Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-20 00:00:00

В.о. керівника Бердянської окружної прокуратури Запорізької області Парсенюк Р.В. в інтересах держави в особі ГУ Держгеокадастру у Запорізькій області звернувся до Жовтневого районного суду м. Запоріжжя з позовом до [PERSON] про припинення права власності на земельну ділянку шляхом її конфіскації. В обґрунтування позову зазначено, що під час виконання покладених на органи прокуратури завдань було встановлено, що [PERSON] , який є громадянином Російської Федерації, є власником 1/3 частини земельної ділянки з кадастровим номером 2320683000:01:006:0060 площею 2,8426 га із цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка знаходиться на території Бердянської міської об`єднаної територіальної громади Бердянського району Запорізької області. Право власності на 1/3 частину вказаної земельної ділянки [PERSON] набув після смерті батька [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину, зареєстрованого в реєстрі за № 2-477, виданого 25.06.2021 приватним нотаріусом Бердянського РНО Запорізької області Постол Н.Г. Право власності зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 25.06.2021 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 694726723206). Враховуючи, що отримана громадянином Російської Федерації [PERSON] у власність земельна ділянка сільськогосподарського призначення ним добровільно не відчужена упродовж встановленого законом строку (кінцевий строк щодо успадкованої земельної ділянки сплинув 25.06.2022), право власності на таку земельну ділянку підлягає припиненню шляхом її конфіскації за рішенням суду. Посилаючись на зазначені обставини, просили суд припинити громадянину Російської Федерації [PERSON] право власності на 1/3 частини земельної ділянки площею 2,8426 га з кадастровим номером 2320683000:01:006:0060 із цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Бердянської міської об`єднаної територіальної громади Бердянського району Запорізької області, шляхом її конфіскації на користь держави в особі ГУ Держгеокадастру у Запорізькій області; стягнути зі [PERSON] на користь Запорізької обласної прокуратури в особі Бердянської окружної прокуратури Запорізької області кошти, витрачені на сплату судового збору при здійсненні представництва держави у розмірі 8969,76 грн. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 20.02.2024 року відкрито провадження у справі, ухвалено розгляд справи проводити в загальному позовному провадженні та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 05.04.2024 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Прокурор Бердянської окружної прокуратури Запорізької області Шендрик І.Ю. та представник ГУ Держгеокадастру у Запорізькій області Гайдаржийський В.С. в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, наполягали на їх задоволенні, проти винесення заочного рішення не заперечували. Відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду, у судове засідання не з`явився, поважну причину неявки суду не повідомив, відзив не надав, у зв`язку з чим, на підставі ч.3 ст. 223 ЦПК України справу розглянуто у його відсутність, на підставі доказів наявних в матеріалах справи. Дослідивши матеріали цивільної справи, вислухавши думку учасників процесу, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню у зв`язку з наступним. Відповідно до ч. 1\~ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У відповідності до вимог\~ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст.\~81,\~83 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. На підставі\~ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] , громадянин Російської Федерації, на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 25.06.2021 року, зареєстрованого в реєстрі за № 2-477, посвідченого державним нотаріусом Бердянської державної нотаріальної контори Запорізької області Постол Н.Г., успадкував 1/3 частку земельної ділянки з кадастровим номером 2320683000:01:006:006, розташовану за адресою: [ADDRESS] , цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 357300554 від 06.12.2023 року, [PERSON] , громадянину Російської Федерації, на праві спільної часткової власності належить 1/3 частка земельної ділянки з кадастровим номером 2320683000:01:006:006, цільове призначення: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, додаткові відомості: КСП «Зоря», ДП №18, п. 406; реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 694726723206. Згідно із інформацією Управління ДМС України в Запорізькій області № 2301.2-6001/23.1-23 від 16.10.2023 р., відповідно до наказу ДМС № 124 від 29.06.2022 «Про затвердження плану заходів з організації роботи відцифрування справ набуття громадянства України та припинення громадянства України та їх подальшого централізованого зберігання, плану-графіку їх відцифрування у 2022 році» заяви про оформлення громадянства