Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-19 00:00:00

У березні 2024 року Комунальне підприємство по експлуатації теплового господарства «Тепловик» Старокостянтинівської міської ради (далі - КП «Тепловик») звернулось в суд з позовом до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за послуги з теплопостачання. Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги КП «Тепловик» вказує, що відповідачі зареєстровані у квартирі [ADDRESS] . КП «Тепловик» надає послуги з теплопостачання житлового будинку [ADDRESS] , однак відповідачі на порушення вимог ст.ст.64, 67, 68 Житлового кодексу України отриманих послуг не оплачують, через що станом на 01 березня 2024 року у них виникла заборгованість перед позивачем за отримані послуги з теплопостачання в розмірі 15855,41 грн., з яких: 14447,60 грн. - опалення; 939,10 грн. - абонентська плата; 60,66 грн. - внески за заміну вузлів комерційного обліку теплової енергії (ВКО ТЕ); 408,12 грн. - внески за обслуговування вузлів комерційного обліку теплової енергії (ВКО ТЕ). Вказує, що між КП «Тепловик» та відповідачами встановились зобов`язальні відносини з приводу надання житлово-комунальних послуг з теплопостачання. У квартирі відповідачів встановлено лічильник тепла, а тому їм нараховується оплата за надані послуги згідно із показниками засобів обліку відповідно до Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» та Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг. При цьому, нарахування здійснюється відповідно до п.3 розділу ІІІ Методики, згідно якого для опалювання приміщення, оснащеного приладом (приладами) розподільного обліку теплової енергії, крім обсягу теплової енергії, визначеного на підставі його/їх показань, донараховується обсяг теплової енергії, якщо фактичне споживання теплової енергії у такому приміщенні менше мінімальної частки середнього питомого споживання, яка визначається відповідно до пунктів 1-3 розділу VI цієї Методики. Однак, відповідачі не оплачують отриманих послуг з теплопостачання, що порушує право позивача на одержання плати за надані послуги в установлений законодавством строк, а тому просить стягнути з [PERSON] та [PERSON] солідарно на свою користь 15855,41 грн. заборгованості за надані послуги з теплопостачання, а також понесені судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 3028 грн. Ухвалою Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 28 березня 2024 року у даній справі відкрито провадження та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. В судовому засіданні представник позивача КП «Тепловик» - Медведчук О.В. підтримала позовні вимоги у повному обсязі і просить позов задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні проти позову заперечив та просить у його задоволенні відмовити, посилаючись на те, що його квартира обладнана засобами обліку теплової енергії, яку він не використовує, оскільки користується альтернативними засобами обігріву квартири. А тому, вважає нарахування плати за опалення безпідставним. Крім того, заперечує проти нарахування абонентської плати та внесків за заміну та обслуговування вузлів комерційного обліку теплової енергії, посилаючись на відсутність укладеного з ним договору про надання таких послуг. Відповідач [PERSON] , який належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився. Крім того, відповідачі у визначений судом строк подали відзив, у якому вказують, що позивач, як на підставу виникнення між ними зобов`язальних відносин, посилається на договір приєднання про надання послуг з теплопостачання теплової енергії, який було висвітлено на сайті КП «Тепловик» та на сайті виконавчого комітету Старокостянтинівської міської ради, однак факт укладення такого договору із ними, вони заперечують. Натомість вказують, що між ними та позивачем діє договір про надання послуг з центрального опалення від 27 січня 2015 року, який неодноразово пролонгувався і діє на час розгляду справи. Цим договором не передбачено оплати внесків за заміну та обслуговування вузлів комерційного обліку теплової енергії та абонентської плати, а тому нарахування цих платежів вважають безпідставним. Що стосується нарахування плати за опалення, то вказує, що у їх квартирі на кожному радіаторі встановлено засоби розподільного обліку теплової енергії, які опломбовані та пройшли відповідну повірку. З 02 вересня 2020 року і по даний час вони не споживали послуг з теплопостачання, оскільки з часу встановлення лічильників