Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-20 00:00:00

Позивач [PERSON] в особі представника [PERSON] звернулася до Жовтневого районного суду м. Запоріжжя з позовом до [PERSON] , треті особи [PERSON] , [PERSON] , Товарна біржа «Універсальна баржа «Хортиця», Четверта запорізька державна нотаріальна контора про визнання договору купівлі-продажу нерухомості дійсним. В обґрунтування позову зазначила, що 09.08.1994 року між [PERSON] в особі представника за довіреністю [PERSON] та [PERSON] було укладено договір № 1033 купівлі-продажу нерухомості, а саме: 7/100 частин житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , розташованого на земельній ділянці загал. пл. 1176 кв.м., зареєстрованого Універсальною Біржею «Хортиця». 09.08.1994 р. договір № 1033 був зареєстрований в Орендному підприємстві «ЗМБТІ» за реєстровим номером 19 р № 4642, на підставі чого [PERSON] був виданий технічний паспорт на житловий будинок. Укладений договір № 1033 нотаріально не посвідчували. Реєстрацію біржової угоди посвідчено начальником відділу біржових операцій Універсальної Біржи «Хортиця» [PERSON] , керуючим Універсальної Біржи «Хортиця» [PERSON] та зареєстровано в «Журналі реєстрації біржових угод з нерухомістю» за номером 1033 від 09.08.1994 р. Право власності на 7/100 частин житлового будинку за адресою: [ADDRESS] зареєстровано за [PERSON] на підставі даного договору. [INFO] [PERSON] помер, після смерті якого відкрилася спадщина. Державним нотаріусом Четвертої запорізької державної нотаріальної контори Бережко С.М. було винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 08.11.2023 № 1288/02-31, якою було позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, після померлого батька [PERSON] , на частину житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , оскільки договір № 1033 купівлі-продажу житлового будинку не посвідчувався нотаріально, а зареєстрований на Універсальній Біржі «Хортиця», що не відповідає вимогам законодавства, що діяло на момент реєстрації. Посилаючись на зазначені обставини, просить суд визнати дійсним договір № 1033 купівлі-продажу нерухомості від 09.08.1994 року про купівлю-продаж 7/100 частин житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , розташованого на земельній ділянці загальною площею 1176 кв.м., укладений на Універсальній Біржі «Хортиця», між продавцем [PERSON] та покупцем [PERSON] , який зареєстрований 09.08.1994 року в Орендному підприємстві «ЗМБТІ» в реєстровій книзі № 19 за реєстровим № 4642. Ухвалою суду від 28.02.2024 року у вказаній справі було відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Представник позивача в судове засідання не з`явився, раніше надав суду заяву про розгляд справи за відсутності позивача та її представника, позовні вимоги просив задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечував. Відповідач у судове засідання не з`явилася, по невідомій суду причині, про час і місце судового засідання повідомлена належним чином, про причини неявки не повідомила, відзив не надала. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, заяв суду не надала. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, заяв суду не надав. Представник третьої особи Товарної біржі «Універсальна баржа «Хортиця» в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, заяв суду не надав. Представник Четвертої запорізької державної нотаріальної контори в судове засідання не з`явилася, надала суду заяву про розгляд справи без їх присутності. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього\~Кодексу\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали цивільної справи, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню у зв`язку з наступним. Відповідно до ч. 1\~ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У відповідності до вимог\~ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст.\~81,\~83 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. На підставі\~ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Судом встановлено, що 09.08.1994 року між [PERSON] , діючого на підставі довіреності від [PERSON] , та [PERSON] було укладено договір № 1033 купівлі-продажу нерухомості, згідно якого [PERSON] придбав у [PERSON] 7/100 частин житлового будинку [ADDRESS] , розташованого на земельній ділянці загальною площею 1176 кв.м. Зазначений договір купівлі-продажу на підставі ст.15 ЗУ «Про товарну біржу» був зареєстрований 09.08.1994 року Універсальною Біржею «Хортиця» в «Журналі реєстрації біржових угод з нерухомістю». Право приватної власності на 7/100 частин житлового будинку [ADDRESS] було зареєстровано за [PERSON] в Орендному\~підприємстві «Запорізьке\~міжміське бюро технічної інвентаризації» на підставі договору № 1033 купівлі-продажу нерухомості та записано в реєстрову книгу за № 19 р № 4642,\~що підтверджується\~реєстраційним посвідченням (форма № 5). [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 25.09.2020 року. 02.02.2021 року [PERSON] , [PERSON] звернулися до Четвертої запорізької державної нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини за законом після смерті [PERSON] , на підставі яких була заведена спадкова справа № 21/2021. Постановою державного нотаріуса Четвертої запорізької\~державної нотаріальної\~контори Бережко С.М. від 08.11.2023 року № 1288/02-31 відмовлено [PERSON] у видачі Свідоцтва про право на спадщину за законом після померлого [INFO] батька [PERSON] , [INFO] , на частку домоволодіння [ADDRESS] , оскільки договір № 1033 купівлі-продажу нерухомості, зареєстрований Універсальною Біржею «Хортиця» 09.08.1994 року та зареєстрований Орендним підприємством «Запорізьке міжміське бюро технічної інвентаризації» 09.08.1994 року, в реєстрову книгу № 19 за реєстровим № 4642, не відповідає вимогам законодавства України, що діяло на момент його реєстрації. За змістом ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Договір № 1033 купівлі-продажу нерухомості був укладений 09.08.1994 року, тобто на правовідносини щодо укладення цієї угоди поширюється чинний на той час Цивільний кодекс Української РСР 1963 року. У відповідності до статті 227 ЦК УРСР, договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією зі сторін є громадянин. Нотаріальне посвідчення