України передані до ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області. У зв`язку з цим для надання інформації стосовно [PERSON] , [INFO] , проводиться додаткова перевірка шляхом надсилання запиту до ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області так як за паперовими відомостями ВОМІРМП він значиться зареєстрованим по посвідці на постійне місце проживання в Україні серії [NUMBER] виданої 14.03.2009 Бердянським ВГІРФО в Запорізькій області. Відповідно до інформації Управління ДМС України в Запорізькій області № 2301.2-6081/23.1-23 від 19.10.2023 р., додатково повідомлено, що відповідно до листа відділу з питань громадянства УДМС у Запорізькій області (від 18.10.2023 № 2301.2.4) проведеною перевіркою встановлено, що [PERSON] , [INFO] , щодо встановлення/оформлення належності до громадянства України, оформлення набуття громадянства України до ВПГ УДМС у Запорізькій області не звертався. Крім того, станом на дату набуття права власності на 1/3 частку спірної земельної ділянки [PERSON] перебував у статусі громадянина Російської Федерації, про що були внесені відомості до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Згідно із інформацією Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області № 10-8-0.6-2834/2-23 від 06.10.2023 року, управління не вживало заходів щодо конфіскації нерухомого майна, а саме: земельної ділянки з кадастровим номером 2320683000:01:006:0060, яка на праві спільної часткової власності належить громадянам Російської Федерації [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] по 1/3 кожному. Таким чином, 1/3 частина земельної ділянки сільськогосподарського призначення з кадастровим номером 2320683000:01:006:0060 наразі перебуває у власності громадянина Російської Федерації [PERSON] . Положення статей 13, 14 Конституції України визначають, що земля є об`єктом права власності Українського народу, від імені якого права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією. Земля є основним національним багатством, що знаходиться під особливою охороною держави. Особливості правових підстав набуття та припинення права власності на об`єкти нерухомого майна іноземцями встановлені нормами розділу V Закону України «Про міжнародне приватне право», положеннями ЦК України та ЗК України. Відповідно до ч. 1 ст. 38 Закону України «Про міжнародне приватне право», право власності та інші речові права на нерухоме та рухоме майно визначаються правом держави, у якій це майно знаходиться, якщо інше не передбачено законом. Згідно з ч. 1 ст. 39 Закону України «Про міжнародне приватне право» виникнення та припинення права власності та інших речових прав визначається правом держави, у якій відповідне майно перебувало в момент, коли мала місце дія або інша обставина, яка стала підставою для виникнення або припинення права власності та інших речових прав, якщо інше не передбачено законом або міжнародним договором України. Таким чином, враховуючи, що спірна земельна ділянка, яка належить до нерухомого майна, знаходиться на території України, на неї поширюється дія законодавства України. Суб`єктами права приватної власності на землю згідно зі статтею 80 Земельного кодексу України визначено громадян України та юридичних осіб. Проте з урахуванням змісту частини другої статті 81 та інших норм Земельного кодексу України, суб`єктами права приватної власності на землю визнаються також іноземні громадяни та особи без громадянства. Зокрема, іноземні громадяни та особи без громадянства відповідно до ч. 2 ст. 81 Земельного кодексу України можуть набувати права власності на земельні ділянки несільськогосподарського призначення в межах населених пунктів, а також на земельні ділянки несільськогосподарського призначення за межами населених пунктів, на яких розташовані об`єкти нерухомого майна, що належать їм на праві приватної власності. Згідно із ч. 3 ст. 81 Земельного кодексу України іноземці та особи без громадянства можуть набувати права власності на земельні ділянки відповідно до частини другої цієї статті у разі: а) придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; б) викупу земельних ділянок, на яких розташовані об`єкти нерухомого майна, що належать їм на праві власності; в) прийняття спадщини. Відповідно до ч. 5 ст. 22 Земельного кодексу України, набуття у власність земельних ділянок сільськогосподарського призначення здійснюється з урахуванням вимог статті 130 цього Кодексу, а саме: іноземцям, особам без громадянства та юридичним особам заборонено набувати частки у статутному (складеному) капіталі, акції, паї, членство у юридичних особах (крім як у статутному (складеному) капіталі банків), які є власниками земель сільськогосподарського призначення. Одночасно за змістом частини четвертої статті 81 Земельного кодексу України землі сільськогосподарського призначення, прийняті у спадщину іноземцями, а також особами без