та їх опломбування наявні на них показники є незмінними, що свідчить про те, що теплову енергію вони не споживали, відповідно вона не підлягає оплаті. Крім того, при вирішенні даного спору просять застосувати строк позовної давності та відмовити у стягненні заборгованості за період з 01.12.2019 по 01.03.2021. Також просять врахувати, що місця загального користування у будинку належним чином не опалюються, так як у них відсутні радіатори опалення, а також вони не обладнані приладами обліку. У відповіді на вищезазначений відзив КП «Тепловик» вказує, що між КП «Тепловик» та [PERSON] був укладений договір №5491 від 27 січня 2015 року про надання послуг з централізованого опалення, постачання гарячої води. Проте, Законом України від 03.12.2020 №1060-ІХ «Про внесення змін до деяких законів України щодо врегулювання окремих питань у сфері надання житлово-комунальних послуг» з 01 травня 2021 року були внесені зміни до Закону України «Про житлово-комунальні послуги», у тому числі й щодо організації договірних відносин між виконавцями житлово-комунальних послуг та споживачами. Відповідно до ст.13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» у разі, якщо співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали з виконавцем комунальної послуги відповідний договір, з ними укладається індивідуальний договір про надання комунальної послуги, що є публічним договором приєднання. 06 жовтня 2021 року вказаний договір приєднання КП «Тепловик» висвітлив на сайті підприємства та на сайті виконавчого комітету Старокостянтинівської міської ради. Умови, що були зазначені у попередньому договорі №5491 та чинному договорі приєднання, що є публічним договором, КП «Тепловик» виконує у повному обсязі, послуги надає вчасно і безперебійно. Нарахування для відповідачів проводиться відповідно до Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, зокрема, відповідачам нараховується плата за опалення місць загального користування, а також їм нараховується плата за опалення квартири, оскільки по квартирним лічильникам у них обсяг фактично спожитої теплової енергії становить 0 Гкал, тому відповідно до п.3 розділу ІІІ та п.1 розділу VI Методики їм нараховується мінімальна частка питомого споживання теплової енергії, розмір якої становить 50% від середнього питомого споживання теплової енергії. Як приклад, у відповіді на відзив позивач навів відповідний розрахунок за січень-лютий 2024 року. Що до заяви відповідачів про застосування строку позовної давності, то позивач зазначає, що згідно п.19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у період дії в України воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії, отже строк позовної давності ним не пропущений. Також просить врахувати, що відповідно до п.24 постанови КМУ №830 від 21.08.2019 «Про затвердження Правил надання послуг з постачання теплової енергії і типових договорів про надання послуги з постачання теплової енергії» якщо проектом на будинок було передбачено встановлення приладів опалення у місцях загального користування та допоміжних приміщеннях, але вони були демонтовані, то для забезпечення нормативної температури у цих приміщеннях такі прилади опалення повинні бути відновленні виконавцем послуг з управління багатоквартирним будинком. Тому, вважає, що нарахування відповідачам за отримані послуги проводилось правомірно, в зв`язку із чим просить позов задовольнити. У запереченнях на відповідь на відзив відповідачі просять відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що позивачем не надано доказів, які б свідчили, що вихідні дані (площа будинку, показники лічильника), на підставі яких він проводить нарахування відповідають дійсності та є достовірними. Тому, наданий позивачем розрахунок вважають не дійсним, таким, що ґрунтується на припущеннях. Наполягають на тому, що відносини між ними та позивачем регулюються договором від 27 січня 2015 року, а не договором приєднання. Крім того, позивачем не враховано, що [PERSON] має пільги на житлово-комунальні послуги як учасник бойових дій. Заслухавши учасників процесу, дослідивши надані докази, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що квартира [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу від 26 січня 1999 року належить на праві власності [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . У вказаній квартирі з 16 лютого 1999 року зареєстрований відповідач [PERSON] , а з 05 вересня 2018 року - відповідач [PERSON] Квартира [ADDRESS] знаходиться в багатоквартирному житловому будинку з централізованою системою опалення. КП «Тепловик» надає послуги з теплопостачання вищезазначеного житлового будинку. Відповідач [PERSON] є уповноваженою та відповідальною особою по оплаті житлово-комунальних послуг по теплопостачанню квартири [ADDRESS] , які надає КП «Тепловик», з ним 27 січня 2015 року укладений договір з централізованого опалення, постачання гарячої води, а також на його ім`я відкрито особовий рахунок № [NUMBER] . Відповідно до Акту про прийняття вузла комерційного обліку на абонентський облік від 02 вересня 2020 року, у приміщені квартири [ADDRESS] проведено огляд та опломбування вузла комерційного обліку теплової енергії, а саме у кімнатах квартири на радіаторах встановлені лічильники: №67310185 з показником 0,05 ГДж, № 67310186 з показником 0,08 ГДж, №67310187 з показником 0,05 ГДж. Згідно Акту опломбування вентилів гарячого водопостачання від 16 вересня 2020 року у квартирі [ADDRESS] було демонтовано засіб обліку гарячої води, проведено заглушку та опломбування стояка, в зв`язку із чим вказана квартира з 16 вересня 2020 року відключена також і від гарячого водопостачання. Згідно заяви [PERSON] від 27 листопада 2023 року, яка адресована КП «Тепловик», [PERSON] повідомив, що показники теплових лічильників, які встановлені на радіаторах тепла у квартирі [ADDRESS] станом на листопад 2023 року становлять: по лічильнику №67310185 - 0,05 ГДж, по лічильнику №67310186 - 0,08 ГДж, по лічильнику №67310187 - 0,05 ГДж, тобто з часу опломбування лічильника, показники лічильника не змінились. Згідно наявного в матеріалах справи розрахунку заборгованості по особовому рахунку № [NUMBER] абонента [PERSON] , вбачається що станом на 01 березня 2024 року заборгованість за послуги з теплопостачання становить 15855,41 грн., з яких: 14447,60 грн. - опалення; 939,10 грн. - абонентська плата; 60,66 грн. - внески за заміну вузлів комерційного обліку теплової енергії (ВКО ТЕ); 408,12 грн. - внески за обслуговування вузлів комерційного обліку теплової енергії (ВКО ТЕ). Вказана заборгованість виникла за період з 01 грудня 2019 року по 01 березня 2024 року й згідно надано розрахунку заборгованості вбачається, що відповідачі жодного разу не сплачували за послуги опалення квартири та опалення місць загального користування, функціонування внутрішньобудинкових систем опалення будинку, внесків на обслуговування та заміну вузла комерційного обліку, а також абонентської плати, в зв`язку із чим мають заборгованість за вказані послуги. У листопада 2023 року з них в примусовому порядку було стягнуто заборгованість в сумі 10833,41 грн. на підставі судового наказу Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 02 травня 2023 року, який в подальшому був скасований, а вказані кошти повернуто відповідачам в порядку повороту виконання судового наказу. Між сторонами виникли правовідносини з приводу постачання теплової енергії, які регулюються Законом України «Про теплопостачання», Законом України «Про житлово-комунальні послуги», Законом України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання», Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630 (далі - Правила № 630), Правилами надання послуги з постачання теплової енергії, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 21 серпня 2019 р. № 830 (далі - Правила № 830), Методикою розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженої наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 22 листопада 2018 року № 315 (далі - Методика), якою встановлено порядок визначення обсягів спожитої у будівлі теплової енергії на опалення житлових та нежитлових приміщень, які є самостійними об`єктами нерухомого майна, опалення місць загального користування. Відповідно до частини першої статті 64 ЖК України, члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору. Згідно частиною 3 статті 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг. Тобто, за змістом Закону України «Про житлово-комунальні послуги», особи, місце проживання яких зареєстроване у квартирі у встановленому законом порядку, а також власники (співвласники) квартир, зобов`язані їх утримувати, у тому числі, нести витрати по оплаті фактично наданих житлово-комунальних послуг нарівні з іншими дієздатними, які проживають та/або зареєстровані у житлі, або співвласниками. Згідно положень статті 541 ЦК України, солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов`язання. Частиною 