Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-23 00:00:00

Позивач [PERSON] через свого представника звернувся до суду та просив суд встановити факт родинних відносин між фізичними особами, що має юридичне значення, а саме те, що [PERSON] [INFO] , який помер [INFO] є рідним дідом позивача [PERSON] ; Визнати за [PERSON] в порядку спадкування після смерті [PERSON] право власності на спадкове майно, яке було прийнято у спадщину після смерті [PERSON] , а саме: 1/3 частину квартири [ADDRESS] ; 1/3 частину житлового будинку [ADDRESS] частину грошових коштів, які знаходяться на рахунку [PERSON] відкритого в Головному управлінні по м.Києву та Київській обл. АТ «Ощадбанк» № [NUMBER], що складає 6363, 53 грн.; 1/3 частину грошових коштів, які знаходяться на рахунку [PERSON] відкритого в Головному управлінні по м.Києву та Київській обл. АТ «Ощадбанк» № 9760/8632, що складає 94,15 грн. Свої вимоги позивач обгрунтовує тим, що [INFO] помер [PERSON] , [INFO] , після якого залишилась спадщина у вигляді квартири за адресою: [ADDRESS] , житлового будинку [ADDRESS] , а також грошових коштів на рахунках в ПАТ «Державний ощадний банк України» в загальній сумі 19 373, 03 гри. [PERSON] , [INFO] є рідним дідом [PERSON] . Після смерті [PERSON] на підставі заяви його дружини - [PERSON] приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ніщенко А.П. була заведена спадкова справа № 35/2017 від 15 червня 2017 року. Із заявою про прийняття спадщини, яка залишилась після смерті [PERSON] , звернувся також батько Позивача - [PERSON] , якому Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ніщенко А.П. було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину через те, що факт перебування [PERSON] та [PERSON] у родинних відносинах не підтверджений документально. Зокрема, нотаріусом було повідомлено, що оскільки в свідоцтві про народження [PERSON] не зазначено прізвище та по-батькові його батька, а міститься лише ім`я - [PERSON] , - він не зможе оформити спадщину, у зв`язку з чим необхідно звернутись до cyдy з відповідною позовною заявою про встановлення факту родинних відносин із [PERSON] з метою подальшої реалізації свого права на прийняття спадщини. Окрім [PERSON] та [PERSON] із заявою про прийняття спадщини звернулась також дочка померлого [PERSON] - [PERSON] . Не погоджуючись з відмовою нотаріуса, [PERSON] подав до Подільського районного суду міста Києва позовну заяву про встановлення факту родинних відносин між ним та [PERSON] . Подільським районним судом м. Києва від 04 серпня 2021 року було відкрите провадження у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , 3-тя особа: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Ніщенко Анастасія Петрівна про встановлення факту родинних відносин. 20 травня 2021 року [PERSON] , [INFO] , який є рідним батьком Позивача та позивачем по справі № 758/11055/17 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть від 21 травня 2021 року серії [NUMBER] , виданим Київським міським відділом державної реєстрації смерті Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ). Ухвалою Подільського районного суду міста Києва від 04 серпня 2021 року по справі №758/11055/17 провадження за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , 3-тя особа: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Ніщенко Анастасія Петрівна про встановлення факту родинних відносин було закрите у зв`язку із тим, що спірні правовідносини не допускають правонаступництва. Таким чином [PERSON] за життя не встиг отримати свідоцтво про право на спадщину, що залишилась після смерті його рідного батька - [PERSON] , оскільки не було встановлено факту родинних відносин між ним та [PERSON] в судовому порядку до смерті [PERSON] . Однак, як було зазначено, [PERSON] звернувся до приватного нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, тобто реалізував свої майнові права, проте не встиг оформити право власності на спадщину за життя, оскільки помер. Позивач, будучи спадкоємцем першої черги після [PERSON] , звернувся із заявою про прийняття спадщини до Першої київської державної нотаріальної контори, де за його заявою була заведена спадкова справа № 1191/2021. Постановою від 27.01.2022 року Позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після померлого [INFO] [PERSON] на 1/3 (одну третю) частку квартири [ADDRESS] , що належала [PERSON] , який помер [INFO] , спадкоємцем якого був його син [PERSON] , який прийняв спадщину, але не оформив своїх спадкових прав, у зв`язку із тим, що документи, які підтверджують факт родинних відносин [PERSON] , який помер [INFO] , з [PERSON] , який помер [INFO] та документ, що підтверджує право власності померлого [PERSON] на 1/3 частку квартири не надані. Таким чином позивач є спадкоємцем першої черги після померлого батька, який, в свою чергу, був спадкоємцем першої черги після померлого діда Позивача ( [PERSON] ). Однак право Позивача на спадщину, яка залишилась після діда не визнається через відсутність документів, які підтверджують факт родинних відносин, а також через відсутність у Позивача правовстановлюючих документів на нерухоме майно, яке належало [PERSON] . Враховуючи, що батько Позивача - [PERSON] перед смертю встиг реалізувати своє право та подав заяву про прийняття спадщини, яка залишилась після його батька [PERSON] , - він вважається таким, що прийняв спадщину, незважаючи на те, що не зміг отримати свідоцтво про право на спадщину через недоведеність родинних відносин із [PERSON] . Відповідно, право на отримання спадщини, яка залишилась після діда Позивача - [PERSON] також увійшло до спадкової маси, яку залишив його батько - [PERSON] , та Позивач має законне право претендувати також і на частку спадщини, яку його батько мав отримати як спадкоємець першої черги після [PERSON] . Однак, право Позивача на спадщину, яка залишилась після [PERSON] , не визнається, оскільки державним нотаріусом Першої київської державної нотаріальної контори Кароєвою-Яремчук Т.М. після прийняття заяви Позивача про прийняття спадщини, відмовлено останньому у видачі свідоцтва про право на спадщину через те, що факт родинних відносин між ним та [PERSON] не підтверджений документально. Відмова також обґрунтована відсутність у Позивача правовстановлюючих документів на спадкове майно, що залишилось після смерті [PERSON] . Окрім цього, право позивача на спадщину, яка залишилась після смерті діда, не визнається відповідачами по справі, які стверджують, що він не є родичем померлого. У даному випадку визнання за Позивачем права власності на спадкове майно залежить від того, чи буде доведеним в ході судового розгляду факт родинних відносин між ним та дідом - [PERSON] . Факт родинних відносин між Позивачем та дідом не визнається через те, що у свідоцтві про народження померлого [PERSON] , який був батьком Позивача, зазначене лише ім`я батька - [PERSON] , проте не зазначено прізвища і по-батькові. Однак із тим, що [PERSON] не є дідом Позивача останній не погоджується з огляду на наступне. Померлий батько Позивача - [PERSON] народився [INFO] в селі Забуяння Макарівського району Київської області. Свідоцтво про народження видане 08 квітня 1960 року, про що в книзі записів актів громадянського стану зроблено відповідний запис № 9. Відповідно до даних, зазначених в свідоцтві про народження [PERSON] , його матір`ю вказано [PERSON] , а батьком особу на ім`я [PERSON] . Реєстрація шлюбу між матір`ю та батьком померлого [PERSON] не проводилась. Однак, факт родинних відносин між батьком Позивача - [PERSON] та дідом - [PERSON] підтверджується численними доказами. Зокрема, [PERSON] црстійно спілкувався зі своїм батьком [PERSON] та спільно проводив з ним вільний час, що підтверджується спільними фотографіями. Факт родинних відносин між ними можуть підтвердити друзі та родичі, а саме: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Про факт родинних відносин між [PERSON] та [PERSON] відомо також і відповідачам. На підтвердження факту родинних відносин свідчать також книжки, які [PERSON] , будучи письменником, дарував [PERSON] , його дружині та дітям, в яких містяться його привітання та особисті підписи. Основним документом, який підтверджує факт родинних відносин між батьком Позивача та його дідом є рішення суду від 13 травня 1963 року по справі № 2-944/63 за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів, оригінал якого зберігається в архіві Солом`янського районного суду міста Києва. Зі змісту зазначеного рішення вбачається, що судом було встановлено той факт, що між [PERSON] та [PERSON] існували фактичні шлюбні відносини, від яких [INFO] народився син [PERSON] . Згідно свідоцтва про народження [PERSON] , його матір`ю записана [PERSON] . Інших синів на ім`я [PERSON] не має. Враховуючи, що жодною особою не були спростовані обставини, встановлені вищевказаним судовим рішенням, той факт, що [PERSON] був сином [PERSON] є підтвердженим обставинами, встановленими в ході судового розгляду даної справи. За життя [PERSON] факт свого батьківства відносно [PERSON] не оспорював та в судовому порядку не спростовував. В свою чергу, згідно свідоцтва про народження Позивача, серії [NUMBER] від 03 липня 1984 року народження, його батьком визначено [PERSON] . Тобто, факт родинних відносин між Позивачем та померлим батьком - [PERSON] є беззаперечним. Отже Позивач має право претендувати на спадщину, яка залишилась після смерті діда, право на яку не встиг оформити його батько за життя, хоча подав заяву про прийняття спадщини. Щодо відсутності у Позивача правовстановлюючих документів на спадкове майно, слід зазначити наступне; Згідно інформаційної довідки від 13.07.2017 року, виданої Комунальним підприємством Київської міської ради «Київське міське бюро технічної інвентаризації» на запит приватного нотаріуса Ніщенко А.П. від 15.06.2017 року № 236/02-14, згідно з даними реєстрових книг Бюро, кв. [ADDRESS] на праві власності зареєстрована на ім`я: [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого Дніпровською районною державною адміністрацією м. Києва 11.02.199 року, розпорядження № 46-612, зареєстрованого в Бюро 03.03.1999 року, за реєстровим № 208 в реєстровій книзі д.630-53. Таким чином, спірна квартира на праві власності належала діду Позивача, а отже Позивач має право претендувати на 1/3 частину зазначеного спадкового майна. Що стосується правовстановлюючих документів на будинок [ADDRESS] , який також за життя належав [PERSON] , то з метою отримання інформації про особу, якій належить право власності на вказаний будинок, а також отримання копій правовстановлюючих документів на нього, представником Позивача був направлений на адресу КП КОР «Київське обласне бюро технічної інвентаризації» адвокатський запит, у якому запитувалась вищезазначена інформація. У передбачений законодавством строк відповіді на адвокатський запит отримано не було, у зв`язку із чим існує необхідність у витребуванні вищезазначених документів судом, про що до позовної заяви додається відповідне клопотання. Оскільки факт родинних відносин між Позивачем та [PERSON] на момент подання цього позову не підтверджений, можливості самостійно отримати правовстановлюючі документи на нерухоме майно [PERSON] . Позивач не має. На підставі зазначеного порушені майнові права Позивача, оскільки у зв`язку із тим, що померлий [PERSON] не встиг довести факту родинних відносин із померлим [PERSON] , зараз Позивач не має можливості прийняти спадщину, яка залишилась після [PERSON] , зокрема спадщину, яку прийняв [PERSON] після [PERSON] , оскільки є не підтвердженим той факт, що Позивач є онуком [PERSON] , а померлий [PERSON] - сином [PERSON] 18 травня 2022 р. Дніпровським районним судом м.Києва було відкрите провадження по даній справі та розгляд справи було постановлено проводити за загальними правилами позовного провадження. Від відповідача [PERSON] до суду надійшов відзив на позовну заяву , в даному відзиві відповідач зазначає, що право позивача на спадщину, яка залишилась після смерті діда [PERSON] не визнається через відсутність документів, які підтверджують факт родинних відносин між батьком [PERSON] та дідом [PERSON] , а також через відсутність у Позивача правовстановлюючих документів на нерухоме майно, що належало спадкодавцю [PERSON] . Постановою державного нотаріуса від 27.01.2022 року Позивачу було відмовлено v видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після померлого [INFO] [PERSON] на 1/3 частку квартири [ADDRESS] , що належала [PERSON] , який помер [INFO] , спадкоємцем якого був його син [PERSON] , який прийняв спадщину, але не оформив своїх спадкових прав, у зв`язку із тим, що документи, які підтверджували факт родинних відносин [PERSON] , який помер [INFO] , з [PERSON] , який помер [INFO] та документ, що підтверджує право власності померлого [PERSON] на 1/3 частку квартири не надані. У відсутність встановленого факту родинних відносин між батьком позивача [PERSON] та [PERSON] , позивач вважає останнього своїм дідом і просить суд встановити факт родинних відносин із ним та визнати право власності на спадкове майно, право власності