Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-21 00:00:00

01.11.2021 [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Суслов М.Є., Головне Управління Держгеокадастру в Дніпропетровській області, в якому просив: визнати недійсними Договори дарування земельних ділянок, посвідчених 31.03.2021 приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Сусловим М.Є. за №1043 та №1044; скасувати в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державну реєстрацію прав власності [PERSON] на земельні ділянки з кадастровими номерами 1221455400:02:008:0696 площею 0,15га та 1221455400:02:008:0697 площею 0,05га, що розташовані за адресою: [ADDRESS] , проведену 31.03.2021 приватним нотаріусом Сусловим М.Є., з припиненням речових прав [PERSON] , що виникли на підставі зазначеної державної реєстрації; скасувати в Державному земельному кадастрі державну реєстрацію земельних ділянок з кадастровими номерами 1221455400:02:008:0696 площею 0,15га та 1221455400:02:008:0697 площею 0,05га, розташованих за адресою: [ADDRESS] ; визнати за [PERSON] право власності на земельну ділянку № [NUMBER] площею 0,150га в межах згідно з планом, що розташована в [ADDRESS] , набуту на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 27.12.2010 посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського районного нотаріального округу Гула М.К. за №2750. Позовні вимоги [PERSON] обґрунтував тим, що він на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 27.12.2010, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського районного нотаріального округу Гулою М.К. за №2750, придбав у [PERSON] земельну ділянку №11 площею 0,150 га в межах згідно з планом, яка розташована по [ADDRESS] . Земельна ділянка належала продавцю [PERSON] на праві приватної власності згідно Державного акту на право приватної власності на землю від 02.02.1998 серія І-ДП №091141. У 2011 році, при зверненні до органів Держкомзему для державної реєстрації права власності на земельну ділянку йому було відмовлено, оскільки земельна ділянка, що є предметом договору, була зареєстрована за [PERSON] .. Як стало відомо, за [PERSON] зареєстровано право власності на дві земельні ділянки загальною площею 0,20 га, а саме з кадастровим номером 1221455400:02:008:0696 площею 0,15га та кадастровим номером 1221455400:02:008:0697 площею 0,05га, що розташовані за адресою: [ADDRESS] , про що відділом Держкомзему у Дніпропетровському районі видано Державні акти про право власності на земельну ділянку ЯЖ №392299 та ЯЖ №392298 від 13.11.2009. Зазначені Державні акти про право власності на землю [PERSON] були видані на підставі Договору купівлі-продажу від 28.10.2009 укладеного з [PERSON] та посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського нотаріального округу Кудрявцевою Т.М. за №2684. В свою чергу відчужена земля належала [PERSON] на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії ДП ДН 116422, виданого Кіровською селищною радою 04.06.2003. В подальшому, рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 18.06.2012 у справі №2-4176/11, яке залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 03.07.2013 та ухвалою ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 05.09.2013, даний земельний спір було вирішено, а саме: у задоволенні позовних вимог [PERSON] до [PERSON] , Кіровської селищної ради, [PERSON] про визнання недійсним державного акту від 02.02.1998 на право приватної власності на землю та договору купівлі-продажу земельної ділянки від 27.12.2010 відмовлено. Визнано недійсними: Державний акт на право приватної власності на землю серії ДП ДН 116422 виданий Кіровською селищною радою 04.06.2003 на ім`я [PERSON] , договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,20га, за адресою: [ADDRESS] , укладений 28.10.2009 між [PERSON] та [PERSON] та Державні акти на право власності на\~\~земельну ділянку серія ЯЖ №392298, серія ЯЖ №392299 від 13.11.2009 видані на ім`я [PERSON] .. Однак, як зазначає позивач, після вирішення спору судом відомості Державного земельного кадастру не були впорядковані, користуючись чим відповідачі уклали оспорювані договори дарування між собою з використанням недійсних правовстановлюючих документів та за відсутності у [PERSON] . речових прав на землю, що на теперішній час є підставою визнати їх недійсними на підставі п.п. 2, 6 ч. 1 ст. 3 та ч. 3 ст. 13, ч.ч. 1,5 ст. 203, ст. 215, ст. 234 ЦК України. Крім того, відповідачі, які є родичами (батько та син), укладаючи оспорювані договори дарування, діяли недобросовісно та з наміром завдати шкоди позивачу, з метою створення нових правовстановлюючих документів, нових підстав для незаконного утримання майна та завдання перешкод у реалізації ним прав власника, у зв`язку із чим його порушене право підлягає поновленню шляхом визнання недійсними договорів дарування, скасування рішень про державну реєстрацію прав, впорядкування даних ДЗК шляхом скасування державної реєстрації земельних ділянок та визнання за ним права власності. Ухвалою суду від 04.11.2021 по справі відкрито загальне позовне провадження, призначено підготовче засідання на 15.02.2022. Ухвалою суду від 06.09.2022 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду на 28.11.2022. Згідно розпорядження керівника апарату Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 24.03.2023 року проведено повторний автоматизований розподіл судової справи у зв`язку із відстороненням судді [PERSON] від здійснення правосуддя. 04.01.2022 представником відповідача [PERSON] - адвокатом Патика А.В. надано суду відзив на позовну заяву, в якому він просив у задоволенні позовних вимог [PERSON] відмовити, обґрунтовуючи це тим, що позивач обрав неналежний спосіб захисту порушених прав, оскільки в даному випадку належним способом є витребування майна з чужого незаконного володіння (віндикаційний позов), для якого ланцюга оспорювання договорів щодо спірного майна не вимагається. Крім того, на думку представника відповідача у [PERSON] відсутні права на предмет спору, так як він придбав земельну ділянку з кадастровим номером 1221455400:02:009:0837, а згідно інформації Державного земельного кадастру та Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відсутнє зареєстроване право на земельну ділянку з таким кадастровим номером за адресою: [ADDRESS] . За інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно земельна ділянка з кадастровим номером 1221455400:02:009:0837 розташована за іншою адресою: [ADDRESS] , а права власності на земельні ділянки з кадастровими номерами 1221455400:02:008:0696 та 1221455400:02:008:0697 позивачу не належать та ніколи не належали. Також представник відповідача звернув увагу суду, що земельна ділянка може бути об`єктом цивільних прав виключно з моменту її формування, яке передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру, та з моменту присвоєння кадастрового номеру земельна ділянка вважається сформованою. 12.04.2022 представником позивача адвокатом Гладкою А.В. подано відповідь на відзив, в якій вона зазначила, що обставини набуття права власності на землю та присвоєння кадастрових номерів вже були предметом судового дослідження у справі №2-4176/11. Правовстановлюючий документ попереднього власника спірної земельної ділянки [PERSON] не містить кадастрового номеру, оскільки форма державного акту на землю на момент його видачі не передбачала зазначення кадастрового номеру, але він містить план та опис меж земельної ділянки. Відомості про кадастровий номер 1221455400:02:009:0837 земельної ділянки, яку придбав позивач, було зазначено в договорі купівлі-продажу від 27.12.2010 на підставі Витягу з бази даних автоматизованої системи ведення державного земельного кадастру, виданого Дніпропетровським районним відділом Дніпропетровської регіональної філії ДП «Центр державного земельного кадастру» №2735 від 27.12.2010 та Довідки виданого Дніпропетровським районним відділом Дніпропетровської регіональної філії ДП «Центр державного земельного кадастру» за №07762 від 27.12.2010. Позивач 17.05.2021 звертався до Відділу у Дніпровському районі ГУ Держгеокадастру із запитом щодо роз`яснень та за поновленням в Державному земельному кадастрі відомостей про земельну ділянку кадастровий номер 1221455400:02:009:0837 площею 0,1500га, що розташована за адресою: [ADDRESS] , але отримав відповідь, що в Управлінні відсутні відомості про реєстрацію Державного акту про право власності на землю серія І-ДП №091141 на ім`я [PERSON] та присвоєння кадастрового номеру 1221455400:02:009:0837 земельній ділянці площею 0,1500 га, розташованій за адресою: [ADDRESS] . Також, згідно відповіді, у 2020 році кадастровий номер 1221455400:02:009:0837 було присвоєно іншій земельній ділянці площею 0,1365 га, розташованій за адресою: [ADDRESS] . Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про дату та час розгляду справи повідомлявся належним чином. Представники позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі, надали пояснення, аналогічні викладеним у поданих до суду заявах по суті. 22.05.2024 від представника позивача [PERSON] надійшла заява про розгляд справи без її участі. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з`явилися, про дату та час розгляду справи повідомлялися належним чином. Представником відповідачів - адвокатом Патика А.В. в судовому засіданні надані пояснення, аналогічні, викладеним у відзиві. Крім того, 20.05.2024 від адвоката Патика А.В. надійшла письмово викладена промова в судових дебатах, в якій він просив позовну заяву розглянути без його участі за наявними у справі доказами, відмовити у задоволені позовних вимог, а при постановленні судового рішення встановити факти неукладеності правочину на який посилається позивач, невірно обраного позивачем способу захисту своїх прав та добросовісність володіння спірною земельною ділянкою [PERSON] .. Третя особа приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Суслов М.Є. в судове засідання не з`явився, про дату та час розгляду справи повідомлений належним чином. До суду надав заяву, в якій просив розглядати справу без його участі. Третя особа ГУ Держгеокадастру в Дніпропетровській області про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, в судове засідання свого представника не направила. Суд, заслухавши вступне слово учасників справи, повно та всебічно з`ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослідженими в судовому засіданні, вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню у повному обсязі з огляду на наступне. Судом встановлено,\~що 31.03.2021\~між відповідачами\~ [PERSON] \~(дарувальник)\~та [PERSON] \~(обдаровуваний)\~укладено Договір\~дарування земельної\~ділянки,\~посвідчений приватним\~нотаріусом Дніпровського\~міського нотаріального\~округу Сусловим\~М.Є.,\~реєстровий №1043.\~ \~ \~ \~ \~Згідно пункту 1 Договору №1043 дарувальник передає майно у власність обдаровуваному безоплатно, а саме земельну ділянку площею 0,1500 гектара, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер: 1221455400:02:008:0696, склад угідь: забудовані землі 0,1500га. Згідно пункту 2 Договору №1044 від 31.03.2021 відчужувана земельна ділянка належить дарувальнику [PERSON] на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЯЖ №392299, виданого відділом Держкомзему у Дніпропетровському районі Дніпропетровської області 13.11.2009, акт зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №010912005805, на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Кудрявцевою Т.