1 статті 543 ЦК України передбачено, що у разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Враховуючи, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] є співвласниками квартири [ADDRESS] та зареєстровані у вказаній квартирі, а також, що позивач пред`явив позов про стягнення заборгованості за послуги з теплопостачання лише до [PERSON] та [PERSON] , тому вони несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг. Оскільки співвласником квартири [ADDRESS] є також [PERSON] , однак позивач не пред`являв позову до неї, тому відповідачі у разі сплати заборгованості за послуги з теплопостачання, на підставі ч.1 ст.544 ЦК України будуть мати право на зворотну вимогу (регрес) до [PERSON] у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або законом, за вирахуванням частки, яка припадає на них. Відповідно до ч.1 ст.714 ЦК України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. Як зазначено в преамбулі Закону України «Про житлово-комунальні послуги» цей Закон регулює відносини, що виникають у процесі надання та споживання житлово-комунальних послуг. Згідно ч.1 ст.2 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» предметом регулювання цього Закону є відносини, що виникають у процесі надання споживачам послуг з управління багатоквартирним будинком, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення та поводження з побутовими відходами, а також відносини, що виникають у процесі надання послуг з постачання та розподілу електричної енергії і природного газу споживачам у житлових, садибних, садових, дачних будинках. Відповідно до ст.6 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», учасниками правовідносин у сфері надання житлово-комунальних послуг є: споживачі (індивідуальні та колективні); управитель; виконавці комунальних послуг. Статтею 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» встановлені права та обов`язки споживачів. Індивідуальний споживач зобов`язаний: укладати договори про надання житлово-комунальних послуг у порядку і випадках, визначених законом; оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами (ч.2 ст.7 цього Закону). Споживач має право одержувати своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством і умовами укладених договорів (ч. 1 ст. 7 цього Закону). Відповідно до ч.1 ст.12 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Відповідно до ч.5 ст.13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» у разі якщо співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали з виконавцем комунальної послуги відповідний договір (крім послуг з постачання та розподілу природного газу і послуг з постачання та розподілу електричної енергії), з ними укладається індивідуальний договір про надання комунальної послуги, що є публічним договором приєднання. Такі договори вважаються укладеними, якщо протягом 30 днів з дня опублікування тексту договору на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування та/або на веб-сайті виконавця послуги співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали відповідний договір з виконавцем комунальної послуги. При цьому розміщується повідомлення про місце опублікування тексту договору у загальнодоступних місцях на інформаційних стендах та/або рахунках на оплату послуг. У відповідності до ст. 633 ЦК України публічним є договір в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться. Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів. Актами цивільного законодавства можуть бути встановлені правила, обов`язкові для сторін при укладенні і виконанні публічного договору. Статтею 634 ЦК України визначено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до ст.526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином, відповідно до умов договору. Згідно ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох і більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно ст.19 Закону України «Про теплопостачання» передбачено, що споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. Пунктом 13 Правил №830 надання послуги здійснюється виключно на договірних засадах. Послуга надається споживачеві згідно з умовами договору, що укладається відповідно до типових договорів про надання послуги відповідно до статей 13 і 14 Закону України «Про житлово-комунальні послуги». Індивідуальний договір вважається укладеним із споживачем, якщо протягом 30 днів з дня опублікування тексту договору на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування та/або на веб-сайті виконавця співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали відповідний договір з виконавцем. Фактом приєднання споживача до умов індивідуального договору (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які свідчать про його бажання укласти договір, зокрема надання виконавцю підписаної заяви-приєднання, сплата рахунка за надані послуги, факт отримання послуги. 