Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-21 00:00:00

29 лютого 2024 року позивач звернулась до суду з позовом, в якому, посилаючись на ст.ст. 364, 368, 372, 1217, 1223, 1226, 1269 ЦК України, просить визнати за [PERSON] , [INFO] , паспорт громадянки України серія [NUMBER] , ідентифікаційний номер [NUMBER] , зареєстрованою за адресою: [ADDRESS] , право власності на 1/2 частку квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] , набутої у спільну сумісну власність на підставі Договору міни, посвідченого 30 березня 2002 року приватним нотаріусом Славутицького міського нотаріального округу Київської області Хусалімовою Л.В., зареєстровано в реєстрі за №1330, право спільної сумісної власності на яку 05 квітня 2002 року було зареєстровано Славутицьким міським бюро технічної інвентаризації Київської області в реєстровій книзі №1 за реєстровим №146/1, що залишилася як спадок після смерті [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] в м.Славутичі Вишгородського району Київської області Україна, в порядку спадкування за законом. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 19 листопада 1988 року у Відділі ЗАГСу Славутицького міськвиконкому Київської області Україна було зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , актовий запис № 103, після реєстрації якого позивач взяла прізвище чоловіка [PERSON] - свідоцтво про укладення шлюбу серія [NUMBER] . Спільних дітей у них з чоловіком не було, в кожного з них були діти від попереднього шлюбу. У чоловіка залишилась донька [PERSON] та у позивачки - дочка [PERSON] . За час шлюбу з чоловіком [PERSON] на підставі Договору міни, посвідченого 30 березня 2002 року приватним нотаріусом Славутицького міського - нотаріального округу Київської області Хусалімовою Л.В., зареєстровано в реєстрі за № 1330, ними було набуто у спільну сумісну власність трьохкімнатну квартиру під номером [ADDRESS] . Їх з чоловіком [PERSON] право спільної сумісної власності на вищевказану квартиру, 05 квітня 2002 року було зареєстровано Славутицьким міським бюро технічної інвентаризації Київської області в реєстровій книзі №1 за реєстровим №146/1. З того періоду часу і по сьогодняшній день правовий статус даної квартири та її власники не змінювалися. [INFO] у віці 74 років її чоловік [PERSON] помер у м. Славутичі Вишгородського району Київської області Україна (свідоцтво про смерть серія [NUMBER] ). Після його смерті постало питання прийняття та оформлення спадщини, яка залишилася після смерті її чоловіка, до якої входить його доля /частка/ у квартирі, розташованій за адресою: [ADDRESS] , розмір якої за життя чоловіка не був визначений. 23.12.2022 року за її заявою, поданої у порядку та строки, визначені ст.ст. 1268 - 1269 ЦК України, державним нотаріусом Славутицької міської державної нотаріальної контори Наваліхіною О.О. була відкрита спадкова справа, номер у Спадковому реєстрі 70084892, номер у нотаріуса 112/2022, спадкодавець [PERSON] , про що свідчить доданий до позову Витяг про реєстрацію в Спадковому реєстрі, номер витягу 71014823, дата видачі 23.12.2022 року. Їх діти: дочка чоловіка [PERSON] та її дочка [PERSON] не заявляли про свої права на спадщину, яка залишилася після смерті її чоловіка, та не подавали заяви про прийняття спадщина у порядку та строки, визначені законом, хоча він за життя залишав заповіт, за яким заповідав все своє майно, що належатиме йому на момент його смерті і на що за законом він буде матиме право на обох їх дітей у рівних частках кожній. Фактично вони відмовилися від прийняття спадщини, не подаючи ніяких заяв про прийняття спадщини [PERSON] , оскільки їм достоменно відомо про те, що нею 31.01.2020 року було посвідчено у державного нотаріусом Славутицької міської державної нотаріальної контори Київської області Наваліхіної О.О. заповіт аналогічного змісту, за яким вона заповіла на користь їх дітей: дочки чоловіка [PERSON] та її дочки [PERSON] у рівних частках все своє майно, що належатиме їй на момент смерті і на що за законом вона буде матиме право. При зверненні до державного нотаріуса з питання подальшого оформлення спадщини, до складу якого входить частка її чоловіка [PERSON] у праві спільної сумісної власності у вищевказаній квартирі, їй повідомили, що вона не зможе оформити своє право на спадщину, яка залишилася після його смерті, так як в Договорі міни від 30 березня 2002 року не було визначено розмір частки /долі/ кожного з співвласників під час набуття даної квартири їм у спільну сумісну власність, в тому числі і його чоловіка [PERSON] , на підставі чого державним нотаріусом 15.11.2023 року за № 338/02-31 було винесено постанову про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом [PERSON] після смерті [PERSON] на частку вищевказаного нерухомого майна. Внаслідок цього позивач позбавлена можливості належним чином у встановленому законом порядку посвідчити своє право на спадщину за законом після смерті її чоловіка та отримати свідоцтво про право на спадщину за законом на його частку у вищевказаній квартирі, так як під час її отримання у власність згідно Договору міни житла не були визначені частки кожного з співвласників, в тому числі і спадкодавця, її чоловіка [PERSON] . Враховуючи вищенаведені обставини з метою визначення розміру частки спадкодавця у праві спільної сумісної власності на нерухоме майно та визнання за нею, як спадкоємцем за законом, права власності на його частку в порядку спадкування, вона змушена звернутися з даною позовною заявою до суду. Ухвалою судді\~від 04\~березня 2024\~року після виконання вимог, передбачених ч. 6 ст. 187 ЦПК України, відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. 