на яке в порядку спадкування за життя його батько не оформив. У встановлений законом шестимісячний строк для прийняття спадщини, відповідач у справі [PERSON] звернулась із заявою про прийняття спадщини до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Ніщенко А. П., де була заведена спадкова справа до майна померлого [INFO] [PERSON] . Із заявою про прийняття спадщини до майна померлого [PERSON] звернулись також дочка померлого [PERSON] та [PERSON] , родинні відносини якого з померлим не були підтверджені. З огляду на те, що родинні відносини [PERSON] ( чоловіка відповідача) як батька та сина [PERSON] , не були підтверджені, а в свідоцтві про його народження містився лише запис про ім`я батька, що не підтверджувало факту батьківства, останній звернувся до суду з позовом про встановлення факту родинних відносин з померлим батьком. При цьому [PERSON] звернувся до суду з позовом без вимоги щодо спору про право на спадкування, а тому внаслідок його смерті Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 04 серпня 2021 року у справі № 758/11055/17, залишеною без змін Постановою Київського апеляційного суду від 20 січня 2022 року, провадження в даній справі було закрито згідно ст. 255 ЦПК України, оскільки спірні правовідносини не допускають правонаступництва. На переконання позивача, основним доказом, який підтверджує факт родинних відносин між його батьком та дідом є рішення районного суду м. Києва суд від 13 травня 1963 року по справі № 2-944/63 за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів. Однак, за відсутності встановленого факту батьківства між [PERSON] та [PERSON] , як батька та сина, останній не може вважатись спадкоємцем до майна померлого [PERSON] . Вважає, що [PERSON] , звернувшись до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини до майна померлого [PERSON] , не став власником спадкового майна, право на яке в судовому порядку просить визнати позивач за ним, як за внуком померлого. На переконання позивача, основним доказом, який підтверджує факт родинних відносин між його батьком та дідом є рішення райсуду м. Києва суд від 13 травня 1963 року по справі № 2-944/63 за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів. Проте дане рішення суду не є беззаперечним доказом родинних відносин між батьком позивача [PERSON] та моїм чоловіком [PERSON] . Слід зазначити, що [PERSON] протягом 60 років з моменту народження питання щодо батьківства з моїм чоловіком [PERSON] не ставив. В даний час фактично між сторонами наявний спір щодо спадкового майна померлого. Спадкодавець [PERSON] не визнавав себе батьком [PERSON] , факт його батьківства у встановленому законом порядку не був встановлений, а тому вимога позивача [PERSON] про встановлення факту родинних відносин з [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] , як діда та внука, є необгрунтованою та такою, що не може бути задоволена. Що стосується вимоги позивача про визнання право власності на спадкове майно. Вважаю, що вимога про визнання права власності на 1/3 частину квартири, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] ; 1/3 частину житлового будинку [ADDRESS] частину грошових коштів, які знаходяться на рахунку [PERSON] в Головному управлінні по м. Києву та Київській області AT «Ощадбанк» № 9760/8632, що становить 94,15 грн. та 1/3 частину грошових коштів, які знаходяться на рахунку [PERSON] в Головному управлінні по м. Києву та Київській області AT «Ощадбанк», що становить 6363 грн. 53 коп. є похідними від вимоги про встановлення юридичного факту, що має значення, а отже, задоволенню не підлягають. Позивач не навів належних доказів на підтвердження того, що його батько - [PERSON] успадкував у визначеному законодавством порядку відповідне спадкове майно після смерті [PERSON] . Крім того, [PERSON] , заявляючи вимогу про визнання за ним права власності на спадкове майно, не навів належних доказів на підтвердження того, що будинок по [ADDRESS] , належав спадкодавцю [PERSON] , не зазначив після кого саме та в якому порядку він має намір спадкувати вказане майно. Так, після смерті [INFO] [PERSON] відкрилась спадщина. До складу спадкового майна увійшли однокімнатна квартира [ADDRESS] та незначні грошові кошти, які знаходяться на рахунку спадкодавця, відритому в Головному управлінні по м. Києву та Київській області AT «Ощадбанк». Позивач ставить питання про визнання за ним права власності на частину даної квартири, а також на частину житлового будинку [ADDRESS] . Проте, будинок по [ADDRESS] не має статусу житлового і право власності на нього не зареєстровано. Відповідно до рішення Гостомельської селищної ради від 28 вересня 1994 року № 110 у влсність відповідача [PERSON] було передано земельну ділянку площею 0, 06 г для ведення садівництва. 