М. 28.10.2009 за реєстровим №2684. На підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №57388609 від 31.03.2021 державного реєстратора - приватного нотаріуса Суслова М.Є. проведено державну реєстрацію права власності на земельну ділянку за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер земельної ділянки 1221455400:02:008:0697 за [PERSON] із відкриттям розділу у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та реєстраційної справи на об`єкт нерухомого майна. Крім того,\~31.03.2021\~між відповідачами\~ [PERSON] \~(дарувальник)\~та [PERSON] \~(обдаровуваний)\~укладено Договір\~дарування земельної\~ділянки,\~посвідчений приватним\~нотаріусом Дніпровського\~міського нотаріального\~округу Сусловим\~М.Є.,\~реєстровий №1044. Згідно пункту 1 Договору №1044 від 31.03.2021 дарувальник передає майно у власність обдаровуваному безоплатно, а саме земельну ділянку площею 0,0500 гектара, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер: 1221455400:02:008:0697. Згідно пункту 2 Договору №1044 від 31.03.2021 відчужувана земельна ділянка належить Дарувальнику ( [PERSON] ) на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЯЖ №392298, виданого відділом Держкомзему у Дніпропетровському районі Дніпропетровської області 13.11.2009, акт зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №010912005806, на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Кудрявцевою Т.М. 28.10.2009, реєстровий №2684. На підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №57389155 від 31.03.2021 державним реєстратором - приватним нотаріусом Сусловим М.Є. проведено державну реєстрацію права власності на земельну ділянку за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер земельної ділянки 1221455400:02:008:0697 за [PERSON] із відкриттям розділу у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та реєстраційної справи на об`єкт нерухомого майна. Проведення державної реєстрації права власності за [PERSON] в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно на земельні ділянки з кадастровими номерами 1221455400:02:008:0696 та 1221455400:02:008:0697, на підставі Договорів дарування №1043 та №1044 від 31.03.2021 підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна. Відомості про [PERSON] , як власника спірного майна, внесені до Державного земельного кадастру, що підтверджується Інформацією Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку від 19.10.2021. Як видно\~з Державних актів на право власності на\~земельну ділянку серія ЯЖ №392298 від 13.11.2009 та серія ЯЖ №392299 від 13.11.2009 їх було видано відділом Держкомзему у Дніпропетровському районі на ім`я [PERSON] на підставі Договору купівлі-продажу земельної ділянки від 28.10.2009 №2684 серія ВМО 379135. Згідно пункту 1 Договору купівлі-продажу земельної ділянки від 28.10.2009, посвідченого приватним нотаріусом Дніпровського районного нотаріального округу Кудрявцевою Т.М., за реєстровим №2684 [PERSON] передала, а [PERSON] прийняв у власність земельну ділянку площею 0,2000 га, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] і сплатив за неї обговорену договором суму грошей. Земельна ділянка відчужена разом із дачним будинком. Відповідно до пункту 2 вищевказаного Договору земельна ділянка належить [PERSON] на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серія ДП ДН 116422, виданого Кіровською селищною радою народних депутатів Дніпропетровського району Дніпропетровської області 04.06.2003, на підставі рішення 19 сесії 23 скликання Кіровської селищної ради народних депутатів Дніпропетровського району Дніпропетровської області від 25.01.2001 та зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №6007, кадастрові номери 1221455400:02:088:0696, 1221455400:02:008:0697. Судом також встановлено, що 27.12.2010 між продавцем [PERSON] та покупцем [PERSON] укладено Договір купівлі-продажу земельної, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Гулою М.К., за реєстровим №2750, згідно якого продавець передала у власність, а покупець прийняв у власність земельну ділянку № [NUMBER] площею 0,150 гектарів (1500 кв.м.) в межах згідно з планом, що розташована в [ADDRESS] . В абзаці 3 пункту 1.1 вищезазначеного Договору №2750 зазначено, що згідно Витягу з бази даних автоматизованої системи ведення державного земельного кадастру №2735, виданого 27.12.2010 Дніпропетровським районним відділом Дніпропетровської регіональної філії державного підприємства «Центр державного земельного кадастру» земельна ділянка має кадастровий номер 1221455400:02:009:0837. Згідно пункту 1.2. Договору №2750 відчужувана земельна ділянка належала [PERSON] на підставі Державного акту на право приватної власності на землю І-ДП №091141 виданого 02.02.1998 Кіровською селищною радою Дніпропетровського району Дніпропетровської області на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки №1614 від 17.09.1997, та зареєстрованого в Книзі записів державних актів направо приватної власності на землю за №2193. \~ \~ \~ \~Між сторонами цієї справи, а саме [PERSON] та [PERSON] вже вирішувався судовий спір щодо земельної ділянки [ADDRESS] . Так, рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 18.06.2012 у справі №2-4176/11 у задоволенні позовних вимог [PERSON] до [PERSON] , Кіровської селищної ради, [PERSON] , треті особи: відділ Держкомзему Дніпропетровського району, Дніпропетровський районний відділ Дніпропетровської регіональної філії ДП «Центр державного земельного кадастру», [PERSON] , приватний нотаріус Гула М.К., про визнання недійсними державного акту\~\~від 02.02.1998 на право приватної власності на землю та договору купівлі-продажу земельної ділянки\~\~від 27.12.2010 - відмовлено.\~Визнано недійсним Державний акт на право приватної власності на землю серії ДП ДН 116422, виданий Кіровською селищною радою 04.06.2003 року на ім`я [PERSON] .. Визнано недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,2000 гектарів, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , укладений між [PERSON] та [PERSON] 28.10.2009, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського нотаріального округу Кудрявцевою Т.М. за реєстровим №2684. Визнано недійсними Державні акти на право власності на\~\~земельну ділянку площею 0,0500 га серія ЯЖ №392298 від 13.11.2009 та\~\~на земельну ділянку площею 0,1500 га серія ЯЖ №392299 від 13.11.2009, видані на ім`я [PERSON] .. У задоволенні позовних вимог [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , відділу\~\~Держкомзему у Дніпропетровському районі та області, Кіровської селищної ради про визнання права власності на земельну ділянку\~\~- відмовлено. Рішення суду у справі №2-4176/11 набрало законної сили та залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 03.07.2013 та ухвалою ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 05.09.2013. Разом із тим, судом встановлено, що з ухваленням судового рішення у справі №2-4176/11 спір між сторонами не вичерпано, а звернення до суду [PERSON] з даним позовом викликано тим, що в даних ДЗК були збережені записи про відповідача [PERSON] , як власника спірної земельної ділянки та на підставі цих записів відповідачами вчинялись оспорювані Договори дарування, а тому позивач [PERSON] звернувся до суду для вжиття додаткових засобів захисту. \~ \~ \~ \~Предметом спору\~в даній\~справі є\~дійсність Договорів дарування №1043 та №1044 від 31.03.2021, сторонами в яких є відповідачі. \~ \~ \~ \~Згідно ст.215 ЦК України підставою\~недійсності правочину\~є недодержання\~в момент\~вчинення правочину\~стороною (сторонами)\~вимог,\~які встановлені\~частинами\~першою -\~третьою,\~п`ятою\~та\~шостою\~статті 203\~цього\~Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Отже, зазначеною нормою передбачено можливість оскарження правочину заінтересованою особою, яка не є стороною договору. \~ \~ \~ \~Для визнання судом оспорюваного правочину недійсним необхідним є: 1) пред`явлення позову однією із сторін правочину або іншою заінтересованою особою; 2) наявність підстав для оспорення правочину; 3) встановлення, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду. \~ \~ \~ \~В ході розгляду справи суд дійшов переконання, що позивач [PERSON] є заінтересованою особою, яка має право на позов про визнання недійсними оспорюваних договорів дарування з огляду на наступне. \~ \~ \~ \~Дослідивши судові рішення, що набрали законної сили та матеріали справи №2-4176/11 судом встановлено, що спір між [PERSON] та [PERSON] виник наприкінці 2010 року через наявність у кожного з них правовстановлюючих документів на земельну ділянку [ADDRESS] . Предметом судового розгляду у вищезазначеній справі за первісним позовом [PERSON] та за зустрічними позовами [PERSON] та [PERSON] була законність правових підстав набуття та належність земельної ділянки [ADDRESS] площею 0,150 га (1500 кв.м.), яка згідно документів виданих на ім`я [PERSON] та [PERSON] має кадастровий номер 1221455400:02:009:0837, а в документах виданих на ім`я [PERSON] та [PERSON] має кадастрові номери 1221455400:02:008:0696 та 1221455400:02:008:0697. У справі №2-4176/11 встановлено факт звернення позивача [PERSON] за державною реєстрацією прав на земельну ділянку кадастровий номер 1221455400:02:009:0837 та надання ГУ Держкомзему\~у Дніпропетровській\~області відповіді,\~що за\~інформацією Дніпропетровської\~регіональної філії\~ДП «Центр\~ДЗК» земельна\~ділянка за\~адресою:\~ [ADDRESS] ,\~зареєстрована за\~ [PERSON] ,\~у зв`язку\~із чим\~було рекомендовано\~звернутися до\~суду. Отже, право власності [PERSON] на земельну ділянку не було зареєстровано через наявність в ДЗК відомостей про зареєстровані права [PERSON] .. Під час розгляду цивільної справи №2-4176/11, на виконання ухвали суду, 27.02.2012 було проведено обстеження спірної земельної ділянки, у складі комісії: землевпорядника Кіровської селищної ради, члена постійної діючої комісії з землекористування та екології, юриста селищної ради та представників [PERSON] і [PERSON] , на підставі якого комісія дійшла висновку, що земельна ділянка [ADDRESS] , яка належить [PERSON] (відчужена [PERSON] ) та [PERSON] є однією і тією ж земельною ділянкою, на підтвердження чого складено Акт обстеження від 27.02.2012. При розгляді судової справи №2-4176/11 сторони визнавали тотожність земельних ділянок, що в документах позивача і відповідача мали різні кадастрові номери та просили суд визнати недійсними правовстановлюючі документи іншої сторони, доводили перед судом свою позицію, а судові рішення у справі були ухвалені на захист прав власності. Частина 1 ст.15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Отже, ініціювання судового спору спрямованого не для захисту цивільних прав та інтересів є недопустимим. Враховуючи наведене судом відхиляються доводи відповідачів, що земельні ділянки сторін спору не є тотожними, а позивач ніколи не звертався за реєстрацією свого права на земельну ділянку. Враховуючи, що суть та характер спору між сторонами ґрунтується на тому, що на спірну земельну ділянку одночасно існували правовстановлюючі документи на ім`я різних титульних володільців, та [PERSON] був позбавлений можливості зареєструвати своє право, судом не приймаються до уваги доводи відповідачів, що право позивача не було зареєстровано та він не має права на позов про недійсність оспорюваних договорів