Києва 22.01.1998 (розпорядження № 17941), зареєстровано в Київському міському Бюро технічної інвентаризації 10.02.1998, за реєстровим № 31; а 1/2 частина на підставі свідоцтва про право на спадщину, виданого 1-ю Київською державною нотаріальною конторою 25.09.2008, № 20-1256, зареєстрованого в Київському міському Бюро технічної інвентаризації 30.10.2008, за реєстровим № 31; що підтверджується Інформаційною довідкою , виданою КП КМР «КМ БТІ» від 26.09.2023 року за номером КВ-2023 № 30643. [INFO] помер в місті Києві [PERSON] , [INFO] , що підтверджується Свідоцтвом про смерть серія [NUMBER] від 22 липня 2023 року. Позивач і померлий є рідними братами, що підтверджується Свідоцтвом про народження позивача серія [NUMBER] від 19.07.1951 року та Архівною довідкою, виданою Державним архівом м. Києва від 20.09.2023 року № 068/05-12/1929. Заповіту на випадок своєї смерті померлий не залишив. 25 вересня 2023 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кондрою Людмилою Вікторівною за заявою позивача була заведена спадкова справа № 19/2023 після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . 24 січня 2024 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кондрою Людмилою Вікторівною було винесено Постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, а саме відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на квартиру [ADDRESS] , у зв`язку з відсутністю документа, який підтверджує право власності померлого на вказану квартиру. Судом встановлено, що позивач є єдиним спадкоємцем після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , що підтверджується матеріалами спадкової справи № 19/2023. Суд зазначає, що в основі спадкування за законом знаходиться принципі черговості, який полягає у встановленні пріоритету прав одних спадкоємців за законом перед іншими. Кожна черга - це визначене коло осіб, з урахуванням ступеня їх близькості спадкодавцеві, яке встановлене законом на підставі припущення про те, що спадкодавець залишив би своє майно найближчим родичам, членам сім`ї, утриманцям і (або) іншим родичам до шостого ступеня споріднення. Спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) (стаття 1216 ЦК України). Відповідно до частин першої, другої статті 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу). Стаття 1218 ЦК України визначає, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) - стаття 1216 ЦК України. Спадкодавець - це фізична особа, права та обов`язки якої після смерті переходять до інших осіб. Спадкоємці - це особи, що набувають право на спадщину (особи, які є живими на момент відкриття спадщини, особи, що були зачаті за життя спадкодавця і народилися після відкриття спадщини, а також юридичні особи та держава). Право спадкування тісно пов`язане з правом власності, оскільки спадкування є одним із засобів набуття права власності. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Належними доказами щодо фактів, які необхідно встановити для вирішення спору про право спадкування, є копії документів відповідної спадкової справи, які стали предметом дослідження в ході розгляду цієї справи, й встановлені правовідносини та докази покладені в основу рішення суду про задоволення позову. Із матеріалів спадкової справи встановлена наявність копії Постанови про відмову [PERSON] у вчиненні нотаріальної дії від 24 січня 2024 року, відповідно до якої нотаріус вказав, що Позивачем не надано оригіналів правовстановлюючих документів на майно, а саме спірну квартиру. Водночас, нотаріус роз`яснив позивачу його право на звернення до суду за захистом своїх прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до п. 4.18 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України за відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку. Так, відповідно до Листа від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» суди при розгляді справ даної категорії мають звертати увагу на наявність у матеріалах справи обґрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, зокрема, відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Частиною 1 статті 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Однією з таких підстав є спадкування майна, в тому числі за законом та заповітом відповідно до статті 1217 ЦК України. У відповідності до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). За змістом статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Як вбачається зі ст. ст. 1217, 1258 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Згідно зі ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. За ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов`язок із доказування, оскільки ст. 81 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов`язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст.43 ЦПК України). Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні, так і обов`язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Інші доводи сторін, які наведені у позові, не впливають на висновку суду та не потребують детального обґрунтування, що відповідає практиці Європейського суду з прав людини. Зокрема, Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи («Проніна проти України», N 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18.07.2006). Встановивши, що позивач є спадкоємцем другої черги за законом після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , інших спадкоємців немає, він звернувся до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кондри Людмили Вікторівни із заявою про прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, не відмовившись від спадщини, що підтверджується матеріалами спадкової справи, а тому суд приходить до висновку, що позивач вважається таким, що прийняв спадщину - квартиру [ADDRESS] , що належала спадкодавцю [PERSON] 1/2 частини на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого Радянською райдержадміністрацією м. Києва 22.01.1998 (розпорядження № 17941), зареєстровано в Київському міському Бюро технічної інвентаризації 10.02.1998, за реєстровим № 31; а 1/2 частина на підставі свідоцтва про право на спадщину, виданого 1-ю Київською державною нотаріальною конторою 25.09.2008, № 20-1256, зареєстрованого в Київському міському Бюро технічної інвентаризації 30.10.2008, за реєстровим № 31, проте свідоцтво позивач не отримав й вказане майно залишились не набутим ним, й, оскільки позивач протягом встановленого законом строку прийняв спадщину, але не отримав свідоцтво про право на спадщину, він вважається такими, що прийняв спадщину, суд приходить до обґрунтованого висновку про задоволення позову та визнання за позивачем права власності за законом. За таких підстав позов є обґрунтованим, доведеним й таким, що підлягає задоволенню, обставини, що спростовують позовні вимоги, судом не встановлені. На підставі ст.ст. 1216, 1217, 1218, 1220, 1228, 1262, 1268 ЦК України, а також Закону України «Про нотаріат», з урахуванням постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про спадкування», Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України,

Outcome: approved