Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-21 00:00:00

В квітні 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю ?Коллект Центр? (надалі - ТОВ ?Коллект Центр?) звернулось до Шевченківського районного суду з позовом до відповідача [PERSON] , в якому просило суд: стягнути з [PERSON] на свою (ТОВ ?Коллект Центр?) користь заборгованість за Договором позики №2599361 від 25 червня 2021 року, яка складає 60 042, 00 грн., а також понесені судові витрати та витрати на правничу допомогу. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 25 червня 2021 року між ТОВ ?Маніфою? та [PERSON] було укладено Договір позики №2599361, шляхом обміну електронними повідомленнями та приймання (акцепту) умов, який підписаний у порядку, визначеному ст.12 Закону України ?Про електронну комерцію?. Відповідно до умов договору позики, ТОВ ?Маніфою? відповідачу було надано позику у розмірі 12 000,00 грн., строком на 30 днів до 25 липня 2021 року, зі сплатою середнього розміру процентів за користування позикою, акційний 0, 19900% за кожен день користування позикою. Позивач, взяті на себе зобов?язання виконав в повному обсязі та надав позичальнику ( [PERSON] ) кредит, відповідно до умов укладеного договору позики. Однак, відповідач, взяті на себе зобов?язання в частині повернення грошових коштів не виконує, в строки, визначені кредитним договором, грошові кошти не повертає. 29 грудня 2021 року між ТОВ ?Маніфою? та ТОВ ?Вердикт Капітал? було укладено Договір факторингу №29-12-2021, відповідно до якого ТОВ ?Вердикт Капітал? отримало право вимоги за договором позики №2599361 від 25 червня 2021 року. 10 січня 2023 року між ТОВ ?Коллект Центр? та ТОВ ?Вердикт Капітал? було укладено Договір №10-01/2023 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги, відповідно до якого ТОВ ?Коллект Центр? отримало право вимоги за кредитним договором №2599361 від 25 червня 2021 року. 29 грудня 2023 року між ТОВ ?Коллект Центр? та ТОВ ?Вердикт Капітал? було укладено додаткову угоду №1 до Договору №10-01/2023 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги від 10 січня 2023 року. Звертаючись до суду з вищезазначеною позовною заявою, позивачем зазначено, що станом на 15 березня 2024 року відповідач має заборгованість за кредитним договором №2599361 від 25 червня 2021 року у розмірі 60042, 00 грн., з яких: 12 000, 00 грн. - заборгованість за кредитом; 48 042, 00 грн. - заборгованість за відсотками. А тому, для захисту порушеного права позивач звернувся до суду вищезазначеним позовом. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 15 квітня 2024 року відкрито спрощене провадження у цивільній справі за позовом ТОВ ?Коллект Центр? до [PERSON] про стягнення заборгованості. Представник позивача в судове засідання не з?явився; про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином; просив суд, провести розгляд справи за його відсутності; на задоволенні позовних вимог наполягали в повному обсязі з підстав, викладених у позові; проти проведення заочного розгляду справи не заперечував. 22 квітня 2024 року на адресу суду надійшов письмовий відзив на позов. Заперечуючи проти задоволення позовних вимог, відповідач зазначив, що дійсно, 25 червня 2021 року між ним та ТОВ ?Маніфою? було укладеного договір позики №2599361, відповідно до умов договору, ним було отримано 12 000, 00 грн. позики. Згідно додатку №1 до договору позики № 2599361 від 25 червня 2021 року, сума процентів за користування позикою за весь період дії позики складає 716, 40 грн., а всього до сплати за договором підлягає стягненню 12 716, 40 грн. 25 липня 2021 року було укладено додаткову угоду №1 до договору позики №2599361 від 25 червня 2021 року, згідно якої строк позики продовжили до 24 серпня 2021 року. Згідно п.2 додаткової угоди №1 від 25 липня 2021 року встановлено, що залишок заборгованості складає 12 000, 00 грн. Пунктом 3 додаткової угоди №1 між сторонами погоджено, що загальний розмір процентів за користування позикою складає 7 164, 00 грн., а всього до сплати 19 164, 00 грн. У своєму відзиві, відповідач зазначає, що ним сплачено суму нарахованих відсотків, однак, доказів, які б свідчили про оплату відсотків суду надати не можу, так як вони не збереглися у зв?