дарування. Статтею 215 ЦК України визначено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою третьою, п`ятою, шостою статті 203 ЦК України. Відповідно до ч.1 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. \~ \~ \~ \~Згідно ч.1 ст.717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Частиною 1\~ст.90\~ЗК України\~ власники\~земельних ділянок\~мають право продавати або іншим шляхом відчужувати земельну ділянку, передавати її в оренду, заставу, спадщину, довірчу власність. \~ \~ \~ \~ Статтею 319 ЦК України передбачено, що\~власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Розпорядження, як правоможність власника, передбачає можливість\~власника\~речі визначати її фактичну і юридичну долю. Вказаним нормам\~кореспондує ст.132\~ЗК України,\~згідно якої\~угоди про\~перехід права\~власності на\~земельні ділянки\~укладаються в\~письмовій формі\~та нотаріально\~посвідчуються. Угоди\~повинні містити: а)назву\~сторін (прізвище,\~ім`я\~та по\~батькові громадянина,\~назва юридичної\~особи); б)\~вид угоди; в)\~предмет угоди\~(земельна\~ділянка з\~визначенням місця\~розташування,\~площі,\~цільового призначення,\~складу угідь,\~правового режиму\~тощо); г)\~документ,\~що підтверджує\~право власності\~на земельну\~ділянку; ґ)\~відомості про\~відсутність заборон\~на відчуження\~земельної ділянки; д)\~відомості про\~відсутність або\~наявність обмежень\~щодо використання\~земельної ділянки\~за цільовим\~призначенням (застава,\~оренда,\~сервітути тощо); е)\~договірну ціну; є)\~права та\~обов`язки\~сторін; ж)\~кадастровий номер\~земельної ділянки; з) момент переходу права власності на земельну ділянку. Таким чином, право на укладення договору дарування земельної ділянки належить власнику цієї земельної ділянки. Судом встановлено, що Договори дарування №1043 та №1044 від 31.03.2021 укладені між [PERSON] (дарувальник) та [PERSON] (обдаровуваний), а отже, відповідач [PERSON] вчинив правочини з відчуження спірного майна. Оспорювані договори посвідчено нотаріусом на підставі Державних актів на право власності на\~\~земельну ділянку серія ЯЖ№392298 і ЯЖ №392299 від 13.11.2009, виданих [PERSON] та Договору купівлі-продажу земельної ділянки від 28.10.2009 №2684. Відповідно до\~статті 328 ЦК України\~право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Отже,\~набуття права власності - це\~\~певний юридичний склад, з яким закон пов`язує виникнення у особи суб`єктивного права власності на певні об`єкти. Згідно ст.81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами. Згідно ч.ч.1-2 ст.126 ЗК України (в редакції на момент оформлення правовстановлюючих документів [PERSON] ) право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом, крім випадків, визначених частиною другою цієї статті. Право власності\~на земельну\~ділянку,\~набуту у\~власність із\~земель \~приватної \~власності \~ без\~ \~зміни \~ її\~ \~меж,\~ \~цільового призначення,\~посвідчується а) цивільно-правовою угодою щодо відчуження земельної ділянки, укладеною в порядку, встановленому законом, у разі набуття права власності на земельну ділянку за такою угодою; б) свідоцтвом про право на спадщину. \~ \~ \~ \~Рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 18.06.2012 у справі №2-4176/11 визнані недійсними Державні акти на право власності на\~земельні ділянки серії ЯЖ №392298 та ЯЖ №392299 від 13.11.2009 виданих на ім`я [PERSON] та Договір купівлі-продажу земельної ділянки від 28.10.2009 №2684, який був правовою підставою набуття [PERSON] права на спірну землю та видачі державних актів. Також даним рішенням визнано недійсним Державний акт на право приватної власності на землю серії ДП ДН 116422 від 04.06.2003 на ім`я [PERSON] - правовстановлюючого документу особи, у якої [PERSON] придбав спірні земельні ділянки. Згідно ч.2 ст.13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом. Згідно практики Європейського суду з прав людини визначено, що існує усталена судом практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової визначеності, який передбачає серед іншого і те, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів (рішення у справах «Брумареску проти Румунії», «Стіл та інші проти Сполученого Королівства», «Совтрансавто-Холдинг» проти України»). Юридична визначеність вимагає поваги до принципу res judicata, тобто поваги до остаточного рішення суду. Згідно із цим принципом жодна сторона не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового до виконання рішення суду лише з однією метою домогтися повторного розгляду та винесення нового рішення у справі.\~ Згідно ч.ч.4,5\~ст.82\~ЦПК України\~обставини,\~встановлені рішенням\~суду у\~господарській,\~цивільній або\~адміністративній справі,\~що набрало\~законної сили,\~не доказуються\~при розгляді\~іншої справи,\~у якій\~беруть участь\~ті самі\~особи або\~особа,\~щодо якої\~встановлено ці\~обставини,\~якщо інше\~не встановлено\~законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. У Постанові\~від 11.12.2019 у справі №320/4938/17, провадження №61-26396св18, Верховний Суд зазначив, що відповідно до\~частини другої статті 82 ЦПК України\~обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Преюдиційні факти - це факти, встановлені рішенням чи вироком суду, що набрали законної сили. Преюдиційність ґрунтується на правовій властивості законної сили судового рішення і визначається його суб`єктивними і об`єктивними межами, за якими сторони та інші особи, які брали участь у справі, а також їх правонаступники не можуть знову оспорювати в іншому процесі встановлені судовим рішення у такій справі правовідносини. Суб`єктивними межами є те, що у двох справах беруть участь одні й ті самі особи чи їх правонаступники, чи хоча б одна особа, щодо якої встановлено ці обставини. Об`єктивні межі стосуються обставин, встановлених рішенням суду. Преюдиційні обставини не потребують доказування, якщо одночасно виконуються такі умови: обставина встановлена судовим рішення; судове рішення набрало законної сили; у справі беруть участь ті самі особи, які брали участь у попередній справі, чи хоча б одна особа, щодо якої встановлено ці обставини. Не потребують доказування обставини, встановлені рішення суду, тобто ті обставини, щодо яких мав місце спір і які були предметом судового розгляду. Не має преюдиційного значення оцінка судом конкретних обставин справи, які сторонами не оспорювалися, мотиви судового рішення, правова кваліфікація спірних відносин. Преюдиційне значення можуть мати ті факти, щодо наявності або відсутності яких виник спір, і які, зокрема зазначені у\~резолютивній частині рішення. Преюдиційні обставини є обов`язковими для суду, який розглядає справу. У постанові об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 18.04.2018 у справі №753/11000/14-ц, провадження №61-11сво17, зазначено, що преюдиціальність - обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набрало законної сили в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, оскільки їх з істинністю вже встановлено у рішенні і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акту, який вступив в законну силу. Суть преюдиції полягає в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання\~між тими ж сторонами. У випадку преюдиціального установлення певних обставин особам, які беруть участь у справі (за умови, що вони брали участь у справі при винесенні преюдиціального рішення), не доводиться витрачати час на збирання, витребування і подання доказів, а суду - на їх дослідження і оцінку. Преюдиціальне значення мають лише рішення зі справи, в якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Преюдицію утворюють виключно лише ті обставини, які безпосередньо досліджувалися і встановлювалися судом, що знайшло відображення в мотивувальній частині судового акта. Наведені висновки підтримані також у Постанові Верховного Суду від 22.07.2022 у справі №463/1294/19. Отже, обставини, встановлені рішенням суду у справі №2-4176/2011 не доказуються при розгляді цієї справи. Таким чином, в рамках даної цивільної справи не підлягає встановленню недійсність правочину, на підставі якого відповідач [PERSON] набув право власності на спірну земельну ділянку, а саме Договір купівлі-продажу від 28.10.2009 №2684, а також недійсність Державних актів на право власності на земельні ділянки серії ЯЖ №392298 та серії ЯЖ №392299 від 13.11.2009. Згідно ч.1 ст.216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. Таким чином, станом на момент вчинення оспорюваних Договорів дарування [PERSON] не мав права власності на земельні ділянки з кадастровими номерами 1221455400:02:008:0696 та 1221455400:02:008:0697, а відповідно і права розпоряджатися ними. Оспорювані Договори дарування №1043 і №1044 від 31.03.2021 суперечать ст.ст.319, 717 ЦК України, ст.ст.90, 132 ЗК України та вчинені відповідачами без додержання ч.1 ст.203 ЦК, що є підставою їх недійсності. Судом відхиляються доводи відповідачів щодо наявності у [PERSON] права власності на спірну земельну ділянку на момент вчинення оспорюваних Договорів дарування №№1043 і №1044 від 31.03.2021р з посиланням на принцип реєстраційного підтвердження володіння з огляду на наступне. \~ \~ \~ \~Відповідно до\~ч.3\~ст.3\~Закону України\~«Про державну\~реєстрацію речових\~прав на\~нерухоме майно\~та їх\~обтяжень» (в\~редакції,\~що діяла\~на момент\~укладення оспорюваних\~договорів дарування)\~речові права\~на нерухоме\~майно та\~їх обтяження,\~що виникли\~до 1\~січня 2013\~року,\~визнаються дійсними\~за наявності\~однієї з\~таких умов: 1)\~реєстрація таких\~прав була\~проведена відповідно\~до законодавства,\~що діяло\~на момент\~їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації. Статтею 29 цього Закону встановлено особливості державної реєстрації речових прав на земельні ділянки, речові права на які набуто до 1 січня 2013 року. Згідно ч.1 ст.29 цього Закону державна реєстрація\~права власності\~на земельну\~ділянку,\~набутого та\~оформленого в\~установленому порядку\~до 1\~січня 2013\~року,\~проводиться за\~умови наявності\~відповідних відомостей\~в Державному\~земельному кадастрі. \~ \~ \~ \~Станом на момент вчинення Договорів дарування право власності на земельні ділянки з кадастровими номерами 1221455400:02:008:0696 та 1221455400:02:008:0697 не були зареєстровані в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, що підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна (номер інформаційної довідки: №250629410 від 31.03.2021 (т.1 а.с. 230) та №250643491 від 31.03.2021 (т.1 а.с. 198). \~ \~ \~ \~Разом із\~тим,\~ відомості\~про відповідача\~ [PERSON] ,\~як власника\~спірних земельних\~ділянок з\~кадастровими номерами\~1221455400:02:008:0696\~та 1221455400:02:008:0697,\~містились в\~даних ДЗК\~на підставі\~визнаних судом\~недійсних Державних\~актів серії\~ЯЖ №392299\~та серії\~ЯЖ №392298\~від 13.11.2009\~та Договору\~купівлі-продажу\~земельної ділянки\~від 28.10.2009\~№2684,\~що підтверджується\~матеріалами нотаріальної\~справи,\~зокрема Витягами\~з державного\~земельного кадастру\~про земельну\~ділянку за\~№НВ-1215509312021\~від 01.03.2021\~(т.1\~а.с.\~216)\~та №НВ-1215509332021\~від 01.03.2021\~(т.1\~а.с.