Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-14 00:00:00

10 квітня 2024 року Кузнецовським міським судом Рівненської області за результатами розгляду позову [PERSON] до АТ «НАЕК «Енергоатом» в особі філії «ВП «Рівненська АЕС» ухвалено рішення, яким позовні вимоги про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу задоволено, стягнуто з АТ «НАЕК «Енергоатом» в особі філії «ВП «Рівненська АЕС» на користь [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 10.12.2021 по 28.02.2022 включно у розмірі 69421,86 грн. Під час розгляду справи представником позивача адвокатом Брящеєм Р.І. в судовому засіданні було заявлено про наміри подати заяву щодо розподілу судових витрат. 18 квітня 2024 року представником позивача адвокатом Брящеєм Р.І. до суду подано заяву про ухвалення рішення про відшкодування судових витрат, зокрема: витрат\~на правничу допомогу в сумі 24000,00 грн., а також витрат позивача по сплаті судового збору у розмірі 992,40 грн.; 2977,20грн.; 1984,80 грн. Заява обґрунтовується тим, що позивачем понесені витрати на правничу допомогу на підставі договору від 28.11.2021 у розмірі 12000,00 грн., крім того, очікується понесення ще 12000,00 грн. витрат на правничу допомогу на підставі договору від 08.10.2022. Крім того, за звернення до суду першої інстанції позивачем сплачено судовий збір у розмірі 1984,80 грн., 992,40 грн. з якого залишилось нестягнутим на користь позивача, за подання апеляційної скарги 2977,20 грн., за звернення до суду з касаційною скаргою 1984,80 грн. Представник позивача вбачає правові підстави, передбачені ст.141 ЦПК України, для покладення цих витрат на відповідача. 10.05.2024 представником відповідача до суду подано клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу. Клопотання обґрунтовується тим, що судом касаційної інстанції у частині вимог було закрито провадження, що є підставою для повернення позивачу судового збору, а не покладення його на відповідача. Розмір витрат на правничу допомогу, що підлягає стягненню на користь сторони, вимоги якої задоволено, має бути співмірним низці факторів, у тому числі складності справи, яка у даному випадку не є високою. У разі недотримання таких вимог за клопотанням іншої сторони суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, заявлених до стягнення. Крім того, до суду не надано документи, що свідчать про фактичне пронесення позивачем витрат на правничу допомогу. Відповідач вважає заявлені до стягнення витрати на правничу допомогу непропорційними до предмету спору та неспівмірними зі складністю справи. В судовому засідання представник позивача [PERSON] та представник відповідача [PERSON] повністю підтримали свої позиції щодо вирішення питання розподілу судових витрат, викладені у письмових заявах. Дослідивши зміст заяв, додані документи та матеріали справи, суд дійшов наступних висновків. Відповідно до ч.3 ст.259 ЦПК України, суд може вирішити питання розподілу судових витрат у додатковому рішенні після ухвалення рішення за результатами розгляду справи по суті. Згідно з п.3 ч.1 ст.270 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. За положеннями ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, крім інших витрат, витрати на професійну правничу допомогу. Згідно з ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При зверненні [PERSON] з позовом до суду були заявлені наступні вимоги: визнати протиправним та скасувати наказ про відсторонення від роботи; зобов`язати допустити до роботи; стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу. При цьому при зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір у розмірі 992,40 грн. за вимогою немайнового характеру, а на підставі ухвали суду від 13.01.2022 про залишення позову без руху також сплачено судовий збір у розмірі 992,40 грн. за вимогою майнового характеру (про стягнення середнього заробітку). Рішенням Кузнецовського міського суду Рівненської області від 04.05.2022, залишеним без змін постановою Рівненського апеляційного суду від 28.03.2023, у задоволенні позовних вимог [PERSON] відмовлено повністю. При цьому при зверненні позивача до апеляційного суду, на підставі ст.4 Закону України «Про судовий збір» ним було сплачено судовий збір у розмірі 2977,20 грн. як 150% ставки, що підлягала сплаті до суду першої інстанції (1984,80 грн. * 150 %). Постановою Верховного Суду від 10 січня 2024 року за результатами розгляду касаційної скарги [PERSON] , рішення Кузнецовського міського суду Рівненської області від 04.05.2022 та постанову Рівненського апеляційного суду від 28.03.2023 скасовано, визнано незаконним та скасовано наказ ДП «НАЕК «Енергоатом» в особі ВП «Рівненська АЕС» № 5044-к від 09.12.2021 "Про відсторонення від роботи" у частині відсторонення від роботи слюсаря з ремонту реакторно-турбінного устаткування [PERSON] , провадження у справі в частині вимоги про допуск до роботи закрито, а у частині вимоги про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу передано на новий розгляд до суду першої інстанції, і рішенням суду від 10.04.2024 цю вимогу задоволено. При зверненні позивача до касаційного суду, на підставі ст.4 Закону України «Про судовий збір» ним було сплачено судовий збір у розмірі 1984,80 грн. як 200% ставки за вимогою немайнового характеру, що підлягала сплаті до суду першої інстанції (992,40 грн. * 200%). При цьому зі змісту постанови Рівненського апеляційного суду від 28.03.2023 та постанови Верховного Суду від 10.01.2024 вбачається, що розподіл судових витрат за результатами апеляційного та касаційного перегляду не здійснювався, Верховний Суд зазначив, що він має здійснюватися тим судом, який ухвалює остаточне рішення у справі. Відтак, під час судового розгляду справи задоволено вимоги позивача про визнання протиправним та скасування наказу про відсторонення від роботи та про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. В частині вимоги про зобов`язання допустити до роботи Верховним Судом провадження було закрито. Разом з тим, судовий збір за цією вимогою позивачем не сплачувався, оскільки вона є похідною від вимоги про визнання протиправним та скасування наказу про відсторонення. Таким чином, усі оплачені позивачем судовим збором вимоги під час розгляду справи були задоволені, а тому сплачений позивачем судовий збір на підставі ст.141 ЦПК України має бути покладений на відповідача. Ухвалою суду від 10.04.2024 було повернуто [PERSON] судовий збір, сплачений згідно з квитанцією від 18.01.2024 у розмірі 992,40 грн., тобто судовий збір за вимогою позовної заяви про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, на виконання ухвали суду від 13.01.2022 про залишення позовної заяви без руху. Витрати позивача по сплаті судового збору, питання розподілу яких на даний час не вирішене, складаються з: судового збору у розмірі 992,40 грн., сплаченого за вимогою немайнового характеру згідно з квитанціями від 24.12.2021 на суму 908,00 грн. та від 05.01.2022 на суму 84,40 грн.; судового збору у розмірі 2977,20 грн., сплаченого за звернення до апеляційного суду з апеляційною скаргою згідно з квитанцією від 07.06.2022; судового збору у розмірі 1984,80 грн., сплаченого за вимогою немайнового характеру за звернення до касаційного суду з касаційною скаргою згідно з квитанцією від 03.05.2023, а всього загальний розмір цих витрат, питання розподілу яких на даний час не вирішене, складає: 992,40 грн. + 2977,20 грн. + 1984,80 грн. = 5954,40 грн. Вказана сума на підставі ст.141 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача. Відповідно до ст.137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Зі змісту положень даної норми вбачається, що\~витрати на правничу допомогу адвоката складаються з: гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також сум, що підлягають сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, і ці суми встановлюються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Вказаною нормою також передбачено, що\~розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним зі: складністю справи та виконаних адвокатом робіт; часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт; обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.\~У разі недотримання вищезазначених вимог суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Порядок розподілу судових витрат встановлений у ст.141 ЦПК України. Так, зазначеною нормою передбачено, що судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує, крім інших обставин, чи пов`язані ці витрати з розглядом справи та чи є розмір таких витрат обґрунтованим. У підтвердження понесення позивачем витрат на правничу допомогу, суду подано Договір про надання правничої (правової) допомоги № 21/11/02 від 28.11.2021, укладений адвокатом Брящеєм Р.І. з [PERSON] , Акт без дати про надання послуг за договором № 21/11/02, Договір про надання правничої (правової) допомоги № 22/10/08 від 08.10.2022, укладений адвокатом Брящеєм Р.І. з [PERSON] , Акт від 10.04.2024 надання послуг за договором № 22/10/08 від 08.10.2022. Згідно з п.7 обох договорів, гонорар адвоката за взаємною угодою сторін визначений у розмірі 12000,00 грн. При цьому 21.02.2022 до суду першої інстанції представником позивача подано клопотання про відшкодування витрат на правову допомогу у розмірі 12000,00 грн. Вказане клопотання під час розгляду справи не вирішене. Актом без дати про надання послуг за договором № 21/11/02, поданим разом з договором до вищезазначеного клопотання від 21.02.2022, підтверджується, що адвокатом Брящеєм Р.