Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-15 00:00:00

В січні 2024 року до Дзержинського міського суду Донецької області з позовом звернувся представник позивача адвокат Верба А.П., який діє в інтересах [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 05.01.2023 [PERSON] уклав із [PERSON] договір позики, за яким передав йому у борг грошові кошти в розмірі 80 000,00 доларів США (за курсом НБУ станом на 05.01.2023 еквівалентно 2 925 488,00 грн.), а останній зобов`язувався повернути позичальнику всю суму позики до 05.01.2024. Підписанням цього договору позичальник підтвердив отримання ним грошових коштів у розмірі встановленому Договором (п.2.2. Договору). На час подання позову відповідач не повернув отримані ним грошові кошти і ухиляється від виконання взятих на себе зобов`язань, у зв`язку із чим позивач вимушений звернутись до суду за захистом своїх прав і законних інтересів, та просить стягнути з відповідача на його користь борг за договором позики від 05.03.2021 у розмірі 80000,00 доларів США; проценти за користування позикою у розмірі 17 768 доларів 77 центів США; пеню у розмірі 8800,00 доларів США; три проценти річних у розмірі 72 долари 33 центи США, а всього стягнути 106 641 долар 10 центів США, а також судові витрати, які складаються з судового збору в розмірі 15140,00 грн. та витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 20 000 грн. Представник позивача надав заяву про розгляд справи за відсутності сторони позивача, заявлені вимоги підтримую повністю. Відповідач у судове засідання не з`явився, надав відзив на позовну заяву від 15.03.2024, в якому зазначив, що дійсно 5 січня 2023 року він уклав із [PERSON] договір позики і отримав у борг 80000,00 доларів США, зобов`язався повернути суму коштів не пізніше ніж через рік (5 січня 2024 року), але через складне матеріальне становище і складну ситуацію в країні у зв`язку із військовою агресію, він не має можливості вчасно повернути борг. Він не погоджується з процентами за користування позикою, пенею, 3% річних за користування чужими грошима, тому що не відмовляється повертати борг, а тимчасово не може це зробити через об`єктивні форс-мажорні обставини (ведення в Україні воєнного стану, руйнування критичної інфраструктури, критичне подорожчання продуктів першої необхідності, енергоресурсів, неможливістю контрагентів виконувати обов`язки в умовах вже укладених договорів та небажанням потенційних клієнтів укладати нові комерційні договору, моє скрутне матеріальне становище та інше). Посилається на лист від 28.02.2022 за №2024/02.0-7.1 Торгово-промислової палати України, де засвідчено форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили): військову агресію Російської федерації проти України, що стало підставою ведення воєнного стану із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, відповідно до Указу Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 «Про ведення воєнного стану в Україні». Зазначає, що виконання зобов`язань згідно з умовами договору стало неможливим у встановлений термін внаслідок настання таких форс-мажорних обставин. \~ \~ \~ \~ У відповіді на відзив від 25.03.2024 представником позивача зазначено, що відповідача не може бути звільнено від відповідальності за прострочення зобов`язання на підставі ч.1 ст.617 ЦК України, оскільки ним не доведено причино-наслідковий взаємозв`язок між настанням обставин непереборної сили і невиконання зобов`язання в силу саме цих обставин, не надано до суду сертифікат торгово-промислової палати, який підтверджує наявність у відповідача форс-мажорних обставин та визнання таких обставин форс-мажорними у договорі позики. Разом з тим, сам факт введення воєнного стану не є підставою для звільнення від відповідальності за невиконання договірних зобов`язань. Зацікавлена сторона повинна довести, що вона не в змозі виконувати конкретні зобов`язання і що цю неможливість зумовив саме воєнний стан. Особа має обґрунтувати наявність причинно-наслідкового зв`язку між введеним воєнним станом та неможливістю виконання своїх зобов`язань за договором. Саме лише посилання сторони у справі на наявність обставин непереборної сили та надання відповідних доказів в підтвердження своїх доводів не може вважатися безумовним доведенням відповідних обставин, яке не потребує оцінки суду, оскільки саме суд повинен на підставі наявних у матеріалах доказів встановити чи дійсно такі обставини, на які посилається сторона, є надзвичайними і невідворотними, що об`єктивно унеможливили належне виконання стороною свого обов`язку. Дослідивши наявні у справі матеріали, суд дійшов наступного висновку. Так судом встановлено, що 05.01.2023 [PERSON] уклав із [PERSON] договір позики, за яким передав йому у борг грошові кошти в розмірі 80 000,00 доларів США (за курсом НБУ станом на 05.01.2023 еквівалентно 2 925 488,00 грн.), а останній зобов`язувався повернути позичальнику всю суму позики до 05.01.2024. Позика була передана позикодавцем позичальнику безпосередньо при підписанні сторонами цього договору. Підписанням цього договору позичальник підтвердив отримання ним грошових коштів у розмірі встановленому Договором (п.2.2. Договору). Дана обставина підтверджується копією договору позики від 05.01.2023. На підтвердження факту укладення договору позики і отримання коштів відповідач надав позивачеві письмову розписку від 05.01.2023. Відповідно до п.3.3. Договору позики сторони узгодили, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики. Реалізуючи закріплений у законодавстві принцип свободи договору у п.4.1 договору сторони погодили, що за невиконання чи неналежне виконання зобов`язань за цим договором вони несуть відповідальність у відповідно з чинним законодавством і умовами даного Договору. У разі несвоєчасного або не в повному обсязі повернення суми позики позичальник сплачує позикодавцю пеню в розмірі 1% (одного) відсотка від суми позики за кожен день прострочення. (п.4.2. Договору). У п.4.3. цього договору сторони,

Outcome: partial