\~186). Відповідно до\~ст.3\~Закону України\~«Про Державний\~земельний кадастр» принципами\~державного земельного\~ кадастру\~є: обов`язковості\~внесення до\~Державного земельного\~кадастру відомостей\~про всі\~його об`єкти; об`єктивності, достовірності та повноти відомостей у Державному земельному кадастрі; внесення відомостей до Державного земельного кадастру виключно на підставі та відповідно до цього Закону. Отже, враховуючи, що рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 18.06.2012 у справі №2-4176/11 визнано недійсними Державні акти на право власності на\~\~земельну ділянку ЯЖ №392298, ЯЖ №392299 від 13.11.2009 на ім`я [PERSON] та Договір купівлі-продажу земельної ділянки від 28.10.2009 №2684, ДЗК на час укладення оспорюваних Договорів дарування №1043 і №1044 від 31.03.2021 містив недостовірну інформацію щодо речових прав на землю. Пункт 1 ч.1\~ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»\~визначає, що державна реєстрація права власності та інших речових прав, крім державної реєстрації права власності на об`єкт незавершеного будівництва, проводиться на підставі укладеного в установленому законом порядку договору, предметом якого є нерухоме майно, речові права на яке підлягають державній реєстрації, чи його дубліката. Згідно зі\~статтею 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»\~державна реєстрація\~речових прав\~на нерухоме\~майно та\~їх обтяжень\~(державна\~реєстрація прав)\~-\~це офіційне\~визнання і\~підтвердження державою\~фактів набуття,\~зміни або\~припинення речових\~прав на\~нерухоме майно,\~обтяжень таких\~прав шляхом\~внесення відповідних\~відомостей до\~Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. За змістом наведеної норми державна реєстрація прав не є підставою набуття права власності, а є лише засвідченням державою вже набутого особою права власності, що унеможливлює ототожнення факту набуття права власності з фактом його державної реєстрації. При дослідженні судом обставин існування в особи права власності, необхідним є перш за все встановлення підстави, на якій особа набула таке право, оскільки\~сама по собі державна реєстрація прав не є підставою виникнення права власності, такої підстави закон не передбачає. Крім того, згідно положення ч.2 ст.12 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», відповідно до яких записи, що містяться у Державному реєстрі прав, повинні відповідати відомостям, що містяться в документах, на підставі яких проведені реєстраційні дії. У разі їх невідповідності пріоритет мають відомості, що містяться в документах, на підставі яких проведені реєстраційні дії. Отже законодавцем врегульована правова ситуація у разі невідповідності відомостей, що внесені та містяться у\~Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, наявним чинним та нескасованим правовстановлюючим документами. До подібних висновків дійшов\~Верховний Суд у постановах від 24.02.2021 у справі №367/4613/18-ц, від 24.01.2020 у справі №910/10987/18, від 20.02.2018 у справі № 917/553/17. \~ \~ \~ \~У Постанові Великої Палати Верховного Суду від 23.11.2021 у справі №359/3373/16-ц зазначається висновок про те, що відомості державного реєстру прав на нерухомість презюмуються правильними, доки не доведено протилежне, тобто державна реєстрація права за певною особою не є безспірним підтвердженням наявності в цієї особи права, але створює спростовувану презумпцію права такої особи (постанови Великої Палати Верховного Суду від 02.07.2019 у справі №48/340 (провадження №12-14звг19, пункт 6.30), від 12.03.2019 у справі №911/3594/17 (провадження №12-234гс18, пункт 4.17), від 19.01.2021 у справі №916/1415/19 (провадження №12-80гс20, пункт 6.13)). Наявність у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, відомостей про право іпотеки чи іншого речового права створює презумпцію належності права особі, яка ним володіє внаслідок державної реєстрації (b uchbesitz (нім. - книжкове володіння) (постанова Великої Палати Верховного Суду від 26.01.2021 у справі №522/1528/15-ц (провадження № 14-67цс20, пункт 70)) - п.61. Тому заволодіння нерухомим майном шляхом державної реєстрації права власності на нього ще не означає, що такий володілець набув право власності (права володіння, користування та розпорядження) на це майно. Власник, якого незаконно, без відповідної правової підстави, позбавили володіння нерухомим майном шляхом державної реєстрації права власності на це майно за іншою особою, не втрачає право володіння нерухомим майном.» - п.64. Отже, на підставі вищенаведеного суд приходить до висновку, що під час укладення між відповідачами Договорів дарування №1043 і №1044 від 31.03.2021, в ДЗК містилася недостовірна інформація про те, що власником спірних земельних ділянок з кадастровими номерами 1221455400:02:008:0696 та 1221455400:02:008:0697 є [PERSON] , що жодним чином не свідчить про набуття ним права власності (права володіння, користування та розпорядження) на спірні земельні ділянки. Судом також перевірено доводи відповідачів щодо прав попередніх володільців спірної земельної ділянки - [PERSON] та [PERSON] , які одночасно мали титульні документи на спірну земельну ділянку та за клопотанням представника відповідача досліджені матеріали архівної справи №2-4176/11. При вирішені судового спору у справі №2-4176/11 досліджувались обставини видачі правовстановлюючих документів: Державного акту на право приватної власності на землю серія ДП ДН 116422 від 04.06.2003 на ім`я [PERSON] та Державного акту на право приватної власності на землю серія І-ДП №091141 від 02.02.1998 на ім`я [PERSON] .. Так, згідно листа Кіровської селищної ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області від 10.11.2011 за вих.№530 в Кіровській\~селищній раді\~до 2002\~року вівся\~облік виданих\~державних актів.\~В зазначеній\~книзі запис\~про реєстрацію\~державного акту\~на ім`я\~ [PERSON] відсутній.\~Реєстрація надходження\~бланків \~держактів на\~землю Кіровською\~селищною радою\~не велася.\~Інформація про\~кількість сесій\~23\~скликання відсутня,\~так як\~документи датовані\~до 2003\~року передані\~до архівного\~відділу Дніпропетровської\~райдержадміністрації. Листом від 30.11.2012 за вих.№2238 Кіровська селищна рада повідомила, що протоколи 19 сесії ради 2001 року передані до архівного відділу райдержадміністрації. В свою чергу Архівний відділ Дніпропетровської районної Державної адміністрації листом від 09.03.2011 за вих.№215 повідомив, що Протокол 19 сесії 23 скликання Кіровської селищної ради народних депутатів Дніпропетровського району Дніпропетровської області та рішення до нього від 25.01.2001 до архівного відділу не передавався. Інформація про існування протоколу 19 сесії 23 скликання від 25.01.2001 та рішення до нього в архівному відділі відсутня. Листом від 11.12.2012 за вих. №1127 Архівний відділ Дніпропетровської районної Державної адміністрації повторно повідомив, що Протокол 19 сесії 23 скликання Кіровської селищної ради на зберігання до архівного відділу не передавався. Відповідно до Листа Кіровської селищної Ради від 17.03.2011 за вих.№139 в архіві селищної ради зберігається другий примірник державного акту на земельну ділянку за адресою: [ADDRESS] , яка належить [PERSON] згідно Договору купівлі-продажу за №1614 від 17.09.1997. Листом від 07.04.2011 за вих.№173 Кіровська селищна Рада повідомила аналогічну інформацію та додатково зазначила, що інші державні акти на земельну ділянку за вказаною адресою в архіві ради відсутні. Листом від 26.02.2013 за вих.№136, під час розгляду справи в апеляційній інстанції, Кіровська селищна Рада повідомила, що згідно «Книги реєстрації державних актів до 2002 року» земельна ділянка, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , знаходиться у власності [PERSON] на підставі договору купівлі продажу за №1614 від 17.09.1997. Інформація щодо документів згідно яких реєструвалося права власності на земельну ділянку загальною площею 0,1500 га, розташованої за адресою: [ADDRESS] відсутні, у зв`язку з передачею матеріалів сесій за період з 1997 по 2005 роки до Архіву Дніпропетровського району. Державні акти за 2009 рік в Кіровській селищній раді відсутні у зв`язку з тим, що після 2002 року селищна рада не видавала та не зберігала Державні акти. Таким чином, при дослідженні матеріалів цивільної справи №2-4176/11 судом встановлено, що Кіровська селищна рада не має інформації та документів, які підтверджують прийняття рішення на 19 сесії 23 скликання від 25.01.2001 та видачу Державного акту від 04.06.2003 на ім`я [PERSON] .. Також, наявність в архіві селищної ради другого примірника Державного акту на земельну ділянку за адресою: [ADDRESS] , на ім`я [PERSON] згідно Договору купівлі-продажу за №1614 від 17.09.1997 підтверджує правомірність набуття нею права власності на земельну ділянку, яку вона відчужила [PERSON] .. При розгляді цієї справи наведені вище обставини, які встановлені рішенням у справі №2-4176/11 відповідачами не спростовано, укладений Договір купівлі-продажу від 28.10.2009 №2684 між [PERSON] та [PERSON] та видані на його підставі Державні акти серії ЯЖ №392298 та ЯЖ №392299 від 13.11.2009, визнані в судовому порядку недійсними, не створюють юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з їх недійсністю, а тому на їх підставі у відповідача [PERSON] права власності на спірні земельні ділянки не виникало. При з`ясуванні обставин реєстрації прав на спірну земельну ділянку в ДЗК та присвоєння кадастрових номерів судом було встановлено наступне. На виконання ухвали суду в межах цієї справи ГУ Держгеокадастру\~у Дніпропетровській\~області листом від 14.08.2023 за №9-4-0.62-4730/2-23 повідомило, що відповідно до електронного запису\~Книг записів\~реєстрації державних\~актів на\~право власності\~на землю\~та на\~право постійного\~користування землею,\~договорів оренди\~землі станом на 01.01.2013 зареєстровано право власності на земельні ділянки на території [ADDRESS] , з кадастровими номерами 1221455400:02:008:0696 та 1221455400:02:008:0697 за [PERSON] на підставі Державних актів серії ЯЖ №392298, ЯЖ №392299 від 13.11.2009, що видані на підставі Договору купівлі-продажу земельної ділянки №2684 ВМО 379135 від 28.10.2009. Згідно протоколу обшуку від 09.09.2010. була проведена виїмка оригіналів Книги записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, у зв`язку із чим надати достовірну інформацію стосовно реєстрації земельних ділянок неможливо. Також, неможливо надати копії Державних актів на право власності на земельну ділянку: серії ЯЖ 392299 та ЯЖ 392298, які вилучені 06.06.2012 в ході проведеної виїмки. Відповідно до Книг записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди станом на 01.01.2013: відомості щодо державної реєстрації земельної ділянки з кадастровим номером 1221455400:02:009:0837 Дніпропетровського (нині Дніпровського) відсутні; запис про реєстрацію Державного акту на право приватної власності на землю серії І-ДП №091141, реєстраційний номер 2193 від 02.02.1998 на земельну ділянку з кадастровим номером 1221455400:02:009:0837 площею 0,150га, яка розташована в Кіровські йселищній раді Дніпропетровської області за [PERSON] - відсутні. Додатково повідомлено, що згідно Книг записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі станом на 01.01.2013 за реєстровим номером 2193 від 02.02.1998 зареєстровано Державний акт на право власності на землю №091410 на земельну ділянку за адресою: [ADDRESS] , виданий [PERSON] .. Також Управлінням повідомлено, що згідно інформації станом на 01.01.2013, отриманої за допомогою програмного забезпечення ведення Державного земельного кадастру (ПЗ «НКС), та на момент підготування відповіді, інформація про земельна ділянку з кадастровим номером 1221455400:02:009:0837: адреса - [ADDRESS] , загальна площа - 0,1365 га, дата державної реєстрації земельної ділянки 11.12.2020, замовник документації із землеустрою - [PERSON] , право власності - не зареєстровано. Крім того, Дніпропетровська регіональна філія ДП «Центр державного земельного кадастру» листом від 10.08.2023 за вих.