язку із строками давності. Також, у своєму відзиві, відповідач зазначив, що він не заперечує проти наявної заборгованості по тілу позики у розмірі 12 000, 00 грн. та нарахованих відсотків, саме у розмірі 7 164, 00 грн. Однак, щодо нарахування відсотків, після спливу строку дії договору, а саме, починаючи з 25 серпня 2021 року по 15 березня 2024 року заперечує, так як у відповідача відсутні правові підстави для здійснення таких нарахувань. Крім того, відповідачем зазначено, що розмір витрат понесений позивачем за оплату адвокатських послуг є необґрунтованим, завищеним. З боку позивача не надано жодного доказу про виконання робіт адвокатом та у зв?язку з відсутністю детального опису виконаних робіт адвокатом, вважає, що у задоволенні вимог про стягнення витрат за надання правничої допомоги в сумі 17 000, 00 грн. повинно бути відмовлено. Відповідач в судове засідання не з`явився; про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином; частково заперечуючи проти задоволення позовних вимог ТОВ ?Коллект Центр? надіслав письмовий відзив на позов. Суд, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав. Перевіряючи обставини по справі, судом встановлено, що 25 червня 2021 між ТОВ ?Маніфою? (надалі - Кредитодавець, Товариство) та [PERSON] (надалі - Позичальник) було укладено Договір позики №2599361, шляхом обміну електронними повідомленнями та приймання (акцепту) умов, підписаний у порядку, визначеному ст.12 Закону України ?Про електронну комерцію?. Відповідно до п.2.1. договору позики, позикодавець передає позичальнику у власність грошові кошти (позику), а позичальник приймає на себе обов?язок повернути таку ж суму грошових коштів (суму позики) та сплатити позикодавцю проценти від суми позики та всі інші платежі, пов?язані з виконанням цього договору. Згідно п.п. 2.3.1., 2.3.3., 2.3.4. договору позики, тип позики: короткострокова. Сума позики: 12 000, 00 грн. Строк позики: до 25 липня 2021 року (30 днів). Проценти за користування позикою нараховуються за спадковою процентною ставкою на підставі фіксованого середньоденного розміру процентів за користування позикою відповідно Додатку №1 до Договору позики (п.2.4.1. договору позики). У пункті 2.4.2. договору позики, середньоденний розмір процентів за користування позикою, акційний, фіксований 0, 19900 від суми позики за кожен день користування позикою в межах повного строку позики. Пунктом 2.6. договору позики визначено, що позика надається позичальнику шляхом безготівкового переказу на рахунок банківської картки, зареєстрованої позичальником для цієї цілі в особовому кабінеті на веб-Сайті товариства протягом 3 (трьох робочих) днів з дати підписання договору. Відповідно до Листа ?айпей.юа? від 05 березня 2024 року ТОВ ?Маніфою? 25 червня 2021 року успішно перераховано кошти на платіжну картку [NUMBER] клієнта у розмірі 12 000, 00 грн.(а.с.14). Згідно графіку, нарахування процентів за користування позикою в межах строку позики, визначеного договору, розмір відсотків за 30 днів (з 01 по 30 червня 2021 року) складає 716, 40 грн., розмір позики 12 000, 00 грн. Загальний розмір повернення позики складає 12 716, 40 грн. (а.с.9). Відповідно до п.п.8.3, 8.3.1., 8.3.3., 8.3.5., 8.3.6. договору позики, підписуючи договір позичальник підтверджує, що: має всі права та повноваження, необхідні ля підписання договору позики; в чіткій та зрозумілій формі отримав інформацію, передбачену ч.2 ст.12 Закону ?Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг?, а також інформацію щодо своїх прав та обов?язків, згідно ЗУ ? Про захист прав споживачів?, ЗУ ? Про захист персональних даних?; вивчив та повністю погоджується з умовами правил надання грошових коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту ТОВ ?Маніфоб?, які є невід?ємною частиною договору; вивчив та повністю погоджується з умовами цього договору позики. 25 липня 2021 року між ТОВ ?