Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-23 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовною заявою про розірвання шлюбу, визначення місця проживання малолітньої дитини та позбавлення батьківських прав. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 20 вересня 2019 року між сторонами було укладено шлюб, про що Харківським міськім відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області було видано Свідоцтво серії [NUMBER] та зроблено відповідний актовий запис N? 4354. Від цього шлюбу народилась дитина: [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження дитини серії [NUMBER] , видане 23 червня 2023 року Голосіївським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), відповідний актовий запис № 901. Спільне життя подружжя не склалося, сім?я розпалася та існує формально. Після фактичного припинення шлюбних відносин донька, залишились проживати із матір`ю. За домовленістю батько, позивач [PERSON] ,постійно піклувався про свою дитину та брав участь у її вихованні. позивач [PERSON] стверджує, що гроші, які він давав на утримання дитини, відповідачка витрачала на власний розсуд та відпочинок, мало приділяла уваги дитині, бо хотіла налагодити своє особисте життя, більше приділяла уваги собі та своїм подругам, часто пропадала на тривалий час, залишив дитину на позивача [PERSON] , донька фактично не бачила своєї матері. Останнім часом, відповідачка, зі слів її подруг, постійно перебуває у Покровському районі, с. Максимільянівка із іншим чоловіком. На зв`язок відповідачка не виходить, дитина знаходиться на утриманні позивача [PERSON] , який проживає окремо в квартирі та має стабільний заробіток. У зв`язку з чим, має можливість дати дитині освіту і добробут. Позивач [PERSON] вважає, що відповідачка не в змозі дати дитині ні належного виховання, ні матеріального забезпечення, через що змушений звертається з вказаним позовом до суду. Сторони у судове засідання не з`явились. У зв`язку з наведеним, суд, на підставі ч. 4 ст. 223, ст. 280 ЦПК України, постановляє заочне рішення. Згідно вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно ч.3 ст.105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Згідно ч.1 ст.110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Згідно ч.2 ст.112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їх дитини, що мають істотне значення. На підставі ст. 113 СК України особа має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Згідно ч. 2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу. Частиною 3 ст. 115 СК України передбачено, що документ, який засвідчує факт розірвання шлюбу судом є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Так, з матеріалів справи вбачається, що [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] ,уклали шлюб 20 вересня 2019 року, про що Харківським міськім відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області було видано Свідоцтво серії [NUMBER] та зроблено відповідний актовий запис № 4354. Від шлюбу мають спільну дитину: [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження дитини серії [NUMBER] , видане 23 червня 2023 року Голосіївським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), відповідний актовий запис № 901. Позивач та відповідач однією сім`єю не проживають, шлюбних стосунків не підтримують, спільного господарства не ведуть. Причиною припинення шлюбно-сімейних відносин являється те, що сторони по справі є різними людьми. Сім`я розпалася та існує формально. Оскільки подальше спільне проживання подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, шлюб підлягає розірванню. Так, Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків, і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю. Згідно із ст. 3 «Конвенції про права дитини», прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1989 року (набрала чинності для України 27.09.1991 року), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Положеннями норм Сімейного кодексу України встановлено, що кожний із батьків зобов`язаний піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, проявляти у відношенні неї батьківське піклування, зобов`язаний виховувати та утримувати дитину до її повноліття. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом (ст.ст. 150, 151, 152, 155 Сімейного кодексу України). Відповідно до ст. 164 Сімейного кодексу України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо він ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Особа, позбавлена батьківських прав: втрачає особисті немайнові права щодо дитини та звільняється від обов`язків щодо її виховання; перестає бути законним представником дитини. Особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. У відповідності до п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав», ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. З урахуванням викладеного, суд вважає встановленими обставини винної поведінки відповідача та свідомого нехтування нею своїми батьківськими обов`язками. Враховуючи права і інтереси дитини, суд дійшов висновку про ухилення відповідачки [PERSON] від виконання своїх батьківських обов`язків та необхідність позбавлення їх батьківських прав відносно малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . За таких обставин суд приходить до висновку про можливість задоволення позову в повному обсязі. На підставі викладеного та

Outcome: approved