громадянства, протягом року підлягають відчуженню. Аналіз вищевказаних норм ЗК України дає підстави для висновку, що законом передбачений чіткий обов`язок іноземця чи особи без громадянства відчужити земельну ділянку сільськогосподарського призначення протягом одного року з дня набуття права власності на неї. Вказана норма є імперативною та не передбачає винятків. У випадку не відчуження такої земельної ділянки іноземцем чи особою без громадянства у встановлений законом строк, така земельна ділянка підлягає конфіскації на користь держави. Таким чином, судом встановлено, що відповідач був зобов`язаний протягом року після набуття права власності на 1/3 частку спірної земельної ділянки вчинити заходи щодо її відчуження. Оскільки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відсутні відомості про інше, суд приходить до висновку, що відповідач вказаного обов`язку не виконав. Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 145 ЗК України, якщо до особи переходить право власності на земельну ділянку, яка за цим Кодексом не може набуватися нею у власність, ця ділянка підлягає відчуженню її власником протягом року з моменту переходу такого права. У разі якщо відповідно до закону власник земельної ділянки зобов`язаний відчужити її протягом певного строку і земельна ділянка не була відчужена ним протягом такого строку, така ділянка підлягає конфіскації за рішенням суду. Частиною четвертою тієї ж статті ЗК України передбачено, що позов про конфіскацію земельної ділянки подається до суду органом, що здійснює державний контроль за використанням та охороною земель. Конфіскована земельна ділянка за рішенням суду підлягає продажу на земельних торгах. Ціна проданої на земельних торгах земельної ділянки, за вирахуванням витрат, пов`язаних з її продажем, виплачується її колишньому власнику. Крім того, відповідно до п. 10 ч. 1 ст. 346 ЦК України конфіскація є однією з підстав припинення права власності. Відповідно до ч. 1 ст. 354 ЦК України до особи може бути застосовано позбавлення права власності на майно за рішенням суду як санкція за вчинення правопорушення (конфіскація) у випадках, встановлених законом. Конфісковане майно переходить у власність держави безоплатно, крім випадків, визначених законом. Невиконання відповідачем імперативних вимог ч. 3 ст. 81, ч. 1 ст. 145 ЗК України за правовою природою є правопорушенням у сфері земельного законодавства. Суд також враховує, що згідно з п.п.1 п. 3 Положення про Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 14.01.2015 № 15 Державна служба України з питань геодезії, картографії та кадастру (Держгеокадастр) є центральним органом виконавчої влади який реалізує державну політику у сфері національної інфраструктури геопросторових даних, топографо-геодезичної і картографічної діяльності, земельних відносин, землеустрою, у сфері Державного земельного кадастру, державного контролю за використанням та охороною земель усіх категорій і форм власності, родючості ґрунтів. Згідно з п. 8 вказаного Положення Держгеокадастр здійснює свої повноваження безпосередньо і через утворені в установленому порядку територіальні органи. Таким чином, саме Головне управління Держгеокадастру у Запорізькій області є уповноваженим органом щодо здійснення державного нагляду (контролю) в частині дотримання вимог земельного законодавства, використання та охорони земель усіх категорій і форм власності та в даному випадку, з урахуванням ч. ч. 2, 4 ст. 145 Земельного кодексу України, звернення до суду із позовом про конфіскацію земельної ділянки. Водночас, суд погоджується з доводами прокурора щодо наявності підстав для звернення до суду позовом в інтересах держави, оскільки доданими до позовної заяви доказами підтверджується, що Головне управління Держгеокадастру у Запорізькій області у відповідь на запит прокурора щодо вжиття заходів з усунення вказаного порушення земельного законодавства повідомило, що воно не володіло даною ситуацією, перебуває в простої, обумовленим введенням на території України воєнного стану у зв`язку із збройною агресією Російської Федерації, та позбавлене можливості звернутись до суду із позовною заявою про конфіскацію спірної земельної ділянки. Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги є законними і обґрунтованими, заявлені належною особою, а обраний спосіб захисту відповідає характеру порушеного права. У правовому висновку Верховного Суду України, викладеному в постанові від 18 вересня 2013 року (справа № 6-92 цс13) зазначено, що основною метою ст. 1 Першого протоколу до Конвенції є попередження свавільного захоплення власності, конфіскації, експропріації та інших порушень безперешкодного користування своїм майном. При цьому в своїх рішеннях Європейський суд з прав людини постійно вказує на необхідність дотримання справедливої рівноваги між інтересами суспільства та необхідністю дотримання фундаментальних прав окремої людини (наприклад, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг і Льоннрот проти Швеції», від 11 березня 2003 року «Новоселецький проти України», від 1 червня 2006 року «Федоренко проти України»), Необхідність забезпечення такої рівноваги відображено в структурі ст. 1. Зокрема, необхідно, щоб була дотримана обґрунтована пропорційність між застосованими заходами та переслідуваною метою, якої намагаються досягти шляхом позбавлення особи її власності. Таким чином, особу може бути позбавлено її власності лише в інтересах суспільства, на умовах, передбачених законом і загальним принципами міжнародного права, а при вирішенні питання про можливість позбавлення особи власності має бути дотримано справедливої рівноваги між інтересами суспільства та правами власника. Також, відповідно до сталої практики ЄСПЛ (серед багатьох інших, рішення у справах «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства» від 21.02.1986 року, «Щокін проти України» від 14.10.2010 року, «Сєрков проти України» від 07.07.2011 року, «Колишній король Греції та інші проти Греції» від 23.11.2000 року, «Булвес» АД проти Болгарії» від 22.01.2009 року, «Трегубенко проти України» від 02.11.2004 року, «East/West Alliance Limited» проти України» від 23.01.2014 року) напрацьовано три критерії (принципи), які слід оцінювати на предмет сумісності заходу втручання в право особи на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу, а саме: чи є втручання законним; чи переслідує воно «суспільний», «публічний» інтерес; чи є такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям. ЄСПЛ констатує порушення статті 1 Першого протоколу, якщо хоча б одного критерію не буде додержано. Критерій законності означає, що втручання держави у право власності особи повинне здійснюватися на підставі закону - нормативно-правового акту, що має бути доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним у питаннях застосування та наслідків дії його норм. Сам лише факт, що правова норма передбачає більш як одне тлумачення, не означає, що закон непередбачуваний. Сумніви щодо тлумачення закону, що залишаються, враховуючи зміни в повсякденній практиці, усувають суди в процесі здійснення правосуддя. Втручання держави в право власності особи є виправданим, якщо воно здійснюється з метою задоволення «суспільного», «публічного» інтересу, при визначенні якого ЄСПЛ надає державам право користуватися «значною свободою (полем) розсуду». Втручання держави в право на мирне володіння майном може бути виправдане за наявності об`єктивної необхідності у формі суспільного, публічного, загального інтересу, який може включати інтерес держави, окремих регіонів, громад чи сфер людської діяльності. Критерій пропорційності передбачає, що втручання в право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно з національним законодавством і в інтересах суспільства, буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу, якщо не було дотримано справедливої рівноваги (балансу) між інтересами держави (суспільства), пов`язаними з втручанням, та інтересами особи, яка так чи інакше страждає від втручання. «Справедлива рівновага» - це наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між метою, що передбачається для досягнення, та засобами, які використовуються. Необхідний баланс не буде дотриманий, якщо особа несе «індивідуальний і надмірний тягар». Одним із елементів дотримання критерію пропорційності при втручанні в право особи на мирне володіння майном є надання їй справедливої та обґрунтованої компенсації. Судом не ставиться під сумнів законність втручання у право власності відповідача, зважаючи на існування загальновідомого, чітко визначеного ЗК України обов`язку іноземця чи особи без громадянства, відчужити в річний строк прийняту у спадщину земельну ділянку сільськогосподарського призначення. Таким чином, у суду немає підстав вважати, що у відповідача [PERSON] існували перешкоди самостійно чи з допомогою фахівця у галузі права ознайомитися із зазначеними вище нормами законодавства та зробити висновки щодо наявності обов`язку відчужити спірну земельну ділянку. У справі, яка розглядається, з огляду на характер спірних правовідносин, суд не вбачає невідповідності заходу втручання держави в право власності відповідача критеріям правомірного втручання в право особи на мирне володіння майном, сформованим у сталій практиці ЄСПЛ. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є законними, обґрунтованими, доведеними та вказують на наявність підстав для задоволення позовної заяви в.о. керівника Бердянської окружної прокуратури Запорізької області Парсенюка Р.В. в інтересах держави в особі ГУ Держгеокадастру у Запорізькій області до [PERSON] про припинення права власності на земельну ділянку шляхом її конфіскації. Крім того, відповідно до\~ст. 141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача.

Outcome: approved