14.03.2024\~року на виконання ухвали суду від завідувача Славутицької державної нотаріальної контори надійшла копія спадкової справи №112/2022 відносно померлого [PERSON] . Ухвалою суду\~від 27\~березня 2024\~року підготовче провадження було закрито та призначено справу до судового розгляду по суті. Ухвалою суду від 25 квітня 2024 року судовий розгляд справи було відкладено на підставі ст. 223 ЦПК України. В призначене судове засідання 22.05.2024 року сторони не з`явились. Позивач у судове засідання не прибула, про дату, час і місце судового засідання повідомлена належним чином. В матеріалах справи міститься заява про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала та просила задовольнити. Відповідач [PERSON] в зал судового засідання не з`явилась, про дату, час та місце судового засідання повідомлена належним чином, що підтверджено зворотним поштовим повідомленням про отримання документів 03.05.2024 року. Також викликалась через оголошення на офіційному сайті «Судова влада України». Про причини неявки суд не повідомила, заяв, клопотань про відкладення до суду не направила. Відповідач [PERSON] в зал судового засідання не з`явилась, про дату, час та місце судового засідання повідомлялась за адресою реєстрації. 03.04.2024 року до суду надійшла заява про розгляд справи за її відсутності. Позовні вимоги визнала в повному обсязі та не заперечує проти їх задоволення. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З огляду на викладене фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу серія [NUMBER] між [PERSON] та [PERSON] 19 листопада 1988 року у Відділі ЗАГСу Славутицького міськвиконкому Київської області Україна було зареєстровано шлюб, актовий запис №103. (а.с. 13) Спільних дітей у подружжя не було, в кожного з них були діти від попереднього шлюбу. У чоловіка - донька [PERSON] , у дружини - донька [PERSON] . Договором міни, посвідченого 30 березня 2002 року приватним нотаріусом Славутицького міського - нотаріального округу Київської області Хусалімовою Л.В., зареєстровано в реєстрі за № 1330, [PERSON] та [PERSON] було набуто у спільну власність трьохкімнатну квартиру під номером [ADDRESS] .(а.с. 18) Право власності на вищевказану квартиру, 05 квітня 2002 року було зареєстровано Славутицьким міським бюро технічної інвентаризації Київської області в реєстровій книзі № 1 за реєстровим № 146/1. (а.с. 18) Відповідно до технічного паспорту на квартиру [ADDRESS] власником зазначено [PERSON] (а.с.19-20). Згідно із свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим 16 вересня 2022 року Славутицьким відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Вишгородському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції, [PERSON] помер [INFO] у м. Славутич, Вишгородського району, Київської області, про що було складено актовий запис № 161.( а.с.15) Відповідно до Витягу №43 про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб, за адресою [ADDRESS] зареєстрована [PERSON] з 10.05.2002 року по теперішній час. (а.с. 14) Відповідно до Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 71014823 від 23.12.2022 року відкрито спадкову справу після смерті [PERSON] (а.с. 16) Державним нотаріусом 15.11.2023 року за № 338/02-31 було винесено постанову про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом [PERSON] після смерті [PERSON] на частку вищевказаного нерухомого майна, у зв`язку з тим, що частка померлого у вказаному майні не визначена.(а.с.17) Відповідно до звіту про оцінку майна ФОП [PERSON] , квартира [ADDRESS] , ринкова вартість квартири становить 915631,00 тисяч гривень.(а.с.21-43) Відповідно до заповіту [PERSON] від 31.01.2020 року, посвідченого державним нотаріусом Наваліхіною О.О., все своє майно остання заповіла [PERSON] та [PERSON] (а.с.44) Відповідно до заповіту [PERSON] від 31.01.2020 року, посвідченого державним нотаріусом Наваліхіною О.О., все своє майно заповів [PERSON] та [PERSON] (а.с.62) [PERSON] [INFO] зареєстрована у [ADDRESS] з 06.10.1998 року.(а.с. 83) [PERSON] [INFO] зареєстрована у [ADDRESS] з 05.11.1998 року.(а.