Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-12 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з вищевказаним позовом, який мотивує тим, що 07 березня 2015 року між позивачем та відповідачкою було укладено шлюб Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Львівського міського управління юстиції, про що було складено актовий запис за №346 16 січня 2019 року в них з відповідачкою народилась спільна дитина - донька [PERSON] , що засвідчено Свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим 29.01.2019 року Виконавчим комітетом Чемеринецької сільської ради Перемишлянського району Львівської області. 10 лютого 2022 року рішенням Перемишлянського районного суду Львівської області у справі №449/4/22 шлюб між позивачем та [PERSON] було розірвано. Після розлучення їхня донька постійно проживала, і на сьогоднішній день постійно проживає із батьком (позивачем по справі), за адресою: [ADDRESS] . Фактично, вони з відповідачкою почали проживати окремо ще до розірвання шлюбу, приблизно з серпня 2021 року. На той час, їхня донька відвідувала заклад дошкільної освіти (ясла-садок) [ADDRESS] , неподалік від позивача та відповідачки місця проживання. Оскільки, заводив до дитсадка о 9-00 та забирав о 16-00 годині доньку переважно позивач, відповідно, після їхнього з дружиною роз`їзду, донька фактично залишились проживати із позивачем, лише періодично залишаючись на ночівлю в матері. Такий графік спілкування з донькою влаштовував відповідачку. Після розлучення відповідачка також не ставила питання щодо проживання дитини разом з нею. Позивач погодився на такий розподіл їхніх із відповідачкою обов`язків щодо доньки, адже спілкування з донькою для позивача було і залишається дуже важливим і він підлаштував свій графік під режим дня дитини. В перші дні війни позивач з донькою перебрався до села Чемеринці, де проживають його батьки, адже вважав, що там буде дитині спокійніше та безпечніше. Відповідачка приїхала до них із донькою 30 березня 2022 року та повідомила, що виїжжає закордон. Куди саме планує їхати не повідомила. Наступного разу їхнє спілкування з відповідачкою було по телефону на початку травня 2022 року, коли вона повідомила, що тепер проживає в Королівстві Нідерланди, оформляє там документи, як вимушена переселенка, облаштовує там побут та шукає роботу. Питання щодо виїзду їхньої доньки разом із матір`ю нею не ставилось. Відповідачка знала, що дитина перебуває повністю на утриманні батька і він самостійно за нею доглядає. На даний час позивач з донькою проживає у власній квартирі за адресою: [ADDRESS] . В помешканні облаштовано окремий простір для відпочинку та гри дитини. Позивач повністю опікуюсь інтересами і потребами дитини, піклуюсь про неї, займається вихованням, слідкує за розвитком та здоров`ям дитини. Донька продовжує відвідувати заклад дошкільної освіти (ясла-садок) [ADDRESS] , поруч із їхнім домом. Окрім відвідин дошкільного навчального закладу, позивач з донькою грає у розвиваючі ігри, читає книжки, розповідаю казки, вони часто ходять на екскурсії. Позивач ніколи не перешкоджав і не має наміру надалі перешкоджати матері в спілкуванні з дитиною. Свідченням цьому є останній візит матері дитини в Україну в січні цього року. Позивач особисто завіз доньку в с.Великі Мости Львівського району Львівської області до її матері де вона пробула чотири дні. Доньці встановлено діагноз атопічний дерматит, у зв`язку з чим дитина потребує дієти, використання спеціальних гіпоалергенних засобів особистого догляду (антигістамінна мазь в разі появи висипів на шкірі, гіпоалергенні гелі та шампуні для купання, гіпоалергенний пральний порошок, тощо). Після останнього візиту матері, донька повернулась додому із висипами на шкірі, вочевидь відповідачка не використовувала для догляду за дитиною спеціального антигістамінного крему, який позивач спакував разом із речима доньки. Ще раз наголошує, що спілкуванню відповідачки з дитиною він не перешкоджає. Відповідачка фактично самоусунулась від виховання дитини, спілкування з матір`ю відбувається лише по телефону (всередньому двічі на тиждень). Останніх півтора року вихованням та доглядом доньки займається лише позивач, в них з нею сформувався тісний емоційний зв`язок. Донька вважає позивача своєю сім`єю. За обставин, які склалися, позивач створені найкращі умови для дитини, в неї є все необхідне для розвитку та відпочинку. Позивач любить свою доньку і може забезпечити її всім необхідним. З вересня 2009 року по даний час позивач займається підприємницькою діяльністю, є платником єдиного податку. В нього вільний робочий графік, який я повністю підлаштовую під доньку. Позивач постійно слідкує за станом здоров`я доньки, знає детально, як потрібно звести до мінімуму ризики проявів алергії, постійно консультуюсь з сіменник лікарем щодо цього. В нього з донькою сформувався тісний психологічний контакт, прив`язаність один до одного. Виходячи з інтересів доньки, вважає за доцільне залишити її на утриманні позивача та вихованні за адресою: [ADDRESS] . В судове засідання позивач [PERSON] та його адвокат з`явились, просили суд позов задоволити на підставі викладеного в позовній заяві. Представник Відповідача [PERSON] в судовому засіданні проти позову заперечив, позовні вимоги є надуманими, мати теж має рівні права на проживання з дитиною. В судове засідання представник третьої особи Личаківської РДА Львівської міської ради органу опіки та піклування не з`явився, подав до суду заяву, в якій просив розглянути справу без його участі, органу опіки та піклування з приводу визначення місця проживання неповнолітньої дитини з батьком заперечив. Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд враховує, що не визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує прав, свобод чи інтересів інших осіб, розглядає справу за присутності сторін та, дослідивши матеріали справи, приходить до таких висновків. Судом установлені такі факти та відповідні їм правовідносини. З копії свідоцтва про народження, вбачається, що сторін на утриманні є син [PERSON] , що засвідчено Свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим 29.01.2019 року Виконавчим комітетом Чемеринецької сільської ради Перемишлянського району Львівської області. Спільна дитина сторін фактично проживає з батьком. 