06 жовтня 2021 року КП «Тепловик» опублікувало на власному сайті https://www.teplovik.org та на сайті виконавчого комітету Старокостянтинівської міської ради Хмельницької області типовий договір про надання послуг з постачання теплової енергії та з постачання гарячої води, і так як від співвласників багатоквартирного житлового будинку по [ADDRESS] не надходили заяви про обрання певної форми договірних відносин, тому із відповідачами укладено з 06 листопада 2021 року публічний договір приєднання на надання послуг з постачання теплової енергії. З цих підстав не заслуговують на увагу доводи відповідачів про те, що вони не підписували договір на поставку їм теплової енергії. Що стосується договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання гарячої води, який був укладений 27 січня 2015 року між КП «Тепловик» та [PERSON] , то він був чинний до 01 травня 2021 року, оскільки Законом України від 03.12.2020 №1060-ІХ «Про внесення змін до деяких законів України щодо врегулювання окремих питань у сфері надання житлово-комунальних послуг» з 01 травня 2021 року були внесені зміни до Закону України «Про житлово-комунальні послуги», у тому числі й щодо організації договірних відносин між виконавцями житлово-комунальних послуг та споживачами. Зокрема, статтею 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» було визначено, що у разі, якщо співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали з виконавцем комунальної послуги відповідний договір, з ними укладається індивідуальний договір про надання комунальної послуги, що є публічним договором приєднання. Частина 2 статті 382 ЦК України передбачає, що усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав. Пунктом 10 частини 1 статті 7 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку», передбачено, що співвласники зобов`язані своєчасно сплачувати за спожиті житлово-комунальні послуги. Крім того частина 2 даної статті передбачає, що кожний співвласник несе зобов`язання щодо належного утримання, експлуатації, реконструкції, реставрації, поточного і капітального ремонтів, технічного переоснащення спільного майна багатоквартирного будинку пропорційно до його частки співвласника. Обсяг зобов`язань та відповідальності кожного співвласника за договором про надання комунальної послуги визначається відповідно до Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (ч.3 ст.8 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку»). Відповідно до частин 4, 6 ст.10 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання», розподіл між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг здійснюється відповідно до методики, затвердженої центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства. Обсяг теплової енергії, витраченої на опалення місць загального користування та допоміжних приміщень будівлі, а також на забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення та гарячого водопостачання, розподіляється відповідно до правил, встановлених цією статтею, також на власників (співвласників) приміщень, обладнаних індивідуальними системами опалення та/або гарячого водопостачання. Згідно пункту 24 Правил №830 визначений за допомогою вузла (вузлів) комерційного обліку (а у випадках, передбачених частиною другою статті 9 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання», - за розрахунковим або середнім обсягом споживання) обсяг спожитої у будівлі теплової енергії включає обсяги теплової енергії на опалення житлових та нежитлових приміщень, які є самостійними об`єктами нерухомого майна, опалення місць загального користування, гаряче водопостачання (у разі ведення обліку теплової енергії у гарячій воді), забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення та гарячого водопостачання (за наявності циркуляції) та розподіляється між споживачами в порядку, визначеному статтею 10 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання». Обсяг теплової енергії, витраченої на опалення місць загального користування та