Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-19 00:00:00

27 серпня 2021 року представник позивача [PERSON] адвокат Сєргєєва О.І. звернулась до суду із позовними вимогами до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідачів приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Майхер Олена Любомирівна, третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідачів приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Hop Надія Миколаївна, у якій представник позивача просить визнати недійсним договір дарування частки комплексу нежитлових будівель (цілісного майнового комплексу) від 04.03.2016, посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Hop Н.М., зареєстрованого в реєстрі за №195, згідно якого [PERSON] подарував [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] 1/2 (одну другу) ідеальну частку з належної дарувальнику 1/2 (однієї другої) ідеальної частки комплексу нежитлових будівель (цілісного майнового комплексу), що за адресою: [ADDRESS] (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна №526727646103); визнати недійсним договір купівлі-продажу 1/2 (однієї другої) частини земельної ділянки від 23.03.2017р., посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Майхер О.Л., зареєстрованого в реєстрі за №389, згідно якого [PERSON] продав [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] належну йому частку - 1/2 (одну другу) земельної ділянки кадастровий номер 4610345400:01:016:0096, площею 0,1160 га за адресою: [ADDRESS] з цільовим призначенням - будівництво та обслуговування житлового будинку (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна №1163734346103); повернути сторони в попереднє становище (застосувати реституцію); судові витрати покласти на відповідачів. У обґрунтування позову посилається на те, що позивач [PERSON] та його брат [PERSON] (Відповідач) були співвласниками земельної ділянки кадастровий номер 4610345400:01:016:0096, площею 0,1160 га за адресою [ADDRESS] на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯД №432103 від 04.05.2007, цільове призначення земельної ділянки - обслуговування житлового будинку. Вищевказана земельна ділянка перебувала у спільній власності, частка кожного з них становила по 1/2 цієї земельної ділянки. Позивач протягом багатьох років проживає та працює в Сполучених Штатах Америки. За останні 8 років [PERSON] вперше був в Україні у період з 06.06.2021 по 19.06.2021. Позивач прибув в Україну, щоб провідати родичів та вирішити питання з своїм братом [PERSON] щодо спільного інвестування в господарську діяльність з використанням земельної ділянки кадастровий номер 4610345400:01:016:0096, площею 0,1160 га за адресою [ADDRESS] та розташованому на ній комплексу нежитлових будівель (цілісного майнового комплексу) за адресою [ADDRESS] , який перебував у їх приватній спільній сумісній власності згідно Витягу про державну реєстрацію прав №36968057 від 25.12.2012. Позивач з братом спільно планували виробництво мінеральної бутильованої води, оскільки на їхній земельній ділянці кадастровий номер 4610345400:01:016:0096 за адресою [ADDRESS] є джерела води, збагачені корисними мінералами. Відповідач [PERSON] є зареєстрований як фізична особа- підприємець в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань з 11.07.2014р., також він є засновником та кінцевим бенефіціарним власником ТОВ «Журавчак», код ЄДРПОУ 39204190 з 05.05.2014, основний вид діяльності - оптова торгівля напоями, яке було створене для господарської діяльності із забору, очищення та постачання води, виробництва мінеральних вод, розлитих у пляшки, оптової торгівлі напоями на спірній земельній ділянці. Під час приїзду в Україну позивач від свого брата дізнався, що останній хотів самостійно запустити виробництво, проте не мав достатньо коштів для цього. Також [PERSON] розповів позивачу, що жителі м.Львова - [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] запропонували інвестувати свої кошти в господарську діяльність з видобутку води, її виробництво та реалізацію за умови, що [PERSON] погодиться продати їм свою частку (1/2) цієї земельної ділянки, подарує їм 1/2 своєї частки комплексу нежитлових будівель, розташованих на спірній земельній ділянці і продасть свою більшу половину частки - 55% у статутному капіталі ТОВ «Журавчак» код ЄДРПОУ 39204190. Будучи у скрутному матеріальному становищі, з метою налагодити господарську діяльність, [PERSON] погодився. Згідно договору дарування частки комплексу нежитлових будівель (цілісного майнового комплексу) від 04.03.2016, посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Hop Н.М., зареєстрованого в реєстрі за №195, [PERSON] подарував [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] 1/2 ідеальну частку з належної дарувальнику 1/2 ідеальної частки комплексу нежитлових приміщень (цілісного майнового комплексу), тобто частки за адресою [ADDRESS] . Згідно договору купівлі-продажу 1/2 частини земельної ділянки від 23.03.2017р. посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Майхер О.