№4-3/119 на виконання ухвали суду повідомила про відсутність у Філії будь-якої інформації про довідку про обмеження та обтяження №07762 від 27.12.2010, а згідно з Наказом Держкомзему від 13.12.2010 №860 відбулась передача Книг записів державної реєстрації державних актів на право власності на земельну ділянку та на право постійного користування земельною ділянкою, договорів оренди землі районними (міськими) відділами Дніпропетровської регіональної філії Центру ДЗК до територіальних відділів Держкомзему (Держгеокадастрів). Кадастрові номери земельним ділянкам присвоювалися та присвоюються місцевими органами виконавчої влади з питань земельних ресурсів (Держземагенством), а тому центр ДЗК ніколи не присвоював кадастрові номери земельним ділянкам. Таким чином, отримана судом вищезазначена інформація свідчить про те, що за електронним записом Книг записів реєстрації державних актів на право власності на землю станом на 01.01.2013 право власності відповідача [PERSON] на земельні ділянки з кадастровими номерами 1221455400:02:008:0696 та 1221455400:02:008:0697 було зареєстровано на підставі державних актів серії ЯЖ №392298 та ЯЖ №392299 від 13.11.2009, що видані на підставі Договору купівлі-продажу земельної ділянки №2684 ВМО 379135 від 28.10.2009, які визнані недійсними в судовому порядку. Судом встановлено, що зміст документів наданих на виконання ухвали суду в межах цієї справи є аналогічними відомостям та документам, що містяться та досліджувались в межах справи №2-4176/2011, а саме: Листа Дніпропетровської регіональної філії ДП «Центр держаного земельного кадастру» від 27.04.2011 за вих. №3-2/1216 з додатком, Листа ГУ Держкомзему у Дніпропетровській області від 11.04.2011 вих.№К-103/15, Листа відділу Держкомзему у Дніпропетровському районі Дніпропетровської області від 20.07.2011 за вих.№5033, Листа відділу\~Держкомзему у\~Дніпропетровському районі\~Дніпропетровської області\~від 20.04.2012\~за вих.№2833, Листа Управління\~Держземагенства у\~Дніпропетровському районі\~Дніпропетровської області\~від 02.07.2013\~за вих.№\~4039. \~ \~ \~ \~Разом із цим суд звертає увагу на наступне. Листом відділу Держкомзему у Дніпропетровському районі Дніпропетровської області від 30.12.2011 за вих.№8933 було надано копії сторінок Книги записів реєстрації державних актів на право приватної власності на землю громадян з реєстрацією за період 20.05.2003 по 01.07.2003 та Книги записів реєстрації державних актів на право приватної власності на землю на території Кіровської селищної ради з реєстрацією за 02.02.1998. Згідно наданих записів та змісту листа в Книгах відсутні записи реєстрації державних актів як на ім`я [PERSON] , так і на ім`я [PERSON] .. \~ \~ \~ \~Крім того, Листом Дніпропетровської регіональної філії ДП «Центр держаного земельного кадастру» від 27.04.2011 за вих. №3-2/1216 надано семантичні дані Державного земельного кадастру земельної ділянки з кадастровим номером 1221455500:02:008:0696, яка занесена до бази даних автоматизованої системи Державного земельного кадастру на 31.10.2010. З семантичних даних вбачається, що реєстрацію державних актів на ім`я [PERSON] здійснено на підставі договору від 28.10.2009 та державного акту серії ЯЖ 392299\~від 13.11.2009\~(які\~в подальшому\~визнані недійсними),\~а відомості\~про первинну\~реєстрацію державного\~акту на\~ім`я [PERSON] в базі даних АС ДЗК відсутні. \~ \~ \~ \~А отже, доказів належної реєстрації прав на спірну земельну ділянку органами земельних ресурсів та ДЗК на підставі правовстановлюючих документів попередніх титульних володільців, як [PERSON] , так і [PERSON] суду не надано. Суд не погоджується з позицією відповідачів, що відсутність в ДЗК записів про реєстрацію державного акту [PERSON] та інформація про невідповідність номерів реєстрації (запис на ім`я [PERSON] щодо іншої земельної ділянки) необхідно тлумачити на користь відповідачів. Принцип змагальності в цивільному судочинстві полягає в тому, що\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається на підтвердження чи заперечення вимог. Застосування\~принципу\~змагальності виключає можливість застосування концепції\~негативного доказу. Стандарти доказування не передбачають обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази\~не мають\~для суду\~заздалегідь встановленої\~сили.\~Суд оцінює\~належність,\~допустимість,\~достовірність кожного\~доказу окремо,\~а також\~достатність і\~взаємний зв`язок\~доказів у\~їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Зазначені відповідачами обставини в сукупності з іншими доказами у справі про відсутність записів про первинну реєстрацію державного акту на ім`я [PERSON] , не створюють перевагу доказів відповідача та обґрунтованість його заперечень. Суду не надано інших доказів, що мають значення для справи, які спростовують раніше встановлені обставини та висновки у справі №2-4176/11. Заперечуючи проти позову, відповідачі зазначають про неукладеність Договору купівлі-продажу земельної ділянки від 27.12.2010 №2750 між [PERSON] (продавець) та [PERSON] (покупець). Вказують, що за даними Держгеокадастру відсутня інформація про присвоєння земельній ділянці [ADDRESS] кадастрового номеру 1221455400:02:009:0837, тому земельна ділянка не сформована, а договір не містить істотних умов та є неукладеним. Судом не приймаються вказані доводи відповідача з огляду на наступне. Відповідно до п.1.1 Договору купівлі-продажу земельної ділянки від 27.12.2010 №2750 продавець передає, а покупець приймає у власність земельну ділянку № [NUMBER] площею 0,150 гектарів (1500 кв.м.) в межах згідно з планом, що розташована в [ADDRESS] . Згідно Витягу з бази даних автоматизованої системи ведення державного земельного кадастру №2735, виданого від 27.10.2010 Дніпропетровським районним відділом Дніпропетровською регіональної філії ДП «Центр державного земельного кадастру» вищезазначена земельна ділянка має кадастровий номер 1221455400:02:009:0837. В матеріалах\~справи наявні\~Витяг з\~бази даних\~автоматизованої системи\~ведення державного\~земельного кадастру\~від 27.10.2010\~за №2735, Довідка про обмеження та обтяження на земельну ділянку від 27.12.2010 №07762 видані на ім`я продавця [PERSON] . Дніпропетровським районним відділом Дніпропетровською регіональної філії ДП «Центр державного земельного кадастру», з яких вбачається, що земельна ділянка [ADDRESS] має кадастровий номер 1221455400:02:009:0837. \~ \~ \~ \~Згідно відповіді Дніпропетровської регіональної філії ДП «Центр державного земельного кадастру» листом від 10.08.2023 за вих.№4-3/119 у зв`язку із закінченням строку зберігання довідок інформація щодо довідки про обмеження та обтяження №07762 від 27.12.2010 у Філії відсутня, відтворити будь-яку інформацію, що була зазначена у відповідній довідці про земельну ділянку, не вбачається можливим. Як видно з матеріалів справи, 17.05.2021 позивач [PERSON] звертався до відділу у Дніпровському районі ГУ Держгеокадастру із запитом про роз`яснення та поновленням в Державному земельному кадастрі відомостей про земельну ділянку з кадастровим номером 1221455400:02:009:0837, на що йому 18.05.2021 було повідомлено про відсутність в Управлінні відомостей про реєстрацію Державного акту про право власності на землю від серія І-ДП №091141 на ім`я [PERSON] та присвоєння кадастрового номеру 1221455400:02:009:0837 земельній ділянці площею 0,1500 га, розташованій за адресою: [ADDRESS] . А також у відповіді зазначено, що у 2020 році кадастровий номер 1221455400:02:009:0837 присвоєно іншій земельній ділянці площею 0,1365 га, розташованій за адресою: [ADDRESS] . \~ \~ \~ \~Аналогічна інформація надана суду ГУ Держгеокадастру у Дніпропетровській області від 14.08.2023р. за вих.№9-4-0.62-4730/2-23 та зазначило, що земельна ділянка з кадастровим номером 1221455400:02:009:0837 за адресою: [ADDRESS] , загальна площа 0,1365 га, дата державної реєстрації земельної ділянки 11.12.2020, замовник документації із землеустрою - [PERSON] , право власності не зареєстровано. \~ \~ \~ \~Перевіряючи доводи відповідачів та оцінюючи наявні докази у справі, судом також приймається до уваги наступне. На момент видачі [PERSON] державного акту на земельну ділянку 02.02.1998 форма державного акту була затверджена Постановою ВР України №2201-XII від 13.03.1992 та не передбачала зазначення кадастрового номеру. Державний акт на ім`я [PERSON] містить площу земельної ділянки, план зовнішніх меж з розмірами, кількісну характеристику земель. Інформації про кадастровий номер не містить. Згідно з ч. 1 ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди. Згідно ст.132 ЗК України, угоди про перехід права власності на земельні ділянки укладаються в письмовій формі та нотаріально посвідчуються. Угоди повинні містити: а) назву сторін (прізвище, ім`я та по батькові громадянина, назва юридичної особи); б) вид угоди; в) предмет угоди (земельна ділянка з визначенням місця розташування, площі, цільового призначення, складу угідь, правового режиму тощо); г) документ, що підтверджує право власності на земельну ділянку; ґ) відомості про відсутність заборон на відчуження земельної ділянки; д) відомості про відсутність або наявність обмежень щодо використання земельної ділянки за цільовим призначенням (застава, оренда, сервітути тощо); е) договірну ціну; є) права та обов`язки сторін; ж) кадастровий номер земельної ділянки; з) момент переходу права власності на земельну ділянку. Додатком до угоди, за якою здійснюється відчуження земельної ділянки приватної власності, є державний акт на право власності на земельну ділянку, що відчужується (або відчужувалась). Угоди про перехід права власності на земельну ділянку підлягають нотаріальному посвідченню та державній реєстрації. Договір купівлі-продажу земельної ділянки від 27.12.2010 №2750 містить істотні умови договору угоди про перехід права власності на земельну ділянку, а також кадастровий номер земельної ділянки 1221455400:02:009:0837 з посиланням на Витяг з бази даних автоматизованої системи ведення державного земельного кадастру від 27.10.2010 за №2735, виданий Дніпропетровським районним відділом Дніпропетровською регіональної філії ДП «Центр державного земельного кадастру». ДП «Центр державного земельного кадастру» створено на підставі Наказу Державного комітету України по земельних ресурсах №110 від 04.11.1997 при Державному комітеті України по земельних ресурсах з метою забезпечення органів державної влади та місцевого самоврядування, громадян, підприємств, установ, організацій достовірною інформацією про землю, виконання робіт для інформаційного забезпечення ведення держаного земельного кадастру. Наказом Державного комітету України по земельних ресурсах від 02.07.2003 №174, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 25 липня 2003 року за №641/7962 затверджено Тимчасовий порядок ведення державного реєстру земель. Згідно п.13.7 Тимчасового порядку для отримання витягу фізична особа разом із заявою повинна пред`явити документ, що посвідчує її особу. Оператор (реєстратор) у 10-денний термін з дня реєстрації заяви (запиту) надає заявникові витяг або мотивовану відмову в наданні витягу (п. 13.9). У наданні витягу може бути відмовлено, якщо заявник не має права на отримання відомостей з державного реєстру земель, які були викладені в його заяві або запиті, або не були дотримані вимоги цього Порядку (13.10). У разі відсутності інформації в базі даних АС ДЗК оператор (реєстратор) отримує необхідні дані з технічної документації або реєстраційної справи, які зберігаються в територіальних органах земельних ресурсів, згідно з пунктом 14 цього Порядку (13.12.). За визначенням Тимчасового порядку оператори державного реєстру земель (далі - оператори) - структурні підрозділи Центру ДЗК, а Витяг з державного реєстру земель (далі - витяг) - це документ, який містить відомості, що надаються з бази даних АС ДЗК. Таким чином, Витяг з бази даних автоматизованої системи ведення державного земельного кадастру від 27.10.2010 за №2735 виданий оператором - структурним підрозділом Центру ДЗК, що уповноважений державою на видачу відповідної інформації. В матеріалах справи відсутні докази, які вказують на те, що Витяг з бази даних автоматизованої системи ведення державного земельного кадастру від 27.10.2010 за №2735 виданий Дніпропетровським районним відділом Дніпропетровською регіональної філії ДП «Центр державного земельного кадастру» містив інші відомості, ніж ті, що відображені у копії Витягу, наданому суду та зафіксовано змістом договору купівлі-продажу від 27.12.2010 №2750. При оцінці Витягу з бази даних автоматизованої системи ведення державного земельного кадастру від 27.10.2010 за №2735 судом враховується принцип належного урядування, за яким ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися коштом осіб, яких вони стосуються. З огляду на це сторони Договору, зазначаючи кадастровий номер земельної ділянки, добросовісно виходили із змісту Витягу з бази даних автоматизованої системи ведення державного земельного кадастру від 27.10.2010 за №2735, який надано особою, уповноваженою на це державою. Договір виконано сторонами, а відсутність за даними ДЗК відомостей про кадастровий номер земельної ділянки 1221455400:02:009:0837 не унеможливило виконання цього договору. \~ \~ \~ \~ Суд відхиляє доводи відповідачів, що земельна ділянка, яка є предметом Договору купівлі-продажу від 27.12.2010 №2750 не сформована та не може бути об`єктом цивільних прав. Пунктом в) ч.2 ст.132 ЗК України визначено предмет угоди про перехід права власності на земельні ділянки, а саме: земельна ділянка з визначенням місця розташування, площі, цільового призначення, складу угідь, правового режиму тощо. Тобто, законодавець не пов`язує кадастровий номер земельної ділянки, зазначеного в пункті ж) ч.2 ст.132 ЗК України з предметом угоди про перехід права власності на земельну ділянку. 07.07.2011 прийнято Закону України «Про Державний земельний кадастр», який набрав чинності 01.01.2013. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про Державний земельний кадастр» державна реєстрація земельної ділянки - це внесення до Державного земельного кадастру відомостей про формування земельної ділянки та присвоєння їй кадастрового номера. Згідно з абз. 1 пункту 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про Державний земельний кадастр» земельні ділянки, право власності (користування) на які виникло до 2004 року, вважаються сформованими незалежно від присвоєння їм кадастрового номера. Право власності у продавця земельної ділянки [PERSON] виникло в 1998 році, а тому станом на момент укладення Договору купівлі-продажу від 27.12.2010 №2750, земельна ділянка була сформована та могла бути об`єктом цивільних прав. \~ \~ \~ \~За висновком\~Верховного Суду,\~викладеного в\~Постанові від\~19.05.2020\~у справі\~№369/5489/18,\~відсутність реєстрації\~земельної ділянки\~у Державному\~реєстрі земель\~не позбавляє\~особу права\~власності на\~земельну ділянку,\~а лише\~впливає на\~порядок внесення\~відомостей про\~земельну ділянку\~до Державного\~земельного кадастру,\~оскільки відсутність\~записів щодо\~земельної ділянки\~у книзі\~записів реєстрації\~державних актів\~на право\~власності на\~землю та\~на право\~постійного користування\~землею,\~договорів оренди\~землі із\~зазначенням кадастрових\~номерів земельних\~ділянок та\~Поземельній книзі\~унеможливлює перенесення\~відомостей про\~таку земельну\~ділянку до\~Державного земельного\~кадастру в\~автоматизованому порядку\~(п. 57). Відповідно до\~положень статті\~79-1\~ЗК України\~формування земельної\~ділянки передбачає\~визначення її\~площі,\~меж та\~внесення інформації\~про неї\~до Державного\~земельного кадастру.\~Сформовані земельні\~ділянки підлягають\~державній реєстрації\~у Державному\~земельному кадастрі.\~Земельна ділянка\~вважається сформованою\~з моменту\~присвоєння їй\~кадастрового номера. (п. 60). Зазначене положення стосується тих земельних ділянок, які сформовано після 2011 року, коли почала діяти стаття 79-1 ЗК України, натомість земельна ділянка позивача сформована раніше, а тому відповідно до пункту 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про Державний земельний кадастр» така земельна ділянка вважається сформованою незалежно від присвоєння їй кадастрового номера. (п.62). \~ \~ \~ \~Аналогічні висновки містяться також у Постановах Верховного Суду №420/323/19 від 02.07.2020, №826/8599/16 від 11.08.2020, №810/3945/17 від 01.06.2022. \~ \~ \~ \~Межі та площа відчужуваної за договором земельної ділянки визначена Договором купівлі-продажу земельної ділянки від 27.12.2010 за №2750 та Державним актом про право власності на землю від 02.02.1998 серія І-ДП №091141. Крім того, відповідно до абз. 2 пункту 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про Державний земельний кадастр» у разі, якщо відомості про зазначені земельні ділянки не внесені до Державного реєстру земель, їх державна реєстрація здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) за заявою їх власників (користувачів земельної ділянки державної чи комунальної власності) або особи, яка подала заяву про визнання спадщини відумерлою, якщо така справа прийнята до провадження судом. Таким чином, враховуючи, що за відомостями ДЗК кадастровий номер 1221455400:02:009:0837 у 2020 році присвоєно іншій земельній ділянці за адресою:\~ [ADDRESS] ,\~а державна\~реєстрація земельної\~ділянки може\~бути здійснена\~за зверненням\~покупця [PERSON] \~на підставі\~технічної документації\~із землеустрою\~щодо встановлення\~(відновлення)\~меж земельної\~ділянки в\~натурі (на\~місцевості),\~то Договір купівлі-продажу земельної ділянки від 27.12.2010 №2750, укладений між продавцем [PERSON] та покупцем [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського районного нотаріального округу Гулою М.К. за №2750 та зареєстрований в Державному реєстрі правочинів 27.12.2010 за № 4285602 не може визнаватись судом неукладеним. Суд також звертає увагу, що сторони договору не заперечували факту його укладення, а позивачем у справі позовні вимоги сформульовані без зазначення кадастрового номеру. \~ \~ \~ \~Судом не приймаються доводи відповідачів про підроблення позивачем та іншими особами документів про право на землю, витягу про земельну ділянку з зазначенням кадастрового номеру 1221455400:02:009:0837, оскільки вони не доведені у встановлений процесуальним законом спосіб. \~ \~ \~ \~Оцінюючи докази по справі в їх сукупності суд дійшов висновку, що спірна земельна ділянка, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , площею 0,1500га та належала на праві власності [PERSON] була правомірно відчужена останньою на користь [PERSON] , право власності якого підлягає державній реєстрації. З огляду на викладене, суд вважає доведеним, що оспорювані Договори дарування №1043 та №1044 від 31.03.2021, укладені відповідачами, порушують права позивача, а позивач є заінтересованою особою в розумінні ст.215 ЦК України. Як було зазначено раніше, станом на час укладення оспорюваних Договорів дарування відповідач [PERSON] не мав права відчужувати спірну земельну ділянку, а оспорювані договори №1043 та №1044 від 31.03.2021 суперечать вимогам ст.ст.319, 717 ЦК України, ст.ст.90, 132 ЗК України та вчинені відповідачами без додержання вимог ч.1 ст.203 ЦК, що є підставою визнання їх недійсними. Також судом встановлено, що на підставі визнаних судом недійсних правовстановлюючих документах, із застосуванням недостовірних відомостей із ДЗК, за оспорюваними договорами дарування відповідач [PERSON] відчужив спірну земельну ділянку своєму синові [PERSON] .. На підставі оспорюваних договорів державним реєстратором - приватним нотаріусом Сусловим М.Є. були прийняті рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за відповідачем [PERSON] та проведено державну реєстрації права власності на його ім`я в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно на спірні земельні ділянки з кадастровими номерами 1221455400:02:008:0696 та 1221455400:02:008:0697. Відомості про [PERSON] , як власника спірного майна, внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Державного земельного кадастру. Таким чином, з укладенням оспорюваних договорів дарування були створені правовстановлюючі документи на підствердження права власності відповідача [PERSON] на спірні земельні ділянку, а на їх підставі до державних реєстрів внесені відповідні відомості. Пунктом 2 ч.1 ст.3 ЦК України передбачено засади неприпустимості позбавлення права власності, крім випадків, встановлених\~Конституцією України\~та законом. Згідно п.6 ч.1 ст.3 ЦК України справедливість, добросовісність та розумність є загальними засадами цивільного законодавства. Дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними, тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Згідно ч.3 ст.13 ЦК України не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. Відповідно до ч.6 ст.13 ЦК України у разі недодержання особою при здійсненні своїх прав вимог, які встановлені частинами другою - п`ятою цієї статті, суд може зобов`язати її припинити зловживання своїми правами, а також застосувати інші наслідки, встановлені законом. Отже, недодержання вимог п.п. 2, 6 ч.1 ст.3 та ч.3 ст.13 ЦК України при укладені договору є самостійною загальною підставою недійсності правочину, що передбачена ч.1 ст.203, ст.215 ЦК України. За ч.5 ст.203 ЦК України правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Неодержання цієї вимоги при укладені правочину спричиняє його недійсність. Відповідач [PERSON] був стороною у справі №2-4176/11 (позивачем за первісним позовом та відповідачем за зустрічним позовом), приймав участь в судових засіданнях, реалізовував процесуальні права та обов`язки. [PERSON] був обізнаний про набрання законної сили рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 18.06.2012 у справі №2-4176/11, оскільки оскаржував його до суду апеляційної та касаційної інстанції. Судові рішення у справі №2-4176/11 мають юридичні наслідки для [PERSON] в силу обов`язковості судового рішення, передбаченого ст. 1291 Конституції України. В своїх поясненнях представника відповідачів адвоката Патика А.В. зазначив, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] не визнають права позивача на спірну земельну ділянку та на момент вчинення договорів дарування [PERSON] вважав себе її власником. З огляду на це, суд приходить до висновку, що надавши приватному нотаріусу Дніпровського міського нотаріального округу Суслову М.