допоміжних приміщень будівлі, а також на забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення та гарячого водопостачання, розподіляється також на споживачів, приміщення яких обладнані індивідуальними системами опалення та/або гарячого водопостачання або відокремлені (відключені) від системи (мережі) централізованого опалення (теплопостачання) та постачання гарячої води. Якщо проектом на будівлю/будинок було передбачено встановлення приладів опалення у місцях загального користування та допоміжних приміщеннях, але вони були демонтовані, то для забезпечення нормативної температури у цих приміщеннях такі прилади опалення повинні бути відновлені виконавцем послуг з управління багатоквартирним будинком. З 25 січня 2019 року набула чинності Методика розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затверджена наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 22 листопада 2018 року №315 (далі - Методика), якою встановлено порядок визначення та розподілу між споживачами обсягу спожитої у будівлі теплової енергії на опалення житлових та нежитлових приміщень. Зокрема, розділами ІV та VI даної Методики визначається та розподіляється обсяг спожитої у будівлі/будинку теплової енергії на загально будинкові потреби опалення та вимоги щодо мінімального споживання теплової енергії у опалювальному приміщенні з приладом обліку. У цих розділах наведені формули, які використовуються позивачем при розрахунку обсягу теплової енергії. Так, відповідно до п.12 розділу ІV Методики обсяг теплової енергії, витрачений на загальнобудинкові потреби опалення будівлі/будинку, розподіляється між усіма власниками (співвласниками) приміщень будівлі/будинку (включаючи приміщення з індивідуальним опаленням та окремі приміщення з транзитними мережами опалення) пропорційно до загальних/опалюваних площ/об`ємів їх житлових/нежитлових приміщень. Згідно п.3 розділу ІІІ Методики для опалюваного приміщення, оснащеного приладом (приладами) розподільного обліку теплової енергії, крім обсягу теплової енергії, визначеного на підставі його/їх показань, донараховується обсяг теплової енергії Qдонпр.j або Qдонпр.g, якщо фактичне споживання теплової енергії у такому приміщенні менше мінімальної частки середнього питомого споживання, яка визначається відповідно до пунктів 1-3 розділу VI цієї Методики. Згідно п.1 розділу VІ Методики для споживачів, приміщення яких оснащені приладами розподільного обліку теплової енергії, розподілене питоме споживання теплової енергії в розрахунку на 1 квадратний метр площі (1 кубічний метр об`єму) квартири (іншого приміщення) не може становити менше мінімальної частки питомого споживання теплової енергії. Мінімальна частка середнього питомого споживання теплової енергії на опалення визначається для опалюваних приміщень, оснащених приладами розподільного обліку теплової енергії. Цією часткою перевіряють додержання теплового режиму в цих приміщеннях протягом опалювального періоду, в яких не допускається зниження температури повітря більше ніж на 4 градуса від нормативної температури внутрішнього повітря. Якщо опалюване приміщення спожило менший обсяг теплової енергії, визначений за показаннями приладів розподільного обліку теплової енергії, ніж визначений за мінімальною часткою середнього питомого споживання, такому приміщенню донараховується обсяг спожитої теплової енергії. Для опалюваного приміщення, оснащеного приладом (приладами) розподільного обліку теплової енергії, крім обсягу теплової енергії, визначеного на підставі його/їх показань, здійснюється донарахування обсягу теплової енергії Qдонпр.j або Qдонпр.g з метою унеможливлення опалення приміщення за рахунок суміжних опалюваних приміщень або опалюваних МЗК та допоміжних приміщень, запобігання утворенню грибків та плісняви в приміщеннях, МЗК та допоміжних приміщеннях, а також недопущення зниження нормативного строку експлуатації приміщення/будівлі/будинку. Це донарахування не застосовується у разі наявності обґрунтованої претензії щодо кількості та/або якості наданої послуги у приміщені або не застосовується автоматично за наявності у будівлі/будинку більше 30 % опалюваних приміщень, щодо яких оформлено такі претензії. Середнє питоме споживання теплової енергії розраховується як сумарний обсяг теплової енергії, витраченої на опалення всіх опалюваних приміщень будівлі, віднесений до сумарної загальної/опалюваної площі/об`єму цих приміщень (у тому числі приміщень, не оснащених приладами