07 серпня 1995 року на моє ім`я відповідача виготовлено Державний акт на право приватної власності, який зареєстровано в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 57. Копія акту додається. Відповідно до статті 61 СК України в редакції, чинній станом на 2 жовтня 2007 року, приватизовані одним із подружжя земельні ділянки не належать до об`єктів права спільної сумісної власності. Відповідно до Закону України «Про внесення зміни до статті 61 СК України щодо об`єктів права спільної сумісної власності подружжя» від 11 січня 2011 року статтю 61 СК України доповнено частиною п`ятою такого змісту: «об`єктом права спільної сумісної власності подружжя є житло, набуте одним із подружжя під час шлюбу внаслідок приватизації державного житлового фонду, та земельна ділянка, набута внаслідок безоплатної передачі її одному з подружжя із земель державної або комунальної власності, у тому числі приватизації». Вказана норма набула чинності з 8 лютого 2011 року, однак була виключена на підставі Закону України «Про внесення змін до Сімейного кодексу України щодо майна, що є особистою приватною власністю дружини, чоловіка» від 17 травня 2012 року, який набрав чинності 13 червня 2012 року. Натомість статтю 57 СК України доповнено пунктом 5 частини першої, згідно з яким особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації. Із урахуванням вказаних змін до СК України правовий режим приватизованої земельної ділянки змінювався. При цьому тільки в період часу з 8 лютого 2011 року до 12 червня 2012 року включно земельна ділянка, набута внаслідок безоплатної передачі її одному з подружжя із земель державної або комунальної власності, в тому числі приватизації, визнавалась спільною сумісною власністю подружжя; до 8 лютого 2011 року та після 12 червня 2012 року така земельна ділянка належала до особистої приватної власності чоловіка або дружини, яка використала своє право на безоплатне отримання частини земельного фонду. З рахуванням положень вищевказаної норми закону земельна ділянка площею 0, 06 га, надана відповідачу відповідно до рішення Гостомельської селищної ради від 28 вересня 1994 року № ПО ( [ADDRESS] ) належить [PERSON] на праві особистої приватної власності і не є спадковим майном. Що стосується садового будинку, зведеного на вказаній земельній ділянці то відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Відповідно до ч. 2 ст. 331 ЦК України, право власності на ново строєне нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. У розумінні ч. 1 ст. 376 ЦК України самочинним будівництвом є не тільки новостворений об`єкт, а і об`єкт нерухомості, який виник в результаті реконструкції, капітального ремонту, перебудови, надбудови уже існуючого об`єкта, здійснених без одержаного дозволу місцевих органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування, розробленої та затвердженої в установленому порядку проектної документації, дозволу на виконання будівельних робіт, наданого органами архітектурно- будівельного контролю, оскільки в результаті таких дій об`єкт втрачає тотожність з тим, на який власником (власниками) отримано право власності. В судовому засіданні представник позивача наполягав на задоволені позову з обставин викладених в позовній заяві, вказуючи на те, що спадкодавець [PERSON] був батьком [PERSON] , який в свою чергу є батьком позивача [PERSON] . За життя [PERSON] визнавав [PERSON] своїм сином, що підтверджується показами свідків, та стосунками , що склалися за життя [PERSON] та [PERSON] як між батьком та сином, визнавав позивача своїм онуком. Крім того рішенням Жовтневого районного суду м.Києва від 13 травня 1963 р. зі спадкодавця [PERSON] були стягнуті аліменти на користь [PERSON] , на утримання сина [PERSON] [INFO] , який в свою чергу є батьком позивача. Та дана обставина повторному доказуванню не підлягає у відповідності до вимог ч.4 статті 82 ЦПК України. За життя [PERSON] скористався своїм правом як спадкоємець та після смерті спадкодавця [PERSON] звернувся з відповідною заявою до нотаріальних органів як спадкоємець першої черги, а також з відповідної заявою про встановлення факту родинних стосунків зі спадкодавцем до Подільського районного суду м.