Маніфою? та [PERSON] була укладена додаткова угода №1 до Договору позики №2599361 від 25 червня 2021 року, відповідно до якої, сторони погодили продовжити строк позики на 30 днів, до 24 серпня 2021 року (п.1) Згідно пункту 2 додаткової угоди визначено основні параметри позики в межах дії цієї додаткової угоди: Залишок заборгованості за сумою позики: 12 000, 00 грн.; Строк, на який продовжено строк користування позикою: ?24? серпня 2021 року (30 днів); Середньоденний розмір процентів за користування позикою, базовий: 1, 99000%. Пунктом 3 додаткової угоди, який містить додаток у вигляді графіку, визначено проценти за користування позикою в період дії цієї додаткової угоди, де зазначено, що розмір процентів за 30 днів, складає 7 164, 00 грн., розмір позики: 12 000, 00 грн. Загальний розмір повернення позики складає 19 164, 00 грн. (а.с.10). Отже, судом встановлено, що відповідач підписав договір позики електронним підписом одноразовим ідентифікатором (у відповідності до ст. 12 Закону України ?Про електронну комерцію?). Так, згідно паспорта позики, [PERSON] підписав договір позики одноразовим електронним підписом , ідентифікатором z64000. Відповідно до ст.639 ЦК України передбачено, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Згідно ст.626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (стаття 628 ЦК України). Відповідно до ст.638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У ст. 3 Закону України ?Про електронну комерцію? зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (ст. 11 Закону України ?Про електронну комерцію?). Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. З урахуванням вищезазначеного, судом встановлено, що ТОВ ?Маніфою? свої зобов?язання за кредитним договором виконало у повному обсязі, шляхом надання у розпорядження відповідача грошові кошти у розмірі 12 000, 00 грн. 29 грудня 2021 року між ТОВ ?Маніфою? та ТОВ ?Вердикт Капітал? було укладено Договір факторингу №29-12-2021, відповідно до якого ТОВ ?Вердикт Капітал? отримало право вимоги за договором позики №2599361 від 25 червня 2021 року. 10 січня 2023 року між ТОВ ?Коллект Центр? та ТОВ ?Вердикт Капітал? було укладено Договір №10-01/2023 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги, відповідно до якого ТОВ ?Коллект Центр? отримало право вимоги за кредитним договором №2599361 від 25 червня 2021 року. 29 грудня 2023 року між ТОВ ?Коллект Центр? та ТОВ ?Вердикт Капітал? було укладено додаткову угоду №1 до Договору №10-01/2023 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги від 10 січня 2023 року. Частиною 1 ст.1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ч. 1 ст.526 ЦК України, зобов?язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За ст.611 ЦК України, у разі порушення зобов?язання настають правові наслідки, встановлені договором чи законом. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов?язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 ЦК України. Абзац 2 ч.2 ст.639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі. Стаття 652 ЦК України дає визначення, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. З урахуванням викладеного слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України). Реалізація принципу змагальності в цивільному процесі та доведення сторонами перед судом переконливості поданих доказів є конституційною гарантією (стаття 129 Конституції України). За правилами статей 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Частиною 2 статті 78 ЦПК України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. З урахуванням вищезазначеного, суд прийшов до висновку, що договір про надання кредиту підписаний відповідачем за допомогою одноразового ідентифікатора, тобто належними та допустимими доказами підтверджено укладання між сторонами правочину. Отже, позивачем доведено, що між кредитною установою та [PERSON] був укладений договір в електронній формі, у якому були узгоджені істотні умови договору, факт отримання відповідачем кредитних коштів та перехід права вимоги до позивача. Як вбачається із розрахунку заборгованості, відповідачу було нараховано заборгованість за відсотками станом на 15 березня 2024 року у розмірі 159 524, 00 грн., однак, при зверненні до суду з позовом, позивач враховую принципи розумності, співмірності і пропорційності та просить стягнути з відповідача відсотки у розмірі 48 042, 00 грн. При цьому, як вбачається із додатку №1 до договору позики № 2599361 від 25 червня 2021 року та графіку нарахування процентів за користування позикою в межах строку позики з 25 червня 2021 року по 25 липня 2021 року, а саме 30 днів, розмір нарахованих до сплати відсотків на суму позики 12 000, 00 грн., складає - 716, 40 грн. В послідуючому, між сторонами було укладено додаткову угоду №1 від 25 липня 2021 року до договору позики №2599361 від 25 червня 2021 року, якою погоджено продовжити строк позики на 30 днів, до 24 серпня 2021 року. Крім того, згідно доданого до додаткової угоди №1 від 25 липня 2021 року графіку обов?