Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-13 00:00:00

Позивач [PERSON] 07.07.2020 звернулася до Приморського районного суду м. Одеси з позовом до [PERSON] про відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 15\~309,43 грн та моральної шкоди у розмірі 150\~000 грн, завданої ушкодженням здоров`я. Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач протягом тривалого часу під час вигулу своєї собаки породи Бельгійська вівчарка ніколи не вчиняє дій щодо запобігання нападу собаки, яка поводиться агресивно. Позивачка постійно була вимушена відслідковувати ситуацію, щоб уникати зустрічі з цією собакою. Однак, 08.11.2019 приблизно о 19:00 год, рухаючись зі своєю собакою у бік перехрестя вул. Сегедська/пров. Місячний, в м. Одеса, через темряву позивачка не помітила відповідачку з її собакою, і собака відповідачки здійснила напад. [PERSON] вигулювала свою собаку без намордника, в результаті чого її собака вкусила позивачку за руку, спричинивши тілесні ушкодження. 16.12.2019 та 17.12.2019 позивачка звернулася до Шевченківського ВП Приморського ВП в м. Одесі. 19.12.2019 було складено протокол та в подальшому постановою Приморського районного суду м. Одеси від 05.02.2020 [PERSON] визнано винною у скоєнні адміністративного правопорушення за ч.2 ст. 154 КУпАП та накладено на неї штраф з конфіскацією собаки. Постановою Одеського апеляційного суду від 13.03.2020 постанову залишено без змін. 12.11.2019 [PERSON] було госпіталізовано до КНП «Міська клінічна лікарня №11» ОМР із відкритим скалковим інфікованим переломом основної фаланги 4-го пальцю правої кисті зі зміщенням уламків. Під час лікування та болісної реабілітації позивачка витратила на лікування та обстеження 13\~659,43 грн, а саме: УЗД 600 грн, комплекс мікро фіксаторів для накістного остеосинтезу 9\~850 грн, витрати на лікарські препарати 3\~509,43 грн, рентген 200 грн. Незважаючи на тривале лікування рухливість фаланги правої руки так і не відновилася. Позивачка пройшла консультування у різних лікарнях загальною вартістю 1 650 грн та за рекомендаціями лікарів їй варто пройти ще одне оперативне втручання вартістю 30\~000 грн та курс реабілітації вартістю 4\~750 грн. Тож, позивачка вже витратила 15\~809,43 грн і лікування ще триває. Такі дії відповідачки, які в результаті завдали ушкодження здоров`ю [PERSON] спричинили їй моральну шкоду, адже тривале лікування, постійні болі, втрата працездатності вплинули на плани позивачки та погіршили матеріальне становище. Враховуючи психічний та моральний стан, у зв`язку з неможливістю повного відновлення функції руки моральну шкоду оцінює у розмірі 150\~000 грн. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 09.07.2020 позовну заяву залишено без руху, позивачці надано 10-дений строк для усунення недоліків позову. Після усунення недоліків позову, ухвалою суду від 20.07.2020 відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з призначенням судового засідання на 12.08.2020. У судовому засіданні 12.08.2020 проведеному за участі [PERSON] та її представника [PERSON] було залишено без розгляду клопотання про витребування доказів, в результаті задоволення клопотання представника позивача про відкладення з метою подання додаткових доказів, у судовому засіданні було оголошено перерву до 10.09.2020. До суду 10.09.2020 надійшов відзив [PERSON] , згідно якого просить відмовити у задоволенні позову. В обґрунтування відзиву зазначено, що 08.11.2019 [PERSON] поверталася із прогулянки зі своєю собакою, в парку біля Одеської обласної адміністрації на неї з собакою напала зграя дворових собак, які вибігли з будівельного об`єкту компанії «Будова», тому задля того, щоб її собака мала змогу самостійно захищатися від нападу, відповідачка зняла її намордник. Вказана подія відбулася біля 18:45 год. Таким чином, задля власного захисту від зграї дворових собак так і для захисту своєї собаки, частину дороги собака пройшла без намордника, але з поводком, який [PERSON] міцно