10 лютого 2022 року рішенням Перемишлянського районного суду Львівської області у справі №449/4/22 шлюб між позивачем та [PERSON] було розірвано. За приписами ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає. Відповідно до Ухвали Сокальського районого суду про забезпечення позову було: Вжити заходи для забезпечення позову шляхом заборони [PERSON] , паспорт серії [NUMBER] виданий Сокальським РВ ГУДМС України у Львівській області 07.05.2015р. РНОКПП [NUMBER] , особисто або через третіх осіб вивозити за межі України малолітню дитину [PERSON] , [INFO] , свідоцтво про народження серії [NUMBER] , видане 29.01.2019 року Виконавчим комітетом Чемеринецької сільської ради Перемишлянського району Львівської області, паспорт громадянина України для виїзду за кордон [NUMBER] , виданий 02.08.2019 року органом 4614, до набрання законної сили рішенням суду по справі №449/522/23; Заборонити малолітній дитині - [PERSON] , [INFO] , свідоцтво про народження серії [NUMBER] , видане 29.01.2019 року Виконавчим комітетом Чемеринецької сільської ради Перемишлянського району Львівської області, паспорт громадянина України для виїзду за кордон [NUMBER] , виданий 02.08.2019 року органом 4614, у будь-чиєму супроводі перетинати державний кордон України до набрання законної сили рішенням суду по справі №449/522/23. Положеннями частин 1, 2 ст. 161 СК України визначено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. З аналізу практики Європейського суду з прав людини встановлено, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. Міжнародні та національні норми не містять положень, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною. При розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах. Положеннями ст. 19 СК України встановлено, що при розгляді спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, визначення місця проживання дитини, обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних в результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 лютого 2019 року у справі № 377/128/18 (провадження № 61-44680св18) зазначено, що «тлумачення ч. 1 ст. 161 СК України свідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку». Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю. У свою чергу поняття «розлучення дитини та матері» не є тотожним поняттю «визначення різних місць проживання матері та дитини», оскільки мати дитини у разі визначення місця проживання дитини з батьком не обмежена у своєму праві на спілкування з дитиною, турботу відносно дитини та участь у вихованні дитини і може реалізувати свої права шляхом домовленості з батьком дитини щодо встановлення часу та порядку спілкування з дитиною або за рішенням органу опіки та піклування чи за судовим рішенням з цього питання. Таким чином, положення статті 6 Декларації прав дитини, прийнятій Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, не можна тлумачити таким чином, що у матері малолітньої дитини є перевага перед батьком при вирішенні питання щодо визначення місця проживання дитини. Як роз`яснено у п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» № 11 від 21 грудня 2007 року, при вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати особливу увагу на її вік та з`ясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати. Відповідно до ч. 1 ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. За змістом статті 31 ЦК України, малолітньою особою є дитина віком до чотирнадцяти років. З аналізу норм сімейного законодавства вбачається, що у тому разі, коли батьки дитини спільно не проживають, право визначати місце проживання дитини залишається за кожним з батьків. Питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватись не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все, з урахуванням прав та законних інтересів дитини. Відповідно до ст. 18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. У п. 1 ст. 9 указаної Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (ч. 1 ст. 3 Конвенції). Місце проживання малолітньої дитини з одним із батьків визначається або за місцем проживання матері чи батька, або за конкретною адресою (постанова Верховного Суду від 03 травня 2018 року у справі № 607/1091/16-ц (провадження № 61-13272св18). Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини. Вирішуючи питання про визначення місце проживання дитини, суди мають враховувати об`єктивні та наявні у справі докази, зокрема обстеження умов проживання, характеристики психоемоційного стану дитини, поведінки батьків щодо дитини та висновок органу опіки та піклування. Однак найважливішим у цій категорії справ є внутрішнє переконання судді, яке має ґрунтуватися на внутрішній оцінці всіх обставин в їх сукупності. Адже не можна піддавати формалізму долю дитини, яка через те, що батьки не змогли зберегти шлюб, не повинна бути позбавлена щасливого та спокійного дитинства. Наведена правова позиція відображена у постанові Верховного Суду від 21.10.2019 року у справі №640/2670/17. Відтак, при вирішенні питання про визначення місця проживання неповнолітньої дитини, суд в контексті першочергового урахування інтересів дитини, враховуючи тривалість проживання малолітньої дитини з батьком, добросовісне виконання батьком батьківських обов`язків, створення для дитини необхідних умов для проживання та розвитку, забезпечення її усім необхідним, а також відсутність виключних обставин, які б унеможливлювали проживання дитини з батьком, чи негативно впливали на її виховання та розвиток, згоду матері на проживання малолітньої дитини з батьком, а також виявлене бажання самої дитини проживати разом з батьком, приходить до висновку про обґрунтованість позову та визначення місця проживання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] з батьком [PERSON] за місцем її реєстрації або проживання. При цьому суд вказує на те, що визначення місця проживання дитини разом із батьком не позбавляє права відповідача у справі спілкуватися з дитиною та не обмежує її у здійсненні своїх батьківських прав та обов`язків, оскільки мати дитини у разі визначення місця проживання останньої з батьком не обмежена у своєму праві на спілкування з дитиною, прояву турботи відносно неї та участі у її вихованні.Повний текст рішення виготовлено 23.05.2024 року.

Outcome: approved