Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-16 00:00:00

ТОВ «Європейська агенція з повернення боргів» звернулось до Ужгородського міськрайонного суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості. Позовну заяву мотивує тим, що 24 лютого 2021 року між ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та [PERSON] було укладено Кредитний договір №270605704. Зазначає, що 28.11.2018 між ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» було укладено Договір факторингу №28/1118-01 та 31.12.2020 між вказаними сторонами було укладено Додаткову угоду №26 до даного договору, відповідно до яких згідно Реєстру боржників №131 від 27.04.2021 до договору факторингу №28/1118-01, до ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» перейшло право грошової вимоги до відповідача за Кредитним договором №270605704. Далі, 20.10.2022 між ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено Договір факторингу №20102022, у відповідності до умов якого ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» передає (відступає) ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому Права Вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» Права Вимоги до Боржників, вказаними у Реєстрі боржників. Зауважує, що відповідно до Реєстру прав вимоги №1 від 21.10.2022 до Договору факторингу №20102022 від 20.10.2022, ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до [PERSON] в сумі 22 410,50 грн., з яких: 6 500,00 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 15 910,50 грн. - сума заборгованості за відсотками. На підставі наведеного, просить суд стягнути з [PERSON] користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» заборгованість за Кредитним договором №270605704 в розмірі 22 410,50 грн., та понесені судові витрати. Представник позивача у судове засідання не з`явився, при цьому у прохальній частині позовної заяви просить у випадку неявки представника позивача у судове засідання проводити розгляд даної справи без його участі за наявними у справі матеріалами, зазначивши, що позовні вимоги підтримує та просить задовольнити у повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] у судове засідання повторно не з`явився, хоча про час та місце судового розгляду повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив, клопотань про відкладення розгляду справи чи заперечень на позов до суду не надходило. У відповідності до ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відтак, суд розглядає справу відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України заочно, оскільки проти цього не заперечує представник позивача. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов до наступного висновку. Судом встановлено, що 24 лютого 2021 року між ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та [PERSON] було укладено Кредитний договір №270605704. Як стверджує представник позивача, 28.11.2018 між ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» було укладено Договір факторингу №28/1118-01 та 31.12.2020 між вказаними сторонами було укладено Додаткову угоду №26 до даного договору, відповідно до яких згідно Реєстру боржників №131 від 27.04.2021 до договору факторингу №28/1118-01, до ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» перейшло право грошової вимоги до відповідача за Кредитним договором №270605704. Далі, 20.10.2022 між ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено Договір факторингу №20102022, у відповідності до умов якого ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» передає (відступає) ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому Права Вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» Права Вимоги до Боржників, вказаними у Реєстрі боржників. За такого, на переконання представника позивача, ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», набувши статусу нового кредитора, отримало право пред`явлення вимоги до [PERSON] щодо погашення наявної в нього заборгованості в розмірі 22\~410.5 грн., що узгоджується з положеннями ст. 514 ЦК України. Згідно з ч. 1 ст.\~1054\~ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплачувати проценти. Із ст. 1050 ЦК України вбачається, що якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то, в разі прострочення повернення чергової частини, позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 ЦК України. Згідно ст.\~526\~ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України. Згідно з ст.\~610\~ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Одночасно, до матеріалів позову не додано Реєстру боржників №131 від 27.04.2021 до договору факторингу №28/1118-01, відповідно до якого до ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» перейшло право грошової вимоги до відповідача за Кредитним договором №270605704 від ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА», а тому у суду відсутня можливість підтвердити вказані доводи позивача. Більше того, незрозумілим є також той факт, яким чином право вимоги за Кредитним договором №270605704, який був укладений 24.02.2021 між ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та [PERSON] , перейшло до ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС», оскільки Договір факторингу №28/1118-01 був укладений 28.11.2018, а Додаткова угода №26 до даного договору була укладена 31.12.2020. Тобто, Договір факторингу №28/1118-01 та Додаткова угода №26 до даного договору були укладені значно раніше, ніж відповідач уклав Кредитний договір №270605704. За такого, суд не вбачає правових підстав для задоволення позову про стягнення з [PERSON] заборгованості за Кредитним договором №270605704 від 24 лютого 2021 року. З огляду на викладене, враховуючи вимоги ст.\~81\~ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, виходячи із принципів розумності та справедливості, зважаючи на те, що було представником позивача не надано належних доказів на підтвердження своїх тверджень, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими та до задоволення не підлягають. Відповідно до п. 2 ч. 2 ст.\~141\~ЦПК України у разі відмови в позові, судовий збір покладається на позивача, тому суд вважає за необхідне покласти витрати, пов`язані із розглядом справи на позивача. Враховуючи вищевикладене та

Outcome: dismissed