язкових платежів, в межах строку позики з 25 липня 2021 року по 25 серпня 2021 року, а саме 30 днів, розмір нарахованих до сплати відсотків на суму позики 12 000, 00 грн., складає - 7 164, 00 грн. Також, вищезазначеною додатковою угодою та графіком підтверджено, що станом на 25 липня 2021 року у відповідача наявна заборгованість перед позивачем саме у розмірі 12 000, 00 грн. Отже, за таких умов договору, які були погоджені сторонами, кредитор має право нараховувати відсотки за договором лише в межах строку дії договору ( 30 днів) та в межах строку дії продовженого строку, погодженого сторонами (30 днів), починаючи з дня укладення договору. Даними договорами не передбачено нараховування відсотків після закінчення терміну дії договору, який складає 30 днів. Частиною першою статті 1048 ЦК України визначено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. З урахуванням зазначеного, суд прийшов до висновку, що договором позики та додатковою угодою №1 визначено розмір процентів за користування позикою, базовий: 1, 99000%. А тому, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню проценти у розмірі 7 164, 00 грн., оскільки, вони визначені позивачем у додатковій угоді №1 від 25 липня 2021 року до договору позики №2599361 від 25 червня 2021 року та у графіку обов?язкових платежів до даної угоди Що стосується заявлених позивачем позовних вимог в частині стягнення нарахованих процентів у період часу з 25 серпня 2021 року по 15 березня 2024 року, то вони не підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до правової позиції Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року по справі №444/9519/12, після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов?язання. Згідно з пунктом 6.23 постанови Великої Палати Верховного Суду від 23 травня 2018 року у справі № 910/1238/17 плата за прострочення виконання грошового зобов?язання врегульована законодавством. У цьому разі відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, боржник зобов?язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. У пункті 6.20. цієї постанови також зазначається, що термін ?користування чужими грошовими коштами? може використовуватися у двох значеннях. Перше - це одержання боржником (як правило, за плату) можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу. Друге значення - прострочення виконання грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити гроші, але неправомірно не сплачує їх. Згідно пункту 20 ухвали Великої Палати Верховного Суду від 24 січня 2019 року по справі №5017/1987/2012 зазначено, що така правова позиція Великої Палати Верховного Суду полягає у тому, що відповідно до частини другої статті 625 ЦК кредитний договір може встановлювати проценти за неправомірне користування боржником грошовими коштами як наслідок прострочення боржником виконання грошового зобов`язання. І такі проценти можуть бути стягнуті кредитодавцем й після спливу визначеного кредитним договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України). З урахуванням зазначеного, суд вважає, що, відповідно до п.2.3.4. договору позики №2599361 від 25 червня 2021 року, строк позики визначено 30 днів, тобто до 25 липня 2021 року; відповідно до п.1 додаткової угоди №1 від 25 липня 2021 року до договору позики №2599361 від 25 червня 2021 року, строк позики визначено 30 днів, тобто до 24 серпня 2021 року, а тому, правові підстави для стягнення заборгованості по відсоткам з 25 серпня 2021 року по 15 березня 2024 року, відсутні. Суд, звертає увагу на те, що позивачем відповідно до частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України не надано суду доказів, що строк кредитування відповідача за договором позики №2599361 від 25 червня року був пролонгований кредитодавцем, відповідно до п.3.6 договору, також не було надано оновлених графіків платежів, що складаються у зв?