Києва , але повністю реалізувати своє право не зміг у зв`язку зі смертю та з врахуванням викладеного представник позивача вважає, що позовні вимоги є обгрунтованими та такими, що підлягають задоволенню з обставин викладених в позовній заяві. В судовому відповідач [PERSON] та представник відповідачів спростовувала той факт що спадкодавець [PERSON] , який за життя був чоловіком відповідача [PERSON] був біологічним батьком [PERSON] обґрунтовуючи свою позицію, що позивачем не надано до суду належних та допустимих доказів в обґрунтовування своїх позовних вимог, надавши пояснення, що зазначені у відзиві на позовну заяву. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні також заперечувала щодо задоволення позову в повному обсязі вказуючи на те, що вона є усиновленою донькою спадкодавця [PERSON] та заперечувала той факт, що [PERSON] був сином [PERSON] , хоча в судовому засіданні відповідачі не оспорювали того факту, що [PERSON] , [PERSON] та позивач [PERSON] знайомі між собою, між останніми було певне спілкування. Позов не визнає з тих підстав, що до суду не надано належних та допустимих доказів того, що померлий [PERSON] є сином спадкодавця [PERSON] . Суд заслухавши думку учасників судового розгляду, свідків, дослідивши матеріали справи суд дійшов наступного, що статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. За приписами ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 1 Сімейного кодексу України визначаються засади шлюбу, особисті немайнові та майнові права і обов`язки подружжя, підстави виникнення, зміст особистих немайнових і майнових прав та обов`язків батьків і дітей, усиновлювачів та усиновлених, інших членів сім`ї та родичів. Згідно із вимогами ч. 2 ст. 3 Сімейного Кодексу України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Відповідно до п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення" № 5 від 31.03.1995 року (Постанова) судом встановлюються факти, які породжують юридичні наслідки. П. 7 цієї Постанови передбачено, що суд вправі розглядати справи про встановлення факту родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідно заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину тощо. Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 2 СК України Сімейний кодекс України регулює сімейні особисті немайнові та майнові відносини між подружжям, між батьками та дітьми, усиновлювачами та усиновленими, між матір`ю та батьком дитини щодо її виховання, розвитку та утримання. Сімейний кодекс України регулює сімейні особисті немайнові та (або) майнові відносини між іншими членами сім`ї, визначеними у ньому. Як було встановлено в судовому засіданні, що [INFO] у віці 79 років помер спадкодавець [PERSON] . За життя [PERSON] уклав шлюб з [PERSON] 28 грудня 1988 р. 15 червня 2017 р. до приватного нотаріуса КПНО Ніщенко А.П. з заявою про прийняття спадщини звернулася [PERSON] про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , як дружина спадкодавця. 7 серпня 2017 р. до вказаного приватного нотаріуса з заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] звернувся [PERSON] , який вказував, що він є сином спадкодавця. 23 жовтня 2017 р. про прийняття спадщини після смерті спадкодавця [PERSON] звернулася [PERSON] , що є донькою спадкодавця. Як слідує з матеріалів справи, що [INFO] народився [PERSON] , в свідоцтві про народження якого вказано відомості про матір - [PERSON] , відомості про батька « [PERSON] ». Відповідно до актового запису про народження №9 від 8 квітня 1960 року про народження [PERSON] [INFO] вказані відомості про батьків: Мати: [PERSON] ; батько [PERSON] . В пункті 22 даного актового запису вказано під підписом «Підписи почесного батька» вказано « [PERSON] ». 6 грудня 1964 р. [PERSON] уклала шлюб з [PERSON] . В судовому засіданні будучи допитаною в якості свідка [PERSON] підтвердила той факт, що спадкодавець [PERSON] є біологічним батьком її покійного сина [PERSON] та [PERSON] визнавав той факт, що [PERSON] є його сином та ніколи даний факт не спростовував. 13 травня 1963 року по справі № 2-944/63 Народним судом Жовтневого району м.