тримала в руці, встановивши його на короткий режим. Дійшовши до провулку Місячний біля овочевого ларька, відповідачка попросила свою знайому купити їй овочі. Поки відповідачка діставала гаманець її собака стрибнула в сторону собаки [PERSON] , яка була без намордника. Вона схопила свою собаку за хвіст та потягла назад. В цей час собака [PERSON] , яку [PERSON] тримала на поводку, з великою силою накинулася на собаку відповідачки, смикнувши за поводок та потягнувши за собою [PERSON] . В свою чергу, [PERSON] почала розтягувати собак кидаючись голими руками між ними та, як вона зазначила у своїх поясненнях по справі №522/217/20, сунула руку не туди і в результаті отримала укус. Тобто, укус [PERSON] могла отримати від своєї собаки, оскільки собака відповідачки лише захищалася від нападу та укусів собаки [PERSON] . В результаті цієї сутички собака [PERSON] отримала 4 укуси від собаки позивачки, в той час коли її собака не отримала ніяких пошкоджень. У постанові Приморського районного суду м. Одеси від 05.02.2020 не зазначено жодної фрази про собаку, яка вкусила позивачку, така обставина судом не встановлювалася. Додатково вказує, що її собака завжди на прогулянці у наморднику, який знімається лише коли виникає небезпека, а собака [PERSON] вигулюється завжди без намордника. Крім того, не зрозуміло чому позивачка звернулася до лікарні через 4 дні, а до відділення поліції майже через місяць, тому такі обставини ставлять під сумнів коли та при яких обставинах позивач отримала зазначені тілесні ушкодження на які вказує у позові. Накладна на суму 9850 грн не свідчить про оплату. Лікарські препарати не відомо чи придбані для її лікування. Більшість квитанції доданих до позову є нечитабельні та не можуть прийматися до уваги. Рахунок на оплату №120 від 05.06.2020 вважає сфальсифікованим через суму ПДВ. Фото руки додані до позову не свідчать про те, що це рука позивачки. Позивачка не надала достовірних та допустимих доказів на підтвердження протиправності діянні її заподіювача, наявності причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього, також не підтверджено розмір шкоди, тому заявлена моральна шкода не підлягає задоволенню. У судовому засіданні 10.09.2020 проведеному за участі позивача та її представника було долучено відзив до справи та відкладено розгляд справи до 29.10.2020. До суду 19.10.2020 надійшла відповідь на відзив [PERSON] , згідно якої зазначено, що у постанові від 05.02.2020 вказано, що вина відповідачки підтверджується медичною документацією, а у постанові від 13.03.2020 вказано, що відповідачка вигулювала собаку без намордника, в результаті чого собака вкусила потерпілу за руку. Крім того, відсутні докази, що позивачку вкусила її собака дворняга, яку позивачка захищала від нападу Бельгійської вівчарки. Раніше вже було два напади від собаки відповідачки, які позивачка відбивала самостійно. 08.11.2019 вона все вірно зробила та відтягнула пса відповідачки « [PERSON] » від своєї собаки за ошийник, але [PERSON] надала можливість своїй собаці напасти знову, що стало несподіванкою, тому позивачка не впоралася та отримала травму. Рахунок який на думку відповідачки сфальсифікований наданий для підтвердження наступного лікування, сума зазначена у ньому не стягується. Вказує, що справа якою займається позивачка передбачає працю руками та часте використання важких, а іноді небезпечних інструментів, отже, потрібна точність рухів та фізичні зусилля, тому розмір моральної шкоди саме такий. У судовому засіданні 29.10.2020 проведеному за участі [PERSON] та її представника [PERSON] та [PERSON] та її представника [PERSON] було прийнято відзив та відповідь на відзив та відкладено розгляд справи до 12.11.2020, у зв`язку з наданням представнику відповідача часу для підготовки клопотання про поновлення процесуального стоку та залучення доказів. У судовому засіданні 12.11.2020 проведеному за участі представника позивача, відповідача та її представника, було задоволено клопотання