язку з продовженням строку кредитування (пролонгацією), а тому, строк кредитування становив 60 днів (30 днів у період часу з 25 червня 2021 року по 25 липня 2021 року по договору позики №2599361 від 25 червня 2021 року та 30 днів у період часу з 25 липня 2021 року по 24 серпня 2021 року по додатковій угоді №1 від 25 липня 2021 року до договору позики №2599361 від 25 червня 2021 року). За таких обставин, судом встановлено, що у позивача, відсутні правові підстави для нарахування процентів за користування кредитом після закінчення строку кредитування. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв?зок доказів у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за договором позики у розмірі 19 164, 00 грн., з яких: 12 000, 00 грн. - тіло позики, 7 164, 00 грн. - проценти за користування позикою за період часу з 25 липня 2021 року по 24 серпня 2021 року. Що стосується позовних вимог ТОВ ?Коллект Центр? в частині стягнення витрат на професійну правничу допомогу в сумі 17 000, 00 грн., то вони підлягають частковому задоволенню, з наступних підстав. Згідно ч.1 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч.3 ст.133 ЦПК України, до витрат, пов?язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов?язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов?язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов?язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Також, у постанові Верховного Суду від 12 лютого 2020 року в справі № 648/1102/19 вказано, що витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (п. 1 ч. 2 ст. 137 ЦПК України). Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено у пункті 95 рішення у справі ?Баришевський проти України? від 26 лютого 2015 року, пунктах 34-36 рішення у справі ?Гімайдуліна і інших проти України? від 10 грудня 2009, пункті 80 рішення у справі ?Двойних проти України? від 12 жовтня 2006 року, пункті 88 рішення у справі ?Меріт проти України? від 30 березня 2004 року, заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим. У рішенні Європейського суду з прав людини у справі ?Лавентс проти Латвії? від 28 листопада 2002 року зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. За умовами ч.ч.3, 4 ст.137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. На підтвердження вимог про стягнення судових витрат понесених ТОВ ?Коллект Центр?, у зв`язку з розглядом в суді цієї справи, було надано до суду: копію договору №02-01/2023 про надання правової допомоги від 02 січня 2023 року; витяг з акту №3 про надання юридичної допомоги від 13 лютого 2024 року на суму 17 000,00 грн.; копію платіжної інструкції №41300 0006 від 09 лютого 2024 року на суму 52 000, 00 грн. Водночас, відповідно до п.3 ч.2 ст.141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Проаналізувавши вартість і обсяг наданих адвокатом позивачу юридичних послуг та виконаних робіт у даній цивільній справі, зважаючи на її складність в контексті пред`явлених вимог та кількість поданих представником процесуальних документів, розмір суми заборгованості за кредитним договором, яка підлягала стягненню з відповідача, а також час, який необхідний адвокату на їх підготовку та прийняття участі у розгляді справи, суд прийшов до висновку, що сума витрат на професійну правничу допомогу підлягає зменшенню до 5 000, 00 грн., яка є обґрунтованою та відповідає дійсним і необхідним витратам, які змушена була понести сторона позивача у цій справ. При цьому, судом враховано, що заявлена стороною позивача сума витрат на професійну правничу допомогу є неспівмірною із складністю справи та обсягом виконаних адвокатом робіт в інтересах позивача, не відповідає критеріям розумності їхнього розміру та справедливості розміру стягнутих за сторони позивача коштів. Крім того, відповідно до статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 3 028, 00 грн. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial