Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-19 00:00:00

У січні 2021 року позивач звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом, в якому з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог просив: 1) поділити спільне майно [PERSON] та [PERSON] , виділити у власність [PERSON] двокімнатну квартиру [ADDRESS] , жилою площею 55 кв.м, вартістю 2 849796,00 грн.; 2) виділити у власніть [PERSON] : земельну ділянку площею 0,0601 га, яка знаходиться в садовому товаристві «Здоров`я» на території Данилівської сільської Ради Васильківського району Київської області, придбану на ім`я [PERSON] у [PERSON] за договором купівлі-продажу від 28.05.2002, посвідченого приватним нотаріусом Васильківського районного нотаріального округу Київської області Кізім С.О., зареєстрованого в реєстрі за №1602, вартістю 194998,00 грн; садовий будинок загальною площею 65,1 кв.м на земельній ділянці площею 0,06 га в садовому товаристві «Здоров`я» в [ADDRESS] , придбаний на ім`я [PERSON] у [PERSON] за договором купівлі-проджу від 28.05.2002, посвідченого приватним нотаріусом Васильківського районного нотаріального округу Київської області Кізім С.О., зареєстрованого в реєстрі за №1599, вартістю 759148,00 грн; земельну ділянку площею 0,0596 га, яка знаходиться в садовому товаристві «Здоров`я» на території Данилівської сільської Ради Васильківського району Київської області, придбану на ім`я [PERSON] у [PERSON] , за договором купівлі-продажу від 28.05.2002, посвідченого приватним нотаріусом Васильківського районного нотаріального округу Київської області Кізім С.О., зареєстрованого в реєстрі за №1605, вартістю 193375,00 грн; автомобіль Volkswagen Sharan, 2001 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] , вартістю 153 531,00 грн; а всього на загальну суму 1301052,00 грн.; 3) стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] в рахунок компенсації половину вартості частки, яка перевищує вартість виділеного йому у власність спільного майна, в сумі 774372,00 грн.. Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що з 19.08.1978 року перебував у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , котрий рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 16.01.2018 року було розірвано. В період шлюбу й до моменту фактичного припинення шлюбних відносин та припинення введення спільного господарства, сторони проживали у квартирі [ADDRESS] жилою площею 55,3 кв.м., яку отримали батьки позивача, [PERSON] та [PERSON] .. Зазначає, що згодом вказану квартиру було приватизовано на трьох осіб у рівних частинах: [PERSON] , [PERSON] та їхнього сина [PERSON] .. Вартість вказаної квартири становить 1 350 000,00 грн.. Зазначає, що за усною домовленістю сторін після розлучення позивач здійснив відчуження своєї 1/3 частки на користь дружини [PERSON] за договором дарування частини квартири, за умови придбання [PERSON] власного житла [PERSON] .. Однак, станом на даний час умову придбання житла [PERSON] з боку відповідачки виконано не було. Крім того, за час проживання однією сім`єю сторонами було придбано майно. У 2004 році сторони придбали у власність двокімнатну квартиру [ADDRESS] жилою площею 55 кв.м., вартість якої становить 1 215 000,00 грн.. В цьому ж році сторонами було придбано двохповерховий житловий будинок площею 120 кв.м. по [ADDRESS] із земельною ділянкою площею 0,12 га, на якій розташований будинок, вартість якого становить 1 300 000,00 грн.. Зазначає, що у 2013 році сторонами було придбано земельну ділянку площею 0,0605 га по [ADDRESS] , кадастровий номер 3221482000:05:003:0049, вартість якої складає 270 000,00 грн.. Крім того, сторонами було придбано два автомобілі: Mitsubishi Pajero Pinin 2003 року випуску, державний номер знак [NUMBER] , вартість якого складає 135 000,00 грн. та автомобіль Volkswagen Sharan 2001 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] , вартість якого складає 189 000,00 грн.. Вказує, що вартість спільного майна подружжя складає 4 459 000,00 грн.. В подальшому у зв`язку з вибуттям із власності сторін автомобіля Mitsubishi Pajero Pinin 2003 року випуску, державний номер знак [NUMBER] , та переданням у власність відповідачки квартири [ADDRESS] позивачем було виключено дане майно з поділу. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 01.02.2021 вищевказана справа надійшла в провадження судді Рибака М.А.. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 11.02.2021 відкрито провадження у вказаній справі та постановлено розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження (судя Рибак М.А. ). 10.12.2021 відповідачкою було подано відзив на позовну заяву, в якому сторона відповідачки просила відмовити у задоволенні позову, посилаючись на те, що після розлучення за домовленістю сторін, 07.02.2018 [PERSON] добровільно подарував 1/3 частки квартири [ADDRESS] [PERSON] .. Відповідно до досягнутої домовленості, [PERSON] також повинен був надати інформацію про осіб, кому він передав документи на майно: договір купівлі-продажу квартири та технічного паспорту на квартиру [ADDRESS] , договір про купівлю-продаж садового будинку за адресою: [ADDRESS] , договір про купівлю-продажу земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] , договір дарування 9/20 частки будинку [ADDRESS] . Однак, вказаної домовленості [PERSON] до теперішнього часу не дотримався. Вказує, що безпідставними є вимоги позивача щодо стягнення з неї на його користь половини вартості частки, яка перевищує вартість виділеного їй у власність спільного майна в сумі 825 500,00 грн., оскільки зазначена позивачем вартість майна не відповідає дійсності та не підтверджена належними доказами. Ухвалою судді від 14.12.2021 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті в загальному позовному провадженні (судя Рибак М.А. ) Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22.06.2023 вищевказана справа надійшла в провадження судді Сіромашенко Н.В.. В судовому засіданні представник позивача підтримав позов з урахуванням зменшеного розміру позовних вимог, просив задовольнити з підстав, зазначених в заяві, надав пояснення, аналогічні викладеним в позові. Відповідачка у судовому засіданні заперечила протии позову, просила відмовити у його задоволенні з підстав, зазначених у відзиві на позовну заяву. Заслухавши пояснення представника позивача та відповідачки, дослідивши всебічно матеріали справи та з`ясувавши всі обставини, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню, з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони у справі з 19.08.1978 перебували у зареєстрованому шлюбі, котрий рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 16.01.2018 року було розірвано (справа №761/37017/17). У період з 19.08.1978 по 16.01.2018 сторони проживали у квартирі [ADDRESS] жилою площею 55,3 кв.м., яку отримали батьки позивача [PERSON] та [PERSON] . Крім того, згодом вказану квартиру було приватизовано на трьох осіб: [PERSON] , [PERSON] та їхнього сина [PERSON] . Доказів щодо зворотного суду не надано. Згідно договору дарування частини кварири від 07.02.2018, посвідченого приватним нотаріусом КМНО Щербинською О.М., за реєстровим № 38, [PERSON] (дарувальник) передає майно - 1/3 частку квартири [ADDRESS] у власність [PERSON] (обдарованої) безоплатно. За час перебування у шлюбі сторонами придбано наступне майно: - двокімнатна квартира [ADDRESS] жилою площею 55 кв.м.; - земельна ділянка площею 0,0601 га, яка знаходиться в садовому товаристві «Здоров`я» на території Данилівської сільської Ради Васильківського району Київської області; - садовий будинок загальною площею 65,1 кв.м на земельній ділянці площею 0,06 га в садовому товаристві «Здоров`я» в [ADDRESS] ; - земельна ділянка площею 0,0596 га, яка знаходиться в садовому товаристві «Здоров`я» на території Данилівської сільської Ради Васильківського району Київської області; - автомобіль Volkswagen Sharan, 2001 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] ; - автомобіль Mitsubishi Pajero Pinin 2003 року випуску, державний номер знак [NUMBER] . В подальшому представником позивача було виключено із поділу спільного майна подружжя квартиру [ADDRESS] жилою площею 55,3 кв.м. та автомобіль Mitsubishi Pajero Pinin 2003 року випуску, державний номер знак [NUMBER] . За загальним правилом, визначеним ст.70 СК України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Тобто, закон презюмує рівність таких часток. Аналогічні положення містяться у ч. 2 ст. 372 ЦК України. Згідно ч.1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Відповідно до статті 71 СК України, майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено угодою між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Відповідно до позиції Верховного Суду, викладеної в постанові від 09 червня 2021 року у справі 760/789/19 / провадження № 61-16632ск20 /, аналіз змісту положень ст. 71 СК України дає підстави для висновку про те, що частини четверта та п`ята цієї статті виступають як єдиний правовий механізм захисту інтересів того з подружжя, який погоджується на компенсацію належної йому частки у спільному майні за рахунок іншого з подружжя, з подальшим припиненням права власності на цю частку. Принцип обов`язкового отримання згоди особи на присудження їй грошової компенсації, крім випадків, передбачених ЦК України (стаття 365 цього Кодексу), в першу чергу застосовується до правовідносин, які виникають при зверненні одного з подружжя до суду з вимогами про припинення права іншого з подружжя на частку у спільному майні з одночасним присудженням грошової компенсації. Гарантуючи, що компенсація буде виплачена, позивач вносить необхідну суму на депозитний рахунок суду. Такий підхід відповідає закріпленим у ст. 7 СК України засадам розумності і добросовісності, оскільки відповідач надає свою згоду на позбавлення його частки у праві власності, отримуючи, у свою чергу, гарантоване грошове відшкодування. У пунктах 1-3 частини першої статті 365 ЦК України передбачено, що