Києва було винесено рішення за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів, відповідно до якого даний позов було задоволено та стягнуто з відповідача аліменти на утримання сина [PERSON] [INFO] до досягнення останнім повноліття. Вказане рішення зберігається в архіві Солом`янського районного суду м.Києва. Дана обставина в судовому засіданні не була спростована відповідачами . Відповідно до ч.4 статті 82 ЦПК України визначено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. За життя [PERSON] для захисту своїх інтересів 22 серпня 2017 р. звернувся до Подільського районного суду м.Києва з позовом до [PERSON] , [PERSON] третя особа приватний нотаріус КМНО Ніщенко А.П. про встановлення факту родинних відносин , а саме те, що він є сином [PERSON] , який помер [INFO] . Ухвалою Подільського районного суду м.Києва від 4 серпня 2021 р. провадження по даній справі було закрито на підставі п.7 ч.1 ст. 255 ЦПК України, а саме у зв`язку зі смертю позивача [PERSON] [INFO] помер [PERSON] та після його смерті була відкрита спадкова справа №1191/2021 Першою київською державною нотаріальною конторою. Від [PERSON] - дружини спадкодавця [PERSON] та [PERSON] - сина спадкодавця [PERSON] були подані нотаріальні заяви, відповідно до яких останні відмовляються від прийняття спадщини після смерті спадкодавця [PERSON] на користь [PERSON] . [PERSON] 26.07.2021 р. звернувся з заявою до нотаріальної контори про прийняття спадщини після смерті спадкодавця [PERSON] . Відповідно до свідоцтва про народження [PERSON] є сином спадкодавця [PERSON] . В матеріалах справи містяться фотокартки з брошур та видань, якими автор був [PERSON] та які останнім були в послідуючому подаровані [PERSON] та [PERSON] з підписами спадкодавця [PERSON] як сину та онуку. Дані обставини не спростовувалися відповідачами в судовому засіданні, а також те, що підписи які містяться на даний виданнях не належать спадкодавцю [PERSON] . Відповідач [PERSON] є донькою спадкодавця [PERSON] , але як було встановлено в судовому засіданні, що спадкодавець [PERSON] удочерив відповідача. З врахуванням наданих наявних у справі доказів суд дійшов висновку, що позивачем доведений факт родинного зв`язку між спадкодавцем [PERSON] , а саме те, що він є онуком останнього. Відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 11 лютого 1999 р. [PERSON] належала квартира [ADDRESS] . В матеріалах справи міститься відповідь з ПАТ «Державний ощадний банк України» відповідно до якої слідує, що в даній банківській установі відкриті рахунки на ім`я [PERSON] та на рахунку №9760/832 сума залишку складає 282, 45 грн. та на рахунку № [NUMBER] сума залишку складає 19090,58 грн. Відповідно до державного акту від 28.09.1994 р. виданого на ім`я [PERSON] останній належить на праві власності земельна ділянка площею 0.06 га розташована на території СТ «Ясна поляна» Гостомельської сільської ради ( акт №57), ділянка № [NUMBER] , адреса: [ADDRESS] . Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за даною адресою у встановленому законом порядку нерухоме майно не зареєстроване. Статтею 392 ЦК України передбачено, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення" № 5 від 31.03.1995 року (Постанова) судом встановлюються факти, які породжують юридичні наслідки. П. 7 цієї Постанови передбачено, що суд вправі розглядати справи про встановлення факту родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідно заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину тощо. Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про спадкування" № 7 від 30.05.2008 року передбачено, що якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів. Згідно зі статтею 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав і обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, за виключенням тих прав і обов`язків, що зазначені у ст. 1219 ЦК України (статті 1218, 1231 ЦК України). Відповідно до частини другої ст. 