представника відповідача про поновлення строків та залучено докази, сторони надали вступні слова, у зв`язку з виникненням обставин, що підлягають встановленню, було оголошено перерву до 26.11.2020. У судовому засіданні 26.11.2020 було долучено до справи матеріали справи про адміністративне правопорушення, судовому засіданні оголошено перерву до 09.12.2020. Ухвалою від 09.12.2020 задоволено клопотання [PERSON] про призначення судово-медичної експертизи, призначено по справі експертизу, на вирішення якої поставлено питання: чи існує причинно-наслідковий зв`язок між подією (укус собаки 08.11.2019) та порушенням функції правої кисті [PERSON] , провадження у справі зупинено. Ухвалою суду від 14.01.2021 виправлено описку в ухвалі від 09.12.2020 в частині зазначення установи проведення експертизи. 21.03.2022 до суду надійшов висновок експерта №76 від 14.03.2022. Ухвалою від 22.03.2022 провадження у справі поновлено, справу призначено до розгляду у судовому засіданні 26.04.2022. Розгляд справи у судовому засіданні 26.04.2022 було відкладено на 15.06.2022, внаслідок задоволення однойменних клопотань представників сторін. У судовому засіданні 15.06.2022 проведеному за участі представника відповідача [PERSON] було задоволено клопотання позивача про відкладення розгляд справи, наступне засідання призначено на 04.08.2022. У судовому засіданні 04.08.2022 представник відповідача [PERSON] просив відкласти розгляд справи, клопотання було задоволено, розгляд справи відкладено до 02.09.2022. У судовому засіданні 02.09.2022 проведеному за участі представника відповідача, було задоволено клопотання представника позивача [PERSON] про відкладення та попереджено про наслідки зловживання процесуальними правами, наступе засідання призначено на 22.11.2022. У судовому засіданні 22.11.2022 проведеному за участі [PERSON] та її представника [PERSON] та представника відповідача [PERSON] було долучено до справи зліпок щелепи собаки відповідача та копію ветеринарного паспорту собаки породи Малінуа по кличці Рік. Та викликано ветеринара [PERSON] для допиту у судовому засіданні, розгляд справи відкладено до 02.12.2022. Ухвалою суду від 02.12.2022 з урахування ухвали про виправлення описки від 11.04.2023, задоволено заяву представника відповідача [PERSON] про призначення додаткової судово-медичної експертизи задоволено, призначено по справі судово-медичну експертизу, провадження у справі зупинено. Не погоджуючись з ухвалою від 02.12.2022 про призначення експертизи, представник позивача [PERSON] подав апеляційну скаргу, в результаті розгляду якої, постановою Одеського апеляційного суду від 22.08.2023 апеляційну скаргу залишено без задоволення, ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 02.12.2022 залишено без змін. До суду 27.03.2024 надійшов висновок експерта №24 від 15.12.2023. Ухвалою від 28.03.2024 провадження у справі поновлено, справу призначено до розгляду у судовому засіданні 12.04.2024. У судовому засіданні 12.04.2024 задоволено клопотання представника позивача та клопотання представника відповідача про відкладення розгляду справи, наступне засідання призначено на 22.04.2024. До суду 22.04.2024 від представника позивача [PERSON] надійшла заява про уточнення позовних вимог. У судовому засіданні 22.04.2024 проведеному за участі [PERSON] та її представника [PERSON] та представника відповідача [PERSON] було відмовлено у прийнятті заяви про уточнення позовних вимог, клопотання про долучення доказів повернуто без розгляду, було викликано експерта [PERSON] , розгляд справи з метою виклику експерта відкладено до 14.05.2024. У судовому засіданні 14.05.2024 проведеному за участі [PERSON] та її представника [PERSON] та представника відповідача [PERSON] було опитано експерта [PERSON] , суд повернув оригінали медичної документації позивачу. Суд, дослідивши матеріали справи та заслухавши пояснення учасників справи та експерта, оцінивши наявні докази, дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що 