право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: частка є незначною і не може бути виділена в натурі; річ є неподільною; спільне володіння і користування майном є неможливим. Правовідносини, в яких позивач просить припинити не право власності відповідача у спільному майні з виплатою компенсації, а своє право на частку в майні з отриманням компенсації на свою користь, є відмінними за своєю природою і регулюються статтею 364 ЦК України, яка передбачає, що співвласник, частка якого в майні не може бути виділена в натурі, має право на отримання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості цієї частки. Заявляючи відповідні вимоги, позивач погоджується на отримання грошової компенсації, а відповідач, у свою чергу, не завжди згоден її виплачувати. При цьому залишення неподільної речі у спільній власності без проведення реального поділу не позбавить того з подружжя, хто фактично цією річчю користується, можливості користуватися нею в подальшому. Одночасно інший з подружжя позбавляється як можливості користуватися спірною річчю, хоча вона перебуває у спільній власності, так і грошової компенсації, яку інша сторона добровільно на депозитний рахунок не внесла. Оцінюючи положення ч. 5 ст. 71 СК України як такі, що застосовуються до правовідносин, які виникають при зверненні одного з подружжя до іншого з вимогами про припинення його права на частку у спільному майні, Верховний Суд робить висновок, що ця норма не вимагає обов`язкового внесення на депозитний рахунок грошової компенсації у справах за спорами, в яких про припинення своєї частки у спільному майні і отримання компенсації на свою користь заявляє позивач. Враховуючи викладене вище, неподільності речей, що є предметом спору, а саме квартири, будинку,земельних ділянок та транспортного засобу, не згоду відповідачки на запропонований позивачем розподіл спільно нажитого майна, суд приходить до висновку про задоволення вимог позивача. При зверненні до суду представником позивача була проведена оцінка майна ФОП [PERSON] , відповідно до якої вартість майна становить: - садовий будинок, що розташований за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 65,1 м. кв., з господарчими та побутовимм будівлями та спорудами - 759 148,00 грн.; - двокімнатної квартири площею 56,30 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] - 2 849 796,00 грн.; Крім того, представником позивача була проведена оцінка майна у ТОВ «ЕНФІЛД КОНСАЛТ, відповідно до якої вартість майна становить: - автомобіль Volkswagen модель Sharan, номер кузова [NUMBER] - 153 531,00 грн.; - земельна ділянка загальною площею 0,0596 га, яка знаходиться за адресою: Київська обл., Васильківський район, Данилівська сільська рада, с/т «Здоров`я» - 193 375,00 грн.; - земельна ділянка загальною площею 0,0601 га, яка знаходиться за адресою: Київська обл., Васильківський район, Данилівська сільська рада, с/т «Здоров`я» - 194 998,00 грн.. Вартість переданого майна позивачу становить 1 301 052,00 грн.,а відповідачці - 2 849 796, 00 гр., тобто на 774 372,00 грн. менше ідеальної частки позивача в спільному майні. З урахуванням вартості виділеного кожному з подружжя майна з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню компенсація в розмірі 774 372,00 гр. / (2 849 796,00 - 1 301 052,00 грн.) : 2 = 774 372,00 грн. /. Що стосується приведених відповідачем аргументів у частині незгоди з вартістю майна, суд виходить з наступного. Відповідно до ч.ч.1,3, 4 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Тобто, звертаючись до суду з позовом про поділ спільного майна подружжя, на позивача покладений тягар доведення обставин заявлених вимог. Натомість відповідач повинен довести саме свої заперечення проти доводів позивача. Крім того, суд також враховує, що статтями 22, 24 Конституції України закріплено принцип рівності усіх учасників судового процесу перед законом і судом. Відповідно до позиції Верховного Суду, висловленої в постанові в справі № 219/1704/17 від 13 травня 2020 року, яка, з точки зору ч.4 ст.263 ЦПК України, має враховуватися судом, у контексті дотримання принципу змагальності сторін, у процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонами матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову процесуальним законом, за загальним правилом, покладається на позивача. При зверненні до суду позивачем надані докази вартості майна, яке є предметом спору. Заперечуючи проти цієї вартості, приведеної в висновках спеціалістів, будь-яких доказів невідповідності вартості майна, відповідачка не надала. Заперечуючи проти проведеної позивачем оцінки, своєї оцінки не надала і клопотання про призначення експертизи судом також не заявляла. Виходячи з цього, суд не приймає до уваги заперечення відповідача. Відповідно до ч.ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З урахуванням цього, задоволення вимог позивача з відповідачки на його користь підлягає стягненню сплачений ним судовий збір при зверненні до суду в розмірі 11 804,00 грн..

Outcome: approved