обліку, за винятком приміщень з індивідуальним опаленням та/або окремих приміщень з транзитними мережами опалення), з урахуванням положень пункту 11 розділу I цієї Методики. Таке питоме споживання теплової енергії має відповідати нормативній температурі внутрішнього повітря. Мінімальна частка середнього питомого споживання теплової енергії дорівнює 50 % від середнього питомого споживання теплової енергії на опалення приміщень. Оскільки квартира [ADDRESS] обладнана приладами розподільного обліку теплової енергії, тому нарахування плати за послуги з теплопостачання для відповідачів проводиться відповідно до Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, зокрема, відповідачам нараховується плата за опалення місць загального користування, що передбачено п.12 розділу ІV Методики, а також їм нараховується плата за опалення квартири, оскільки по квартирним лічильникам у них обсяг фактично спожитої теплової енергії становить 0 Гкал, тому відповідно до п.3 розділу ІІІ та п.1 розділу VI Методики їм донараховується обсяг теплової енергії до розміру мінімальної частки питомого споживання теплової енергії, що становить 50% від середнього питомого споживання теплової енергії. Таке нарахування передбачено розділами ІV та VI Методики, а тому позивач, починаючи з грудня 2021 року правомірно проводить нарахування відповідачам за опалення місць загального користування та донараховує обсяг теплової енергії до розміру мінімальної частки питомого споживання теплової енергії. Крім того, відповідно до ст.6 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання», в редакції від 22.06.2017, витрати оператора зовнішніх інженерних мереж на обслуговування та заміну вузлів комерційного обліку (їх складових частин) відшкодовуються споживачами відповідної комунальної послуги, а також власниками (співвласниками) приміщень, обладнаних індивідуальними системами опалення та/або гарячого водопостачання у такій будівлі, шляхом сплати виконавцю комунальної послуги внесків на обслуговування та заміну вузла комерційного обліку. У зв`язку із змінами у законодавстві, зокрема у Законі України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання», внески на обслуговування та заміну вузла комерційного обліку нараховувались з грудня 2019 року по липень 2021 року включно, а з листопада 2021 року (через 30 днів з моменту висвітлення на сайті типового договору про надання послуг з постачання теплової енергії та з постачання гарячої води), позивачем нараховується плата за абонентське обслуговування за послугою з постачання теплової енергії. Статтею 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що плата за абонентське обслуговування - це платіж, який споживач сплачує виконавцю комунальної послуги за індивідуальним договором про надання комунальних послуг. Новий платіж - плата за абонентське обслуговування, введений на виконання постанови КМУ №808 від 21 серпня 2019 року «Про встановлення граничного розміру плати за абонентське обслуговування у розрахунку на одного абонента для комунальних послуг, що надаються споживачам за індивідуальними договорам про надання комунальних послуг або за індивідуальними договорами з обслуговування внутрішньобудинкових систем про надання комунальних послуг» (в редакції постанови №928 від 01.09.2021). Саме на підставі вищевказаного нормативного акта КП «Тепловик» з листопада 2021 року нараховує плату за абонентське обслуговування послуги з постачання теплової енергії, що становить 33,74 грн. в місяць. Посилання відповідачів на те, що вони не отримували від КП «Тепловик» жодних послуг, не заслуговують на увагу. Внутрішньобудинкові мережі централізованого опалення належать до інженерного (технічного) обладнання житлового будинку та є його невід`ємною частиною. Система опалення, як інженерна система будинку, яка призначена для задоволення потреб усіх співвласників (мешканців будинку), належить на праві спільної сумісної власності всім співвласникам, які зобов`язані забезпечувати належне її утримання, що також включає і витрати на оплату комунальних послуг щодо цього спільного майна. Місця загального користування багатоквартирного житлового будинку - це приміщення, призначені для забезпечення експлуатації будинку та побутового обслуговування мешканців будинку. За рахунок тепловиділень від розподільчих трубопроводів, створюються сприятливі умови для нормального функціонування мереж водопостачання, водовідведення. Враховуючи вищевикладені вимоги