08 листопада 2019 року о 19:00 год [PERSON] знаходячись за адресою: м. Одеса, вул. Сегедська / пров. Місячний, вигулюючи свою собаку породи Бельгійська вівчарка, допустила порушення правил вигулу собак, в результаті чого [PERSON] отримала тілесні ушкодження. [PERSON] була визнана винною у скоєні адміністративного правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 154 КУпАП, на неї накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 85 грн з конфіскацією тварини собаки породи Бельгійська вівчарка, про що свідчить постанова Приморського районного суду м. Одеси від 05 лютого 2020 року у справі №522/217/20 (т.1 а.с.75). Постановою Одеського апеляційного суду від 13.03.2020 залишено без змін постанову Приморського районного суду м. Одеси від 05.02.2020, при тому, Одеський апеляційний суд зазначив: «суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про винність [PERSON] у вчиненому правопорушенні та правильно кваліфікував її дії за ч. 2 ст. 154 КУпАП, оскільки вона порушила встановлені правила вигулу собак і саме ці дії спричинили заподіяння шкоди здоров`ю потерпілої». Одеський апеляційний суд вважав доведеним факт того, що [PERSON] вкусила собака [PERSON] про що вказано у 16 абзаці постанови (т.1 а.с.34-35). Відповідно до ч.6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Згідно висновку експерта №76 КУ «Одеське обласне бюро судово-медичної експертизи», між подією (укусом собаки 08.11.2019) та помірно вираженим обмеження рухів у дистальному міжфаланговому суглобі четвертого пальця правої кисті з порушенням хватальної функції четвертого пальця правої кисті існує прямий причинно-наслідковий зв`язок (т.1 а.с.218-228). Згідно висновку експерта №24 КУ «Одеське обласне управління медичної експертизи», у [PERSON] малися наступні тілесні ушкодження: відкритий поперечний перелом основної фаланги четвертого пальця правої кисті зі зміщенням кісткових уламків, укушена рана четвертого пальця правої кисті, укушені рани долонної поверхні правої кисті. Зазначені тілесні ушкодження могли утворитися внаслідок стиснення м`яких тканин вказаних ділянок тупими твердими предметами з обмеженою поверхнею, якими могли бути зуби тварини. Виходячи з властивостей наданих зліпків щелеп собаки, а саме наявності травмонебезпечних об`єктів кликів, слід дійти до висновку про те, що не можна категорично виключити утворення перелічених ушкоджень саме даними щелепам. Проте, стверджувати, що тілесні ушкодження спричинені саме «укусом щелепи собаки породи бельгійська вівчарка «Малінуа» на прізвисько « [PERSON] » не є можливим, оскільки провести індивідуальну ідентифікацію травмуючого предмету (у даному випадку, щелепи собаки) за характером тілесних ушкоджень неможливо. Тобто, тілесні ушкодження постраждалій могли бути спричинені як твариною, зліпки щелеп якої надані на дослідження, так і будь-якою іншою твариною з подібними щелепами». Дані ушкодження утворилися незадовго до звернення [PERSON] у спеціалізований лікувальний заклад (травматологічний пункт КНП «МЛ №5№) і таким чином, могли бути заподіяні 08.11.2019. На підставі наданих даних слід вважати, що укушені рани у ділянці основної фаланги 4-го пальця правої кисті постраждалої та відкритий перелом основної фаланги четвертого пальця правої кисті утворилися одночасно, за рахунок стискання та розриву м`яких тканин пальця зубами тварини. Між укушеними ранами долонної поверхні правої кисті та відкритим поперечним переломом основи основної фаланги четвертого пальця правої кисті зі зміщенням кісткових уламків є причинно-наслідковий зв`язок (т.2 а.