Є. правовстановлюючі документи, визнані недійсними в судовому порядку та уклавши оспорюваний договір дарування відповідач [PERSON] діяв недобросовісно. Суд також звертає увагу, що відповідач [PERSON] відчужив спірне майно на користь близького родича сина [PERSON] , а оспорювані Договори\~дарування №1043\~та №1044\~від 31.03.2021\~від імені\~обдаровуваного підписано\~дружиною дарувальника\~ [PERSON] ,\~на підставі\~довіреності,\~виданої [PERSON] \~та посвідченої\~18.12.2020\~приватним нотаріусом\~Дніпровського міського\~нотаріального округу\~Сусловим М.Є.\~за №4076.\~Місце вчинення\~нотаріальної дії\~-\~м.Дніпро.\~ Укладення відповідачем [PERSON] договорів дарування майна зі своїм сином [PERSON] , від імені якого діяла дружина [PERSON] - [PERSON] , з метою приховання майна від законного власника, свідчить, що правова мета укладення оспорюваних правочинів є іншою, ніж та, що безпосередньо передбачена правочином (реальне безоплатне передання майна у власність іншій особі). Обставинами, які дозволяють кваліфікувати оспорювані договори як вичинені на шкоду позивачу, є: момент вчинення договорів 31.03.2021, тобто після набрання законної сили судового рішення у справі №2-4176/11 та визнання правовстановлюючих документів [PERSON] недійсними; обізнаність із змістом судового рішення у справі №2-4176/11 та свідоме не визнання прав законного власника майна; контрагент з яким відповідач [PERSON] вчинив оспорювані договори - його син [PERSON] , від імені якого діяла дружина [PERSON] - [PERSON] , а також безоплатність оспорюваних договорів, Цивільно-правовий договір (в тому числі й договір дарування) не може використовуватися учасниками цивільних відносин для уникнення виконання судового рішення. Дарувальник [PERSON] , який відчужив майно на підставі безвідплатного договору на користь свого сина [PERSON] , після набрання законної сили судовим рішенням про визнання недійсними правовстановлюючих документів дарувальника та особи, в якої це майно було придбано, діяв очевидно недобросовісно та порушив майнові права та інтереси законного власника майна. Тому, правопорядок не може залишати поза реакцією такі дії, які хоч і не порушують конкретних імперативних норм, але є очевидно недобросовісними. Близькі за змістом висновки суду викладені у Постановах Верховного Суду від 24.07.2019 по справі № 405/1820/17, від 19.05.2021 у справі № 693/624/19. З огляду на викладене, суд вважає доведеним недобросовісність дій відповідачів по укладенню оспорюваних договорів дарування, які вчинено на шкоду цивільним правам позивача, що суперечить п.п. 2, 6 ч.1 ст.3 та ч.3 ст.13 ЦК України, що тягне за собою недійсність укладених договорів дарування на підставі ч.1,5 ст.203, ст.215 ЦК України. Судом відхиляються доводи відповідачів, що [PERSON] є добросовісним набувачем, а тому земельні ділянки не можуть бути витребувані у нього, з огляду на наступне. Статтею 330 ЦК України встановлено, що, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 ЦК України майно не може бути витребуване у нього. Відповідно до ст.387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Право власника на витребування майна від добросовісного набувача на підставі ст.388 ЦК України залежить від того, у який спосіб майно вибуло з його володіння. Ця норма передбачає вичерпне коло підстав, коли за власником зберігається право на витребування свого майна від добросовісного набувача. Відповідно до ч.3 ст.388 ЦК України якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках. Згідно ч.1 ст.717 договір дарування є безоплатним. Враховуючи, що відповідачі уклали договори дарування, які за своєю правовою природою є безоплатними, відповідач [PERSON] набув право власності на спірне майно від особи, яка не мала права його відчужувати, а тому позивач може його витребувати у всіх випадках, незалежно від способу в який це майно вибуло. Таким чином, доводи [PERSON] викладені ним в позовній заяві знайшли своє підтвердження в ході судового розгляду, а тому порушені права позивача підлягають судовому захисту. Перевіряючи правильність обрання позивачем способів захисту, суд виходить з наступного. Судом встановлено, що уклавши Договір купівлі-продажу №2750 від 27.12.2010 позивач придбав у власність спірну земельну ділянку, втім через наявність відомостей в ДЗК про право власності відповідача [PERSON] на земельні ділянки під кадастровими номерами 1221455400:02:008:0696 та 1221455400:02:008:0697 не оформив своє право власності в органах ДЗК, які станом на той момент здійснювали державну реєстрацію прав власності на землю. Постановлення судових рішень у справі №2-4176/11 повною мірою не захистило порушене право власності [PERSON] , на їх підставі дані ДЗК не були впорядковані, що спричинило новий судовий спір. Ефективність судового захисту прав та інтересів особи в судочинстві включає ефективність розгляду та вирішення справи, ефективність способу захисту, ефективність судового рішення та ефективність його виконання. Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абз. 10 п. 9 мотивувальної частини рішення КСУ від 30 січня 2003р. № 3- рп/2003). Право на судовий захист як вид державного захисту прав і свобод людини і громадянина передбачає і конкретні гарантії ефективного поновлення в правах шляхом здійснення правосуддя; відсутність такої можливості обмежує це право, яке за змістом ч. 2 ст. 64 Конституції України не може бути обмежено навіть в умовах воєнного або надзвичайного стану (абз. 15 п. 3 мотивувальної частини Рішення КСУ від 7 травня 2002 р. № 8-рп/2002). Остаточним вирішенням правового спору між позивачем та відповідачами можна буде вважати постановлення судового рішення, що відповідає змісту порушеного права/інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам, а також забезпечить його виконання без необхідності повторного звернення до суду для вжиття додаткових засобів захисту. При обранні способу захисту також необхідно враховувати специфіку реєстрації прав на землю, а також юридичні наслідки за судовим рішенням у справі №2-4176/11. Згідно з положеннями статті 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст.655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Таким чином, з укладенням Договору купівлі-продажу №2750 від 27.12.2010 продавець [PERSON] передала, а покупець [PERSON] прийняв у власність спірну земельну. Згідно норм ЗК України, що діяли на момент укладення договору №2750 від 27.12.2010, документом, що посвідчує право на земельну ділянку є цивільно-правова угода щодо відчуження земельної ділянки (ст.126 ЗК України), а право власності на земельну ділянку виникає з моменту державної реєстрації цих прав (ст.125ЗК України). Згідно законодавства чинного на даний момент право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до\~Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (ст.126 ЗК України). Отже, спірна земельна ділянка набута позивачем у власність та позивач має безумовне право на його державну реєстрацію. За змістом статті 41 Конституції України та статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю та мирно володіти своїм майном; право приватної власності є непорушним; ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Відповідно до частини першої статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону (ч.1,2 ст. 319 ЦК України). Згідно із частиною першою статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Так само, у відповідності до ст.153 ЗК України власник не може бути позбавлений права власності на земельну ділянку, крім випадків, передбачених цим Кодексом та іншими законами України. Відповідно до ст.152 ЗК України держава забезпечує\~громадянам та\~юридичним особам\~рівні умови\~захисту прав\~власності на\~землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Враховуючи, що державна реєстрація прав не\~є підставою\~набуття права\~власності,\~а є\~лише засвідченням\~державою вже\~набутого особою\~права власності, право власності позивача на спірну земельну ділянку гарантується. Відповідно до ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Статтею 16\~ЦК України\~визначено способи\~захисту цивільних\~прав та\~інтересів,\~в тому\~числі визнання\~права; визнання правочину недійсним, відновлення становища, яке існувало до порушення. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Як встановлено\~судом,\~відповідач [PERSON] \~розпорядився належною\~позивачу земельною\~ділянкою,\~не маючи\~на це\~права,\~та на\~шкоду позивачу,\~чим порушивши\~його право\~власності,\~а тому,\~Договори дарування №1043 та №1044 від 31.03.2021 підлягають визнанню недійсними з викладених в даному рішенні підстав. Недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. На підставі\~оспорюваних договорів\~було проведено\~державну реєстрацію права власності [PERSON] з відкриттям розділів в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно на спірні земельні ділянки під кадастровими номерами 1221455400:02:008:0696 та 1221455400:02:008:0697. Згідно ч.3 ст.26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню, крім випадків, передбачених\~пунктом 1\~частини сьомої статті 37 цього Закону. У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи визнання його прийнятим з порушенням цього Закону та анулювання у випадку, передбаченому\~пунктом 1\~частини сьомої\~статті 37\~цього Закону,\~на підставі\~рішення Міністерства\~юстиції України,\~а також\~у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування на підставі судового рішення документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, що мало наслідком державну реєстрацію набуття речових прав, обтяжень речових прав, відповідні права чи обтяження припиняються. У разі якщо в Державному реєстрі прав, у тому числі в його невід`ємній архівній складовій частині, наявні відомості про речові права, обтяження речових прав, припинені у зв`язку з проведенням відповідної державної реєстрації, або якщо відповідним судовим рішенням також визнаються речові права, обтяження речових прав, одночасно з державною реєстрацією припинення речових прав чи обтяжень речових прав проводиться державна реєстрація набуття відповідних прав чи обтяжень. При цьому дата і час державної реєстрації набуття речових прав, обтяжень речових прав, що були припинені у зв`язку з проведенням відповідної державної реєстрації та наявні в Державному реєстрі прав, у тому числі в його невід`ємній архівній складовій частині, залишаються незмінними. У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи визнання його прийнятим з порушенням цього Закону та анулювання у випадку, передбаченому\~пунктом 1\~частини сьомої статті\~37\~цього Закону,\~на підставі\~рішення Міністерства\~юстиції України,\~а також\~у разі\~визнання на\~підставі судового\~рішення недійсними\~чи скасування\~на підставі\~судового рішення\~документів,\~на підставі\~яких проведено\~державну реєстрацію\~прав,\~скасування на\~підставі судового\~рішення державної\~реєстрації прав,\~що мало\~наслідком державну\~реєстрацію зміни,\~припинення речових\~прав,\~обтяжень речових\~прав,\~відповідні права\~чи обтяження\~повертаються у\~стан,\~що існував\~до відповідної\~державної реєстрації,\~шляхом державної\~реєстрації змін\~чи набуття\~таких речових\~прав, обтяжень речових прав, що здійснюється державним реєстратором або, у випадку скасування рішення Міністерства юстиції