чинного законодавства України, кожен власник - споживач зобов`язаний брати участь у загальному розподілі обсягу спожитої будинком теплової енергії, в тому числі витраченої на опалення місць загального користування та допоміжних приміщень будівлі, а також на забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення. Таким чином, нарахування теплопостачальною організацією внесків на обслуговування та заміну вузла комерційного обліку (востаннє нараховувались у липні 2021 року), плати за абонентське обслуговування (нараховується з листопада 2021 року) та плати за опалення (нараховується з грудня 2021 року), яка включає в себе плату за опалення місць загального користування та плату за донарахований обсяг теплової енергії до розміру мінімальної частки питомого споживання теплової енергії, співвласникам квартири, обладнаної приладами розподільного обліку теплової енергії, законодавчо обґрунтовані та носять обов`язковий характер. Отже, відповідачі, як мешканці багатоквартирного житлового будинку зобов`язані брати участь у загальному розподілі обсягу спожитої будинком теплової енергії. Щодо заяви відповідачів про застосування у даній справі строку позовної давності, то суд вважає, що вказана заява не підлягає задоволенню, з огляду на наступне. Зі змісту позовної заяви вбачається, що заборгованість, яку позивач просить стягнути з відповідачів, утворилась за період з 01 грудня 2019 року по 01 березня 2024 року. Статтею 256 ЦК України визначено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність відповідно до ст.257 ЦК України встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ст.253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Згідно з ч.1 ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Законом України від 30.03.2020 року №540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено, зокрема, пунктом 12 такого змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину». Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 року №211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) на всій території України з 12.03.2020 року установлено карантин, правовий режим якого був неодноразово продовжений. Зокрема, постановою Кабінету Міністрів України №383 від 25.04.2023 року дію карантину продовжено до 30 червня 2023 року. Виходячи із взаємозв`язку норм права, які були прийняті органом законодавчої влади в Україні під час дії карантину, введеного Урядом України у зв`язку із поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19), цілей, з метою яких ці норми впроваджені, а також з метою недопущення безпідставного звуження прав учасників цивільних правовідносин, суд дійшов висновку, що пункт 12 Перехідних і прикінцевих положень ЦК України щодо продовження під час карантину строків загальної і спеціальної позовної давності, передбачених статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, підлягає застосуванню у тому випадку, коли строк позовної давності не сплив на момент встановлення карантину на території України. Близькі за змістом висновки викладено в постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 07.09.2022 року у справі №679/1136/21 (провадження №61-5238св22) та від 26.09.2022 року у справі №372/3235/20 (провадження №61-6797св22). На момент встановлення карантину на території України строк позовної давності у даній справі не сплив, тому заява про застосування строку позовної давності до вимог про стягнення заборгованості за зобов`язаннями відповідачів, які виникли до 01 березня 2021 року, є безпідставною. Крім того, відповідно до п.19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану. Таким чином, позовні вимоги КП «Тепловик» є обґрунтованими, а тому з відповідачів солідарно підлягає стягненню заборгованість за послуги з теплопостачання, яка утворилась станом на 01 березня 2024 року 15855,41 грн., з яких: 14447,60 грн. - опалення; 939,10 грн. - абонентська плата; 60,66 грн. - внески за заміну вузлів комерційного обліку теплової енергії (ВКО ТЕ); 408,12 грн. - внески за обслуговування вузлів комерційного обліку теплової енергії (ВКО ТЕ). Відповідно до положень ч.1 та ч.2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позов КП «Тепловик» задоволено у повному обсязі, тому сплачений ним судовий збір в сумі 3028 грн. підлягає стягненню з відповідачів у повному обсязі, а отже з кожного із відповідачів на користь позивача слід стягнути по 1514 грн. (3028 грн. : 2) судового збору.

Outcome: approved