Л., зареєстрованого в реєстрі за №389, [PERSON] продав [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] належну йому частку (1/2) земельної ділянки кадастровий номер 4610345400:01:016:0096, площею 0,1160 га за адресою [ADDRESS] . Проте позивач дізнався від свого брата [PERSON] , що [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] обманули його. В договорі дарування частки комплексу нежитлових будівель (цілісного майнового комплексу) від 04.03.2016 не зазначено, на якій земельній ділянці розташовані ці нежитлові будівлі, порушено загальний принцип цілісності об`єкта нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований. При оформленні договору купівлі-продажу 1/2 частини земельної ділянки від 23.03.2017, жодних коштів за свою частку [PERSON] від покупців не отримував. Крім цього, сторонами було приховано, що на спірній земельній ділянці розташований комплекс нежитлових будівель (цілісного майнового комплексу), порушено загальний принцип цілісності об`єкта нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований. Примірник договору купівлі-продажу частини земельної ділянки від 23.03.2017р. [PERSON] нотаріусом не надано, ні оригінал, ні копію, тому такий у нього відсутній. Навіть після того, як [PERSON] передав більшу половину своєї частки - 55% у статутному капіталі ТОВ «Журавчак» код ЄДРПОУ 39204190 [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , останні не інвестували жодних коштів в господарську діяльність із забору, очищення та постачання води, виробництва мінеральних вод, розлитих у пляшки, оптової торгівлі напоями на спірній земельній ділянці. Щоб [PERSON] не звертався в суд і правоохоронні органи, [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] обіцяли йому, що інвестують кошти згодом, зібравши необхідну суму, спеціально лиш затягуючи час, оскільки навіть не збиралися жодних коштів інвестувати, а лише обманом заволоділи 1/2 частки спірної земельної ділянки та комплексу нежитлових будівель, що розташовані на цій земельній ділянці. Крім того, згідно договору оренди від 12.12.2014р., посвідченого приватним нотаріусом Бориславського міського нотаріального округу Кучеренко Т.О., зареєстрованого в реєстрі за №824, [PERSON] та [PERSON] передали в оренду комплекс нежитлових приміщень (цілісний майновий комплекс) за адресою [ADDRESS] Товариству з обмеженою відповідальністю «Журавчак», код ЄДРПОУ 39204190 на термін до 12.12.2044 з правом пролонгації, з правом передачі в піднайм (суборенду), що підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (інформаційна довідка №271624262 від 23.08.2021). Таким чином, особисті права та інтереси Позивача [PERSON] порушені, оскільки він як власник 1/2 земельної ділянки кадастровий номер 4610345400:01:016:0096, площею 0,1160 га за адресою [ADDRESS] та власник 1/2 комплексу нежитлових приміщень (цілісного майнового комплексу) за адресою [ADDRESS] , що розташовані на вищевказаній спірній земельній ділянці, не може на власний розсуд розпоряджатися своїм майном, використати його в господарській діяльності. Представник позивача послалася на положення ст. 4, 10, 203, 215, 216, 317, 319, 321, 328, 358, 369, 377, 655 Цивільного кодексу України, ст.120, 126 ЗК України, постанову КЦС ВС від 26 грудня 2019 року у справі № 364/515/19, постанову Великої Палати Верховного Суду у справі № 910/18560/16, п. п. 5, 7, 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», зазначила, що відчуження частини земельної ділянки можливе або після виділення цієї частини в натурі і отримання правовстановлюючого документу - державного акту як на виділену частину, так і на частину, що залишається, або ж як продаж частки у праві власності на земельну ділянку і отримання державного акта на спільну часткову власність. Таким чином, на підставі оскаржуваних договору дарування частки комплексу нежитлових будівель (цілісного майнового комплексу) від 04.03.2016 та договору купівлі-продажу частини земельної ділянки від 23.03.2017 брат позивача [PERSON] володіє 1/4 частки комплексу нежитлових будівель (ЦМК), але немає у власності земельної ділянки, на якій розташовані ці будівлі, що суперечить вимогам чинного в Україні законодавства. З укладеного договору купівлі-продажу частини земельної ділянки, для покупців, виникло зобов`язання оплатити товар та прийняти товар, а для продавця - згідно ст. 662 ЦК України - передати товар покупцеві. Дані умови покупцями не виконані, оскільки кошти за земельну ділянку продавцю не сплачено. Позивач ж не може розпоряджатися своїм нерухомим майном, оскільки таке перебуває у співвласності у [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , які набули право власності на частину земельної ділянки та комплексу нежитлових будівель (ЦМК) шляхом обману [PERSON] , а правочини дарування та купівлі-продажу укладені з порушенням норм цивільного та земельного законодавства. Крім того, у Позивача була домовленість з братом [PERSON] , що вони спільно використовуватимуть належне їм майно у господарській діяльності або ж [PERSON] відчужить свою частку на користь позивача, якщо виникне така необхідність. Вимога про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, за правилами реституції може бути пред`явлена тільки стороні недійсного правочину. Ухвалою судді, залишеною без змін постановою Львівського апеляційного суду від 14 березня 2022 року заяву позивача [PERSON] про забезпечення позову задоволено. Накладено арешт на нерухоме майно: комплекс нежитлових будівель (цілісний майновий комплекс) за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна №526727646103); земельну ділянку кадастровий номер 4610345400:01:016:0096, площею 0,1160 га за адресою: [ADDRESS] , для будівництво та обслуговування житлового будинку (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна №1163734346103). Заборонено будь-яким суб`єктам державної реєстрації речових прав на нерухоме майно вчиняти будь-які дії, у тому числі реєстраційні дії, а також дії, спрямовані на зміну власника, або дії, що можуть призвести до поділу, виділу часток, зміни опису, технічних характеристик, в тому числі площі щодо спірних об`єктів нерухомого майна. Ухвалою судді від 02 вересня 2021 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження в справі та визначено, що справа буде розглядатися за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 08 жовтня 2021 року. 24 вересня 2021 року на адресу суду надійшов відзив, поданий в інтересах відповідача [PERSON] його представником - адвокатом Харчуком В.