України, прийнятого відповідно до\~пункту 1\~частини сьомої статті 37 цього Закону, посадовою особою Міністерства юстиції України. При цьому дата і час державної реєстрації набуття речових прав, обтяжень речових прав, що були припинені у зв`язку з проведенням відповідної державної реєстрації та наявні в Державному реєстрі прав, у тому числі в його невід`ємній архівній складовій частині, залишаються незмінними. Тобто, у зв`язку із визнанням недійсними Договорів дарування, право власності зареєстроване за [PERSON] припиняється. Згідно матеріалів\~справи реєстрація\~прав за\~ [PERSON] \~була здійснена\~з відкриттям\~розділу на земельні ділянки під кадастровими номерами 1221455400:02:008:0696 та 1221455400:02:008:0697. При цьому, наслідки визнання недійсними документів, на підставі яких було здійснено реєстрацію, визначені ч.3 ст.26 Закону про державну реєстрацію не передбачають закриття відкритого розділу на об`єкт нерухомого майна. Відповідно до\~ч.1\~ст.14\~Закону про\~державну реєстрацію\~розділ Державного\~реєстру прав\~та реєстраційна\~справа закриваються\~в разі:\~1)\~знищення об`єкта\~нерухомого майна,\~об`єкта незавершеного\~будівництва,\~майбутнього об`єкта\~нерухомості;\~2)\~поділу,\~об`єднання об`єктів\~нерухомого майна\~або виділу\~частки з\~об`єкта нерухомого\~майна;\~3)\~виключення об`єкта\~незавершеного будівництва,\~майбутнього об`єкта\~нерухомості з\~проектної документації\~на будівництво\~у зв`язку\~із змінами\~проектної документації\~на будівництво;\~4)\~скасування державної\~реєстрації земельної\~ділянки;\~5)\~набрання законної\~сили судовим\~рішенням,\~яким скасовується\~рішення державного\~реєстратора про\~державну реєстрацію\~прав,\~на підставі\~якого відкрито\~відповідний розділ; 6) визнання прийнятим з порушенням цього Закону та анулювання Міністерством юстиції України рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, на підставі якого відкрито відповідний розділ, - у випадку, передбаченому\~пунктом 1\~частини сьомої статті 37 цього Закону. Відповідно до\~ч.7\~ст.14\~Закону про\~державну реєстрацію\~ у разі ухвалення судом рішення про закриття розділу Державного реєстру прав у випадках, передбачених цією статтею, закриття відповідного розділу допускається виключно у разі, якщо таким судовим рішенням вирішується питання щодо набуття та/або припинення речових прав, обтяжень речових прав на об`єкт нерухомого майна, об`єкт незавершеного будівництва, майбутній об`єкт нерухомості, щодо якого закривається розділ у Державному реєстрі прав. Згідно ч.10 ст.24 Закону України «Про державний земельний кадастр» державна реєстрація земельної ділянки скасовується Державним кадастровим реєстратором, який здійснює таку реєстрацію, у разі: поділу чи об`єднання земельних ділянок; якщо протягом одного року з дня здійснення державної реєстрації земельної ділянки речове право на неї не зареєстровано з вини заявника; ухвалення судом рішення про скасування державної реєстрації земельної ділянки. Ухвалення судом рішення про скасування державної реєстрації земельної ділянки допускається виключно з одночасним припиненням таким рішенням усіх речових прав, їх обтяжень, зареєстрованих щодо земельної ділянки (за наявності таких прав, обтяжень). При цьому у відповідності до ч.4 ст.18 Закону про державну реєстрацію державна реєстрація прав на земельну ділянку проводиться виключно за наявності в Державному земельному кадастрі відомостей про зареєстровану земельну ділянку, а щодо новоствореного об`єкта нерухомого майна, розташованого на земельній ділянці, - виключно за наявності в Єдиній державній електронній системі у сфері будівництва відомостей про такий об`єкт. Для проведення державної реєстрації права власності та інших речових прав на земельні ділянки, що здійснюється з відкриттям розділу в Державному реєстрі прав, державний реєстратор обов`язково використовує відомості з Державного земельного кадастру про наявність/відсутність зареєстрованих речових прав щодо відповідної земельної ділянки до 1 січня 2013 року. Відповідно до ст.29 Закону про державну реєстрацію державна реєстрація права власності на земельну ділянку, набутого та оформленого в установленому порядку до 1 січня 2013 року, проводиться за умови наявності відповідних відомостей в Державному земельному кадастрі. Державна реєстрація права власності на земельну ділянку, набутого в результаті переходу права власності та не оформленого в установленому порядку до 1 січня 2013 року, проводиться за умови встановлення факту переходу прав від особи, відомості про яку містяться в Державному земельному кадастрі, до особи, яка заявляє свої права. Таким чином, враховуючи, що Договори дарування №1043 та №1044 від 31.03.2021 укладені між відповідачами підлягають визнанню недійсними, а рішенням Дніпропетровського\~районного суду\~Дніпропетровської області\~від 18.06.2012\~у справі\~№2-4176/11 визнано недійсними Державні акти на право власності на\~\~земельну ділянку серія ЯЖ №392298 та\~ серія ЯЖ №392299 від 13.11.2009 видані на ім`я [PERSON] , визнано недійсним Договір купівлі-продажу земельної ділянки №2684 від 28.10.2009, укладений між [PERSON] та [PERSON] , визнано недійсним Державний акт на право приватної власності на землю серії ДП ДН 116422 від 04.06.2003 на ім`я [PERSON] , а право власності позивача не визнається відповідачами, то спірна земельна ділянка позивача підлягає реєстрації в ДЗК, тому ефективними способами судового захисту прав позивача в сукупності є: визнання недійсними оспорюваних договорів дарування; скасування в\~Державному реєстрі\~речових прав\~на нерухоме\~майно державної\~реєстрації права\~власності відповідача\~ [PERSON] \~на спірні\~земельні ділянки\~з припиненням речових прав [PERSON] ; скасування в Державному земельному кадастрі державної реєстрації спірних земельних ділянок; визнання за позивачем права власності на земельну ділянку, набуту за договором купівлі-продажу №2750 від 27.12.2010. Також необхідно зазначити, що згідно зі ст.392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Вирішуючи спір про визнання права власності на підставі ст.392 цього Кодексу, слід враховувати, що за змістом вказаної норми права судове рішення не породжує права власності, а лише підтверджує наявне у позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює його. Отже, передумовами та матеріальними підставами для захисту права власності у судовому порядку є наявність підтвердженого належними доказами як права власності на майно, яке оспорюється або не визнається іншою особою, так і порушення (невизнання або оспорювання) цього права на спірне майно. Така правова позиція відповідає висновкам Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, викладеним у його постановах від 02 травня 2018 року у справі № 914/904/17, від 27 червня 2018 року у справі № 904/8186/17 та від 11 квітня 2019 року у справі № 910/8880/18. Позивачем у такому позові може бути суб`єкт, який вважає себе власником певного майна, однак не може належним чином реалізувати свої правомочності у зв`язку із наявністю щодо цього права сумнівів з боку третіх осіб чи необхідністю одержати правовстановлюючі документи. Тому, враховуючи, що право власності позивача не визнається відповідачами, між сторонами остаточно не було вирішено спір в межах судової справи №2-4176/11, право власності позивача підлягає визнанню також на підставі ст.392 ЦК України. Судом відхиляються доводи відповідачів щодо неналежного способу захисту та необхідності застосування віндикації з огляду на наступне. Однією з підстав державної реєстрації права власності на нерухоме майно є рішення суду, яке набрало законної сили, щодо набуття, зміни або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно (пункт 9 частини першої статті 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Якщо право\~власності на\~спірне нерухоме\~майно зареєстроване\~за іншою\~особою,\~то належному\~способу захисту\~права відповідає\~вимога про\~витребування від\~(стягнення\~з)\~цієї особи\~нерухомого майна.\~Задоволення віндикаційного\~позову,\~тобто рішення\~суду про\~витребування нерухомого\~майна з\~чужого незаконного\~володіння,\~є підставою\~для внесення\~відповідного запису\~до Державного\~реєстру речових\~прав на\~нерухоме майно;\~такий запис\~вноситься виключно\~у разі,\~якщо право\~власності на\~нерухоме майно\~зареєстроване саме\~за відповідачем,\~а не\~за іншою\~особою.\~Близькі за\~змістом висновки\~наведені,\~зокрема,\~у постановах\~Великої Палати\~Верховного Суду\~від 14\~листопада 2018\~року у\~справі №\~183/1617/16\~(провадження\~№ 14-208цс18,\~пункти 115,\~116),\~від 7\~листопада 2018\~року у\~справі №\~488/5027/14-ц\~(провадження\~№ 14-256цс18,\~пункт 98). Однак, в даному випадку такий спосіб захисту не може бути застосований, оскільки право власності позивача не було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, є невідповідність між кадастровими номерами земельних ділянок сторін, тому виконати таке судове рішення не вбачається за можливе. Із застосуванням віндикації порушені права позивача не будуть поновлені Схожі за змістом Висновки наведені у Постанові Велика палата Верховного Суду від 19.05.2020 у справі №916/1608/18. Крім того, позивач просить скасувати державну реєстрацію земельної ділянки відповідачів. За висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у Постанові від 26.02.2020 у справі №810/2938/17, звернення до суду з вимогою про скасування державної реєстрації земельної ділянки за третіми особами, фактично вказує на її витребування шляхом скасування державної реєстрації земельних ділянок за їх реальними власниками. Оцінюючи досліджені у справі докази в їх сукупності та взаємозв`язку, з точки зору повноти, належності, допустимості та достовірності, з врахуванням усіх обставин справи, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог [PERSON] в повному обсязі. Також, у зв`язку із задоволенням позовних вимог, на підставі\~ст.141 ЦПК України\~з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 5448,00 грн., а саме з відповідача [PERSON] у розмірі 2724,00 грн. та з [PERSON] у розмірі 2724,00 грн.. Представником позивача - адвокатом Гладкою А.В. подано клопотання про стягнення з відповідачів судових витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 15\~000,00 грн.. У відповідності до ч. 3\~ст. 133 ЦПК України\~витрати на професійну правничу допомогу відносяться до судових витрат як витрати, пов`язані з розглядом справи. Порядок визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу, розподілу витрат між сторонами визначається\~ст. 137 ЦПК України. Згідно ч. 2\~ст. 137 ЦПК України\~за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Відповідно до ч. 3\~ст. 137 ЦПК України\~для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Участь адвоката Гладкої А.В., яка представляє інтереси позивача у справі і факт надання правової допомоги підтверджено ордером на надання правничої допомоги, свідоцтвом про право на зайняття адвокатською діяльністю, договором про надання правничої допомоги від 11.05.2021, актом виконаних робіт (послуг) від 05.03.2024, відповідно якого сума витрат на правничу допомогу склала 15\~000,00 гривень. Суд приходить до висновку про необхідність стягнення з відповідачів витрат на правничу допомогу у сумі 15000,00 грн., а саме з відповідача [PERSON] у розмірі 7500,00 грн, з відповідача [PERSON] у розмірі 7500,00 грн.

Outcome: approved