с.81-98). Як пояснив доповідач при проведенні другої експертизи [PERSON] лікар судово-медичний експерт у судовому засіданні, що враховуючи відсутність ідентифікуючих ознак у медичній документації, а саме глибина укусів, відстань між ранами, встановити яка саме собака укусила руку, зі спливом часу, неможливо. Частиною 2 статті 9 Закону України «Про захист тварин від жорстокого поводження» (в редакції станом на день інциденту) встановлено, що правила утримання домашніх тварин установлюються органами місцевого самоврядування. Станом на час інциденту, вівчарка бельгійська (грюнендаль, лакенуа, молінуа, тарв`юрен) включена до перелік порід собак, визнаних як потенційно небезпечні, вказаних у Правилах утримання тварин у місті Одесі (Додаток до рішення Одеської міської ради № 2476-V від 05.04.2008). Згідно з ч.ч.1-2 ст.180 ЦК України тварини є особливим об`єктом цивільних прав. На них поширюється правовий режим речі, крім випадків, встановлених законом. Правила поводження з тваринами встановлюються законом. За змістом ст.ст. 317, 319 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном, які він здійснює на власний розсуд. Відповідно до ч.ч.4-5 ст. 319 ЦК України власність зобов`язує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі. Згідно з ч. 4 ст. 12 Закону України «Про захист тварин від жорстокого поводження» шкода, заподіяна особі або майну фізичної особи, а також шкода, заподіяна майну юридичної особи твариною, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її утримує. Відповідно до\~ч.1,\~ч.2\~ст.\~1167\~ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Оскільки зазначена норма не містить вичерпного переліку видів джерел підвищеної небезпеки (видів підвищеної небезпечної діяльності), суд, беручи до уваги особливі властивості предметів, речовин або інших об`єктів, що використовуються в процесі діяльності, має право визнати джерелом підвищеної небезпеки також й іншу діяльність. До цих особливих властивостей слід відносити створення підвищеної ймовірності завдання шкоди через неможливість повного контролю за ними з боку людей (пункт 5 постанови №4 від 01.03.2013 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки»). На переконання суду, володіння бельгійською вівчаркою, яка навчена власницею відбиватися від зграї вуличних собак, є джерелом підвищеної небезпеки. Відповідно до частини п`ятої статті 1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є те, що володілець небезпечного об`єкта зобов`язаний відшкодувати шкоду незалежно від його вини. Перед потерпілим несуть однаковий обов`язок відшкодувати завдану шкоду, як винні, так і невинні володільці об`єктів, діяльність з якими є джерелом підвищеної небезпеки. Тому, з огляду на вище викладене, суд доходить висновку, що вина [PERSON] у спричинені шкоди здоров`ю [PERSON] доведена. Неможливість встановлення конкретного собаки, яка укусила [PERSON] , з огляду на обставини справи, не спростовує вину відповідачки, оскільки такі укуси завдані внаслідок того, що [PERSON] порушила умови вигулу собаки, а саме вигулювала свого собаку без намордника. Разом із цим відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, має свої межі, за якими відповідальність виключається. До них належать непереборна сила та умисел потерпілого. Під умислом потерпілого слід розуміти усвідомлене бажання особи заподіяти шкоду. При цьому особа повинна розуміти значення своїх дій та мати змогу керувати ними. Обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається також на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція заподіювача шкоди. Умисел [PERSON] відповідно до матеріалів справи виключається, так само як і дія непереборної сили, тому [PERSON] має відшкодувати матеріальну шкоду спричинену [PERSON] укусом собаки. Розмір матеріальної шкоди визначений позивачем у сумі 15\~309,43 грн підтверджується доданими до позову квитанціями та рахунками. Відповідачем розмір матеріальної шкоди спростований не був. Квитанції з аптек свідчать про придбання бинтів, шприців, антибіотиків, знеболювальних та інших засобів, датовані листопадом 2019-січнем 2020 років, тому приймаються судом до уваги. Відповідачем, в свою чергу, не спростовано, що не всі препарати приймалися позивачкою саме для лікування після укусу собаки. Як вірно зазначає, позивачка, рахунок на оплату №120 від 05.06.2020 не входить до витрат здійснених нею та до матеріальної шкоди, тому доводи відповідача про те що рахунок є сфальсифікованим, є безпідставними. Щодо стягнення моральної шкоди. Стаття 23 ЦК України передбачає, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України, від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, тощо. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Згідно з ч.1 ст.3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Моральну шкоду, зважаючи на її сутність, не можна відшкодувати в повному обсязі, так як немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного страждання. Діюче законодавство не містить визначення способів обчислення її розміру. Зважаючи на це будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз. [PERSON] дійсно зазнала моральних страждань у зв`язку з тимчасовим розладом здоров`я, яке підтверджується лікарняними довідками та висновками експертиз. З наслідками травми, спричиненої її здоров`ю укусом собаки, позивачка бореться до сих пір. З огляду на характер спричинення тілесних ушкоджень позивачу необхідно докладати значних моральних та матеріальних зусиль для відновлення здоров`я. Судом також враховує, що позивач тривалий час була позбавлена можливості вести звичний спосіб життя, відчувала фізичний біль та страждання, що є підставою для відшкодування моральної шкоди. За змістом ч.2 ст. 1193 ЦК України вбачається, якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом. Власники собаки мають знати правила як зупинити бійку між тваринами і такі правила є загальновідомою інформацією для власників собак, які вигулюють своїх собак. Тож, серед правил зупинення бійки між собаками: гучний і грубий крик, використання підручних предметів, які можуть бути вставлені між собаками, взяття собак за нашийник, взяття собак за задні лапи, а в деяких випадках використання повідця для перекриття кисню собаці, яка схватила іншу і не відпускає. Як вказує [PERSON] у своїх поясненнях по справі про адміністративне правопорушення, вона відбиваючи напад собаки не змогла розрахувати свої рухи і всунула руку не туди, в результаті чого отримала укус (т.1 а.с.131). Шкода завдана здоров`ю [PERSON] виникла в результаті взаємодії двох собак, її дії по припиненню конфлікту між собаками також стали причиною отримання травми, з огляду на що суд вважає дії за яких позивачка всунула руку прямо між кусючих собак є грубою необережністю потерпілої, тому застосовує положення ч.2 ст. 1193 ЦК України та стягує моральну шкоду в розмірі 75\~000 грн, тобто зменшує заявлений розмір моральної шкоди в два рази. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року; SERYVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909|04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). За таких обставин, позов [PERSON] підлягає частковому задоволенню, матеріальна шкода підлягає стягненню у повному обсязі, а моральна шкода підлягає стягненню у двічі зменшеному від заявленого розмірі. Щодо судових витрат. Відповідно положень статі 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, зокрема, у разі задоволення позову на відповідача. Позивачка оплатила судовий збір у розмірі 1\~681,80 грн. Витрати на адвоката у розмірі 3\~000 грн підтверджені договором про надання правової допомоги від 03.03.2020, додатком до договору про надання правової допомоги від 03.03.2020 та розрахунком суми гонорару за надану правничу допомогу. Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеного у постанові ОП КГС ВС від 03.10.2019 року у справі № 922/445/19, у розумінні положень ч.5 ст.141 ЦПК України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, є можливим лише на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим адвокатом на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи. Відповідачкою не заявлялося про зменшення витрат на правову допомогу. Таким чином, витрати на правову допомогу та вартість сплаченого судового збору підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: partial