М., в якому представник вважає позов необґрунтованим, просить в задоволенні позову відмовити. Посилається на відсутність порушеного права позивача. Позивач обґрунтовує позовні вимоги до відповідачів порушенням власного права чи законного інтересу внаслідок того, що не може на власний розсуд розпоряджатися своїм майном та використати його в господарській діяльності. Хоча поряд із цим у позовній заяві вказує на необхідності застосування ст. 317, 319, 321 ЦК України, які безпосередньо визначають права власника вільно розпоряджатися своїм майном, володіти та користуватися ним. Обраний позивачем спосіб захисту порушеного права шляхом визнання оспорюваних договорів недійсними не є ефективним засобом відновлення порушеного права позивача, адже за загальним правилом наслідком встановлення судом недійсності правочину є реституція. Відповідно, визнання договорів щодо відчуження спірного майна недійсними не матиме наслідком звільнення земельної ділянки чи усунення перешкод у користуванні майном, а тому не відновить порушеного права Позивача, який не є власником майна, відчуженого за оспорюваним договором купівлі-продажу та договором дарування. На підтвердження конклюдивних дій позивача стосовно земельної ділянки ним було надано відмову як співвласника у праві спільної часткової власності на земельну ділянку, яка є предметом оспорюваного договору купівлі - продажу 1/2 частини земельної ділянки від 23.03.2017р. Справжність підпису на такій відмові засвідчено 27.02.2017р. нотаріусом штату Каліфорнія [PERSON]. Представник послався на положення постанови Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 27 січня 2020 року в справі N 761/26815/17 (провадження N 61-16353сво18), статей 15, 16, 215, 216, 651 - 653 ЦК України та зазначив, що позивач обрав неналежний спосіб захисту своїх прав, оскільки не є стороною оспорюваних договорів, на час його укладення права та інтереси Позивача не порушувалися. За загальним правилом наслідком встановлення судом недійсності правочину є реституція. Відповідно, визнання договорів щодо відчуження спірного майна недійсними не матиме наслідком звільнення земельної ділянки чи усунення перешкод у користуванні майном, а тому не відновить порушеного права Позивача, який не є власником майна, відчуженого за оспорюваним договором купівлі-продажу та договором дарування. На підтвердження конклюдивних дій Позивача, стосовно земельної ділянки, ним як співвласником цієї земельної ділянки було надано відмову від переважного права купівлі частини у праві спільної часткової власності, що передбачено ст. 362 Цивільного кодексу України, справжність підпису на такій відмові засвідчено 27 лютого 2017 року нотаріусом штату Каліфорнія [PERSON]. Верховним судом у пункті 57 постанови Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 у справі № 338/180/1 вказується на ту обставину, шо застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Обґрунтовуючи порушення власних прав як власника 1/4 земельної ділянки площею 0,1160 га [ADDRESS] та співвласник комплексу нежитлових приміщень (цілісного майнового комплексу) за адресою [ADDRESS] посилається на неможливість на власний розсуд розпоряджатися своїм майном та використовувати його в господарській діяльності. Про те у позовній заяві зазначає, що спільно із братом [PERSON] відповідачем 1, передали в оренду комплекс нежитлових приміщень (цілісний майновий комплекс) за адресою [ADDRESS] - ТОВ «Журавчак» яке має на меті здійснення якраз тої ж господарської діяльності з метою отримання прибутку. Таким чином Позивач здійснює здачу власного майна в оренду якраз з метою здійснення господарської діяльності, а саме отримання орендної плати від здачі майна в оренду з відповідним оподаткуванням. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Правомочність володіння розуміють як передбачену законом (тобто юридично забезпечену) можливість мати (утримувати) в себе певне майно (фактично панувати над ним, зараховувати на свій баланс і под.). Правомочність користування означає передбачену законом можливість використовувати, експлуатувати майно, отримувати від нього корисні властивості, його споживання. Правомочність розпорядження означає юридично забезпечену можливість визначення і вирішення юридичної долі майна шляхом зміни його належності, стану або призначення (відчуження за договором, передача у спадщину, знищення, переробка і т. ін.). У сукупності ці правомочності вичерпують усі надані власнику можливості. Причому інколи всі разом або деякі з них можуть належати і не власнику, а іншому володільцю майна, наприклад, довірчому власнику майна, орендатору тощо. На відміну від прав власника, правомочності іншого законного володільця, навіть зі схожими правомочностями власника, не тільки не виключають прав самого власника на це майно, а й зазвичай виникають із його волі і в передбачених ним межах (наприклад, договір найму, договір управління майном). Згідно з нормою ст. 319 ЦК власник володіє, користується і розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Він сам вирішує, що робити зі своїм майном,

Outcome: dismissed