с. 85) Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до висновку про задоволення позовних вимог з наступних підстав. Відповідно до п.10 ч.1 постанови Верховної Ради України «Про утворення та ліквідацію районів» №807-ІХ від 17.07.2020 року у Київській області утворено Вишгородський район (з адміністративним центром у місті Вишгород) у складі територій Вишгородської міської, Димерської селищної, Іванківської селищної, Петрівської сільської, Пірнівської сільської, Поліської селищної, Славутицької міської територіальних громад, затверджених Кабінетом Міністрів України. Таким чином, м.Славутич віднесено до Вишгородського району Київської області. У ч.1 ст.15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч.1 ст.16 ЦК України, ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Із змісту позовної заяви вбачається, що відсутність визначення частки спадкодавця у праві спільної сумісної власності на квартиру позбавляє можливості позивачу отримати свідоцтво про право на спадщину за законом у позасудовому порядку, що підтверджено постановою державного нотаріуса Славутицької державної нотаріальної контори №338/02-31 від 15.11.2023 про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом. Таким чином, позивач звернулася до суду із метою захисту свого спадкового права. Згідно зі ст.1216\~ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Ст.1217\~ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини, відповідно до ст.1218 ЦК України, входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст.1261\~ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно зі спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (ч.1 ст.1296 ЦК України). Таким чином, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав із спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (ч.3 ст.1296 ЦК України). За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини ( ст.ст.1220,1222,1270 ЦК України). Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Ч.1 ст.15\~ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч.1 ст.16 ЦК України, ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав, як вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачено ст. 16 ЦК України. Законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень ст.ст. 55, 124\~Конституції України та ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. Позивач [PERSON] є спадкоємцем за законом, яка прийняла спадщину після смерті її чоловіка [PERSON] , який помер [INFO] . Інші заяви про прийняття або відмову від прийняття спадщини в матеріалах спадкової справи №112/2022 відсутні. До складу спадщини, яка відкрилася після смерті [PERSON] , входить частка квартири [ADDRESS] , яка була набута у спільну сумісну власність на підставі договору міни від 30 березня 2002 року. Як зазначено у ч.1 ст.1226 ЦК України, частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Відповідно до ч.З ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з ч.1 ст.60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). За змістом ч.1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Як зазначено у ч. 2 цієї статті, вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. За правилом ч.1 ст.61 цього Кодексу, об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Як вбачається з ч.2 ст.370 ЦК України, у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. За таких\~обставин,\~суд вважає\~за необхідне\~позовні вимоги\~задовольнити та\~визначити,\~що розмір\~частки у\~жилому приміщенні,\~розташованому за\~адресою: [ADDRESS] , яка залишилася як спадок після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , складає 1/2 частку даного жилого приміщення і тому необхідно визнати за [PERSON] , [INFO] , право власності на 1/2 частку квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] , набутої у спільну сумісну власність на підставі Договору міни, посвідченого 30 березня 2002 року приватним нотаріусом Славутицького міського нотаріального округу Київської області Хусалімовою Л.В., зареєстрованого в реєстрі за №1330, право спільної сумісної власності на яку було зареєстровано 05 квітня 2002 року Славутицьким міським бюро технічної інвентаризації Київської області в реєстровій книзі №1 за реєстровим №146/1, що залишилася як спадок після смерті [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] в м.Славутичі Вишгородського району Київської області Україна, в порядку спадкування за законом. СУДОВІ ВИТРАТИ. Відповідно до п.6 ч.1 ст.264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як розподілити судові витрати між сторонами. Згідно з ч.1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. За правилами ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до квитанції від 23 лютого 2024 року позивачем сплачено судовий збір в сумі 4578,16 гривень (а.с.1). Вказана сума судового збору зарахована до спеціального фонду державного бюджету України (а.с.2). Виходячи з того, що позивачем сплачено судовий збір в сумі 4578,16 гривень, то з відповідачів на користь позивача підлягають стягненню судові витрати по оплаті судового збору в рівних частках. На підставі викладеного,

Outcome: approved