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи, або день, з якого вона оголошується померлою. Згідно ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Щодо спадкоємців, які на час відкриття спадщини постійно проживали спільно із спадкодавцем, встановлюється презумпція прийняття спадщини, яка може бути спростована лише шляхом подання ними заяви про відмову від спадщини до нотаріальної контори. Для тих спадкоємців, які не проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, єдиним виявом бажання прийняти спадщину є заява про це, подана до нотаріального органу (ч.1ст.1269 ЦК України). У спадкоємця, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, права володіння та користування спадковим майном виникають з часу відкриття спадщини. Такий спадкоємець може захищати свої порушені права володіння та користування спадковим майном відповідно до глави 29 ЦК України. Якщо у складі спадщини, яку прийняв спадкоємець, є нерухоме майно, право розпорядження нерухомим майном виникає в нього з моменту державної реєстрації цього майна (частина друга статті 1299 ЦК України). Спадкоємець, який прийняв у спадщину нерухоме майно, ще до його державної реєстрації має право витребувати це майно від його добросовісного набувача з підстав, передбачених статтею 388 ЦК України, зокрема у разі, якщо воно вибуло з володіння спадкодавця поза волею останнього. Ст. 1220 ЦК України встановлено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця (ст. 1221 ЦК України). Згідно ч. 1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини(ст. 1223 ЦК України). Відповідно до ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Щодо спадкоємців, які на час відкриття спадщини постійно проживали спільно із спадкодавцем, встановлюється презумпція прийняття спадщини, яка може бути спростована лише шляхом подання ними заяви про відмову від спадщини до нотаріальної контори. Для тих спадкоємців, які не проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, єдиним виявом бажання прийняти спадщину є заява про це, подана до нотаріального органу (ч.1ст.1269 ЦК України). Як встановлено ст. 1276 ЦК України якщо спадкоємець за заповітом або за законом помер після відкриття спадщини і не встиг її прийняти, право на прийняття належної йому частки спадщини, крім права на прийняття обов`язкової частки у спадщині, переходить до його спадкоємців (спадкова трансмісія). Право на прийняття спадщини у цьому випадку здійснюється на загальних підставах протягом строку, що залишився. Якщо строк, що залишився, менший як три місяці, він подовжується до трьох місяців. Тобто як слідує з матеріалів справи, що померлий [INFO] [PERSON] за життя скористався своїм правом щодо прийняття спадщини після смерті [PERSON] , який, як було встановлено в судовому засіданні, був його біологічним батьком, а саме звернувся з відповідною заявою до нотаріальної контори та з метою захисту своїх інтересів, а саме встановлення факту родинних стосунків звернувся до суду. Але рішення по суті заявлених позовних вимог ухвалено не було в зв`язку зі смертю позивача [PERSON] . Як убачається з матеріалів на день смерті спадкодавцю [PERSON] відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 11 лютого 1999 р. [PERSON] належала квартира [ADDRESS] , а також грошові кошти, що містяться в ПАТ «Державний ощадний банк України» на рахунку №9760/832 сума залишку складає 282, 45 грн. та на рахунку № [NUMBER] сума залишку складає 19090,58 грн. Будь - якого іншого майна, що було зареєстроване у встановленому законом порядку за спадкодавцем [PERSON] виявлено не було. Статтею 1261 ЦК України визначено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Як убачається позивач є спадкоємцем першої черги після смерті спадкодавця [PERSON] , в зв`язку з чим має право на спадкування в порядку спадкової трансмісії на частку в спадковому майні що залишилося після смерті спадкодавця [PERSON] . Відповідно до ст.ст. 12, 81ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Згідно зі ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору ( ст. 94 ЦПК України). Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України). Відповідно до положень ч. 1, 3 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Надані сторонами докази суд визнає належними і допустимими, також достовірними і достатніми, оскільки ці докази містять у собі інформацію щодо предмета позовних вимог, вони логічно пов`язані з обставинами справи. Сторонами надано належним чином завірені копії відповідних документів. Аналізуючи зібрані у справі письмові докази, з урахуванням пояснень представників позивача, позивача , відповідача, та його представника, свідків суд прийшов висновку, що позов не підлягає задоволенню. Питання судових витрат суд вирішує у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: partial