Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-23 00:00:00

І. Позиція сторін у справі у квітні 2024 р. позивач звернулася до суду із зазначеними позовними вимогами, просить суд визнати припиненою заставу (іпотеку) за договором Застави від 12.06.2023, зареєстрованим в реєстрі за № 3369, посвідченим приватним нотаріусом КМНО Івановою С.М., укладеного між [PERSON] та ВАТ «Універсальний Банк Розвитку та Партнерства», правонаступником якого був ПАТ «БГ Банк»; з?няти заборону відчуження нерухомого майна від 05.01.2005 №1590100, зареєстрований реєстратором: Приватний нотаріус Іванова С.М., об?єкт обтяження: квартира за адресою: [ADDRESS] , власник [PERSON] та скасувати (припинити) запис про заборону відчуження нерухомого майна від 05.01.2005 №1590100, зареєстрований реєстратором: Приватний нотаріус Іванова С.М., 01004, м. Київ, вул., об?єкт обтяження: квартира за адресою: [ADDRESS] , власник [PERSON] . Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач набула право власності на квартиру [ADDRESS] відповідно до укладеного договору купівлі-продажу від 12.05.2003 між [PERSON] та [PERSON] , посвідченого ПН КМНО Івановою С.М. , зареєстрованого в реєстрі №3122. Також 12.05.2003 між ВАТ «Універсальний Банк Розвитку та Партнерства» і [PERSON] укладено кредитний договір №87 на підставі якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 24000 доларів США 00 центів на споживчі потреби зі сплатою 13% річних на строк до 11.05.2006, виконання якого було забезпечено договором застави укладеного між банком на позивачем 12.06.2003, предметом договору є об`єкт нерухомості за адресою: [ADDRESS] , що посвідчений ПН КМНО Івановою С.М . В подальшому позивач, як позичальник виконала умови кредиту, повернувши банку кредитні кошти, проте позивач своєчасно не отримала від банку довідку про погашення кредиту та не звернулася до нотаріуса щодо зняття заборони відчуження нерухомого майна, оскільки не була обізнана із такими вимогами закону. 27.03.2020 ПАТ «БГ Банк», де позивач отримала кредит згідно запису №1 074 111 0058 002367 в ЄДРЮОФОПГФ ліквідовано, а Фонд Гарантування вкладів фізичних осіб повідомив позивача, що Фонді відсутні всі первинні документи ПАТ «БГ Банк» та відсутні дані щодо позивача, при цьому факт того, що у [PERSON] немає боргів перед ПАТ «БГ Банк» підтверджується роздруківкою з АСВП, проте у Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна міститься інформація про обтяження, р/н 1590100 , зареєстрованого 05.01.2005, підстава договір застави 3369, 12.06.2003, на кв. [ADDRESS] , дані внесені ПН КМНО Івановою С.М , яка тимчасово не здійснює свої повноваження. Внаслідок вказаних обставин, позивач через ліквідацію банку не може отримати довідку про повне погашення боргу, а тому з огляду на відсутність необхідних документів необхідних для вчинення нотаріальних дій, ПН КМНО Малаховською І.В. відмовлено позивачу у вчиненні нотаріальних дій щодо зняття заборони відчуження, припинення запису в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, з огляду на положення ст.ст. 46, 49 Закону України «Про нотаріат» та рекомендовано звернутися до суду. 06.05.2024 від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, де просив відмовити у задоволенні позовних вимог з огляду на те, що Фонд гарантування вкладів фізичних осіб є неналежним відповідачем по справі, оскільки він не є правонаступником ліквідованого банку (а.с. 52-61). ІІ. Процесуальні дії і рішення суду відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02.04.2024, визначено головуючого - суддю Ул`яновську О.В. (а.с. 39, 40). Ухвалою судді від 04.04.2024 відкрито загальне позовне провадження та розпочато підготовче провадження по справі (а.с. 42, 43). Ухвалою суду від 24.05.2024 підготовче провадження закрито, призначено справу до судового розгляду (а.с. 83). Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила задовольнити у повному обсязі. Відповідач у судове засідання не з`явився, про слухання справи повідомлений належним чином, причини неявки суд не повідомив. Треті особи у судове засідання не з`явилися, про слухання справи повідомлені належним чином, причини неявки суд не повідомили. Суд, всебічно з`ясувавши обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, які були досліджені у судовому засіданні, вважає встановленими такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. ІІІ. Фактичні обставини справи судом встановлено, що 12.05.2003 між [PERSON] та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу квартири, посвідченого НП КМНО Івановою С.М., зареєстрованого в реєстрі 33122, згідно умов якого [PERSON] придбала квартиру [ADDRESS] (а.с. 14, 15). Згідно реєстраційного напису, за реєстровим №9455 на договорі купівлі-продажу від 12.05.2003 [PERSON] належить квартира [ADDRESS] на праві приватної власності (а.с. 15). 12.05.2003 між ВАТ «Універсальний Банк Розвитку та Партнерства» та [PERSON] укладено кредитний договір №87 відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 24000 доларів САША 00 центів на споживчі потреби зі сплатою 13% річних. Строк споживчого кредиту складає 11.05.2006 (а.с. 16-20). 12.06.2003 між ВАТ «Універсальний Банк Розвитку та Партнерства» та [PERSON] укладено договір застави, посвідченого НП НМНО Івановою С.М. та зареєстрованого в реєстрі за №3370, предметом якого в порядку та на умовах передбаченим цим договором, заставодавець передає, а заставодержатель приймає нерухоме майно в заставу (іпотеку) забезпечення виконання заставодавцем, зобов`язань за кредитним договором №87 від 12.05.2003 зі всіма можливими змінами та доповненнями, а саме: квартиру [ADDRESS] , загальною площею 74,40 кв.м, житловою площею 36,90 кв.м (а.с. 21-24). Згідно Єдиного реєстру нотаріусів станом на 26.03.2024 ПН КМНО Іванова С.М. (номер свідоцтва № 1672 ) тимчасового не діє (а.с. 25). Як вбачається з інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, встановлено, що наявне обтяження у вигляді заборони на квартиру [ADDRESS] на підставі договору застави, 3369, 12.06.2003, ПН КМНО Іванова С.М. , зареєстровано 05.01.2005 10:18:44 та №1590100, реєстратором: ПН Іванова С.М. (а.с. 27). Згідно довідки з ЄДР щодо ПАТ «БГ «Банк» 27.03.2020 внесено запис №10741110058002367 про припинення юридичної особи в результаті ліквідації (а.с. 28-30). Згідно даних в АПВП відносно боржника [PERSON] 10.04.2015 було відкрито ВП [NUMBER] та ВП [NUMBER], як станом на 27.03.2024 завершені (а.с. 33). 08.03.2024 ПН КМНО Малаховська Н.М. надала позивачу відмову у вчиненні нотаріальних дій щодо зняття заборони відчуження та припинення в Єдиному реєстрі заборони відчуження об`єктів нерухомого майна, оскільки заявником не надано документів необхідних для вчинення нотаріальної дії та рекомендовано звернутися до суду (а.с. 26). ІV. Позиція суду та оцінка аргументів учасників розгляду право кожної особи на житло гарантовано ст. 47 Конституції України. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. За змістом ст.ст. 11, 15 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Кожна особа має право на судовий захист. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав, як вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачено ст. 16 ЦК України. Згідно ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до умов ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 546 ЦК України передбачено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком, правом довірчої власності. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов`язання. Згідно зі ст. 1 Закону України «Про заставу» та статтею 572 ЦК України застава є способом забезпечення зобов`язань; у силу застави кредитор (заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). Частиною 4 ст. 577 ЦК України передбачено, що моментом реєстрації застави є дата та час внесення відповідного запису до Державного реєстру обтяжень рухомого майна. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України). Відповідно до чч. 1, 2 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Як було встановлено судом, у позивача станом на момент подачі позову до суду виконавчі провадження завершені, що дає підстави вважати про відсутність у неї заборгованостей, беручи до уваги кредитний договір №87 від 12.05.2003, а також те, що у Фонду гарантування вкладів фізичних осіб відсутня інформація щодо будь-яких кредитних зобов`язань у [PERSON] з ПАТ «БГ Банк», які забезпечувалися заставою вказаного нерухомого майна, що також не заперечується сторонами по справі. Пунктом 1 ч. 1 ст. 593 ЦК України та п. 1 ст. 28 Закону України «Про заставу» передбачена можливість припинення права застави у разі припинення зобов`язання, забезпеченого заставою. Відповідно до ст. 593 ЦК України право застави припиняється, серед іншого, у разі припинення зобов`язання, забезпеченого заставою. Право застави припиняється також в інших випадках, встановлених законом. У разі припинення права застави на нерухоме майно до державного реєстру вносяться відповідні дані. При цьому, згідно зі ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Тобто, виходячи зі змісту вказаних норм, виконання у повному обсязі забезпеченого заставою зобов`язання за кредитним договором є підставою для припинення зобов`язання за договором застави, які є похідними від кредитного договору. Статтею 609 ЦК України також передбачено, що зобов`язання припиняється ліквідацією юридичної особи (боржника або кредитора), крім випадків, коли законом або іншими нормативно-правовими актами виконання зобов`язання ліквідованої юридичної особи покладається на іншу юридичну особу, зокрема за зобов`язаннями про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю. Згідно зі ст. 42 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» держателем Державного реєстру є уповноважений центральний орган виконавчої влади. Порядок ведення Державного реєстру визначає Кабінет Міністрів України. Підставою для внесення запису про припинення обтяження до Реєстру відповідно до ст. ст. 43 та 44 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» та п. 24 Порядку ведення Державного реєстру обтяжень рухомого майна, є заяви обтяжувача чи уповноваженої ним особи. Обтяжувач чи уповноважена ним особа має право в будь-який час подати заяву про припинення обтяження і виключення запису з Реєстру чи про продовження строку дії реєстрації не більш як на п`ять років. Після припинення обтяження обтяжувач самостійно, на письмову вимогу боржника чи особи, права якої порушено внаслідок наявності запису про обтяження, протягом п`яти днів зобов`язаний подати реєстратору заяву про припинення обтяження і виключення його з Реєстру. Відомості про припинення публічного обтяження підлягають державній реєстрації протягом п`яти днів після його припинення. Проведення реєстрації відомостей про припинення публічного обтяження покладається на уповноважений орган чи на уповноважену ним особу. Записи про обтяження, які втратили чинність, підлягають виключенню з Реєстру через шість місяців після реєстрації відомостей про припинення обтяження. Згідно із ст. 1 Протоколу 1 до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. За приписами ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Отже, обтяження нерухомого майна, а саме: квартира [ADDRESS] обмежує здійснення позивачем своїх повноважень на розпорядження зазначеним майном. Згідно статті 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Статтею 88 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування , що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року). Зважаючи на те, що в ході розгляду справи встановлено, що позивачем було погашено перед ПАТ «БГ Банк» кредитну заборгованість, в зв`язку з чим було виконавче провадження закінчене, суд приходить до висновку, що застава по вищезазначеному кредитному договору припинена, у зв`язку із припиненням забезпеченого заставою зобов`язання. З огляду на викладене, оцінивши доводи сторін, перевіривши обставини справи в сукупності з наявними у справі доказами, суд дійшов висновку, що вимоги позивача про визнання договору застави припиненим, зняття заборони відчуження нерухомого майна та скасування запису з Державного реєстру рухомого майна є взаємопов`язаними та такими, що випливають одна з одної, а тому наявні підстави для задоволення вказаних позовних вимог. V. Розподіл судових витрат вирішуючи питання про розподіл судових витрат у цій справі, суд відповідно до ст. 141 ЦПК України вважає за необхідне судові витрати залишити за сторонами. На підставі викладеного,

Outcome: approved