І. [PERSON] надано наступні послуги: надання консультацій та роз`яснення щодо суті спірних правовідносин; збір доказів і матеріалів, необхідних для складення позовної заяви; дослідження законодавства, що регулює спірні правовідносини; складення позовної заяви та формування пакету письмових доказів; дослідження змісту відзиву на позовну заяву з додатками; складення відповіді на відзив; складення заяви про проведення письмового опитування відповідача в якості свідка; складення клопотання про відшкодування витрат на правову допомогу; представництво в суді. Гонорар адвоката за вищезазначені надані послуги, як вбачається зі змісту дослідженого Акту, склав 12000,00 грн. та має бути сплачений не пізніше 21.03.2022. Як вбачається з квитанції від 08.06.2022, [PERSON] сплатив на користь адвоката Брящея Р.І. гонорар за договором про надання правової допомоги у розмірі 12000,00 грн. Актом від 10.04.2024 про надання послуг за договором № 22/10/08 від 08.10.2022, поданим разом з договором до клопотання про відшкодування судових витрат від 15.04.2024, підтверджується, що адвокатом Брящеєм Р.І. [PERSON] надано наступні послуги: представництво інтересів клієнта в Рівненському апеляційному суді; дослідження змісту відзиву на апеляційну скаргу з додатками; складення касаційної скарги, збір та оформлення письмових доказів до неї; представництво інтересів клієнта в Касаційному цивільному суді у складі Верховного Суду; складення розрахунку розмірі середнього заробітку позивача за час вимушеного прогулу; представництво інтересів клієнта в Кузнецовському міському суді; складення клопотання про відшкодування витрат на правову допомогу. Гонорар адвоката за вищезазначені надані послуги, як вбачається зі змісту дослідженого Акту, склав 12000,00 грн. та має бути сплачений не пізніше 25.05.2024. Суд не погоджується з доводами сторони відповідача про неспівмірність заявлених до розподілу витрат на правничу допомогу, враховуючи підготовку та подання ним позовної заяви, апеляційної та касаційної скарг, усіх заяв по суті справи та з процесуальних питань, участь адвоката у розгляді справи судом першої інстанції (двічі), апеляційної та касаційної інстанції. Суд відхиляє також доводи сторони відповідача щодо непропорційності заявленого до стягнення розміру витрат на правничу допомогу предмету позову. Позивачем заявлялись вимоги: про визнання протиправним та скасування наказу про відсторонення від роботи, допуск до роботи; про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. При цьому порівняння заявлених до компенсації витрат на правничу допомогу (24000,00 грн.) з сумою задоволеної майнової вимоги (69421,86 грн.), на думку суду, не є коректним, адже за положеннями ч.4 ст.137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним не лише з ціною позову, а й зі значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Крім того, за результатами розгляду цивільної справи судами задоволено як майнову (про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу), так і немайнову (про скасування наказу про відсторонення) вимоги. Суд не погоджується з доводами представника відповідача про те, що вказана категорія справ є простою в обґрунтуванні вимог та підготовці процесуальних документів, не на користь цього твердження вказують різні за змістом судові рішення, що ухвалювались у справі місцевим та апеляційним судом, а також судом касаційної інстанції. За таких обставин, наданий розрахунок судових витрат суд вважає обґрунтованим, а клопотання представника відповідача про зменшення розміру заявлених до відшкодування витрат на правничу допомогу адвоката таким, що не підлягає задоволенню. При цьому згідно з правовою позицією, викладеною Верховним Судом у постанові від 03.10.2019 у справі № 922/445/19, витрати на професійну правничу допомогу в разі підтвердження обсягу наданих послуг, виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено. Вирішуючи питання додержання стороною позивача порядку подання заяви про ухвалення додаткового рішення в частині розподілу судових витрат, суд враховує наступне. Відповідно до п.9 ч.3 ст.175 ЦПК України, позовна заява повинна містити попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи. Матеріали справи свідчать про те, що стороною позивача було виконано вищезазначену вимогу. У ч.8 ст.141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Суд переконався, що вищезазначені вимоги також додержано представником позивача, який під час першого розгляду справи місцевим судом, 21.02.2022 подав до суду письмове клопотання про відшкодування витрат на правову допомогу у розмірі 12000,00 грн., а 10.06.2022 квитанцію від 08.06.2022 про їх фактичне понесення позивачем, а під час повторного розгляду справи місцевим судом (у частині вимог про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу) до закінчення з`ясування судом обставин і перевірки їх доказами також заявляв про наміри подавати відповідне клопотання, яке заявив протягом п`яти днів після ухвалення судового рішення по суті вимог. З огляду на викладене, на підставі ч.ч.1, 2 ст.141 ЦПК України, враховуючи встановлені обставини та надані документи, суд вбачає підстави для\~задоволення клопотання та стягнення з відповідача на користь позивача сум сплаченого судового збору та витрат на правничу допомогу.

Outcome: approved