угод обов`язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими частиною другою статті 48 цього Кодексу (частина 1 статті 47 цього Кодексу). Згідно з частиною 2 статті 47 ЦК УРСР, якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. Відповідно до статті 209 ЦК України, правочин, який вчинений у письмовій формі, підлягає нотаріальному посвідченню лише у випадках, встановлених законом або домовленістю сторін. Відповідно до частини 1 Закону України від 10.12.1991 року № 1956-ХІІ «Про товарну біржу» (в редакції, чинній на момент укладання спірного правочину), товарна біржа є організацією, що об`єднує юридичних і фізичних осіб, які здійснюють виробничу і комерційну діяльність, і має за мету надання послуг в укладенні біржових угод, виявлення товарних цін, попиту і пропозицій на товари, вивчення, упорядкування і полегшення товарообігу і пов`язаних з ним торговельних операцій. Згідно з положеннями статті 15 Закону України «Про товарну біржу», біржовою операцією визнається угода, що відповідає сукупності зазначених умов, а саме: якщо вона являє собою куплю-продаж, допущений до обороту на товарній біржі, якщо її учасники члени біржі, якщо вона зареєстрована на біржі не пізніше наступного за здійсненням угоди дня. Угода вважається укладеною з моменту її реєстрації на біржі. Частиною 2 статті 15 Закону України «Про товарну біржу» встановлено, що угоди, зареєстровані на товарній біржі не підлягають нотаріальному посвідченню. Тобто, чинне на момент укладання спірного правочину законодавство, а саме частина 2 статті 15 Закону України «Про товарну біржу», дозволяло укладати угоди купівлі-продажу нерухомого майна за участю фізичних осіб, без нотаріального посвідчення біржового контракту. Крім того, Інструкція «Про порядок Державної реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна, які перебувають у власності юридичних і фізичних осіб» передбачала підставу для державної реєстрації договорів купівлі-продажу і міни, зареєстровані біржою. Відповідно до абз. 3 п. 2 Постанови № 14 Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» від 18.12.2009 року, в якому роз`яснено, що у випадку наявності суперечності між нормами законів (кодексів), що мають юридичну силу, застосуванню підлягає той, що прийнятий пізніше. Оскільки в даних правовідносинах наявна колізія норм матеріального права, що мають однакову юридичну силу, статті 15 Закону України «Про товарну біржу» та статті 277 ЦК Української РСР 1963 року, Закон України «Про товарну біржу» було прийнято в 1991 року, а Цивільний кодекс на момент укладання спірного правочину діяв з 1963 року, тому при вирішенні спору про необхідність чи відсутність необхідності нотаріального посвідчення правочину, укладеного на товарній біржі, правомірним є застосування сторонами спірного правочину положень статті 15 Закону України «Про товарну біржу» (як нормативного акта, прийнятого пізніше), що дозволяв укладати біржові контракти щодо відчуження житлової нерухомості фізичною особою без нотаріального посвідчення. За змістом статей 128, 153 ЦК УРСР (1963 року) право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором. Договір вважається укладеним, коли між сторонами в потрібній у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах. Істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом або необхідні для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою однієї зі сторін повинно бути досягнуто згоди. Відповідно до статті 224 ЦК УРСР (1963 року) за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. В даному випадку право власності виникло на підставі договору № 1033 купівлі-продажу нерухомості від 09.08.1994 року, який проведено у якості біржової операції між продавцем [PERSON] , в особі представника за довіреністю [PERSON] , та покупцем [PERSON] . Під час вчинення спірного правочину всі дії сторін вказаної угоди продавця [PERSON] , в особі представника за довіреністю [PERSON] , та покупця [PERSON] були спрямовані на встановлення цивільних прав та обов`язків, сторони мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, мали вільне волевиявлення, що відповідало внутрішній волі на досягнення наслідків, а саме купівлі-продажу 7/100 частин житлового будинку [ADDRESS] , правочин був реальним і вчинений у формі, дозволенній чинним законодавством України в 1994 році. В силу статті 220 ЦК України, у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. Таким чином, сторони виконали всі умови договору № 1033, у результаті яких наступили юридичні наслідки, а саме одна сторона передала іншій 7/100 частин житлового будинку по [ADDRESS] , покупець [PERSON] сплатив за них та прийняв, відкрито та безперервно з часу покупки часток будинку та до моменту смерті використовував для свого проживання та проживання своєї родини, утримував вказане нерухоме майно, що є підставою для визнання договору № 1033 купівлі-продажу нерухомості від 09.08.1994 року, оформленого на Універсальній Біржі «Хортиця», дійсним. Зазначені висновки суду узгоджуються з позицією Верховного суду викладеною у постановах від 12 вересня 2018 року у справі №522/50/16-ц та від 10 квітня 2020 року у справі №522/14088/17. У\~статті 1216 ЦК України\~визначено, що спадкуванням є перехід прав і обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, за виключенням тих прав і обов`язків, що зазначені у\~статті 1219 ЦК України\~(статті 1218,1231 ЦК України). Згідно з\~ст. 1258 ЦК України\~спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених\~статтею 1259 цього Кодексу. Відповідно до\~ст. 1261 ЦК України\~у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно із ст. 1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може отримати свідоцтво про право на спадщину. Частиною 1 статті 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є законними та обґрунтованими, а тому підлягають задоволенню. Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Водночас, згідно з положенням ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. В прохальній частині позову не заявлено вимог про стягнення понесених судових витрат. У зв`язку з викладеним, та враховуючи положення ч. 1 ст. 13 ЦПК України, питання щодо розподілу судових витрат судом не вирішується.

Outcome: approved