Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-20 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності на майно. Позовні вимоги позивач мотивує тим, що між ним та відповідачем був укладений договір купівлі-продажу житлового будинку, розташованого на земельній ділянці для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд площею 0.1 га. та земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства площею 0.0434 га. Зазначений будинок та земельні ділянки розташовані за адресою: [ADDRESS] . На підтвердження укладеного договору відповідач [PERSON] передав позивачеві всю правовстановлюючу документацію на ці об`єкти нерухомості, ключі від будинку, зобов`язавшись протягом двох місяців нотаріально посвідчити зазначений договір. Позивач, в свою чергу, сплатив продавцю 60000 гривень. Таким чином, угода фактично відбулася, однак відповідач, виїхав з м.Кодими та ухиляється від нотаріального посвідчення угоди. В зв`язку з цим позивач позбавлений можливості належним чином оформити договір купівлі-продажу житлового будинку, тому просив визнати дійсним укладений з відповідачем [PERSON] договір купівлі-продажу та визнати за ним право власності на зазначене нерухоме майно. В підготовче засідання позивач не з`явився та надав суду заяву, в якій позовні вимоги підтримав повністю та просив проводити розгляд цивільної справи без його участі. Відповідач [PERSON] в підготовче засідання не прибув, в матеріалах справи міститься його заява про визнання позовних вимог та розгляд справи без його участі. Згідно ч.3\~ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Оскільки всі учасники справи в судове засідання не з`явились, враховуючи положення ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків. Як встановлено судом,\~відповідач [PERSON] є власником спірного житлового будинку та земельних ділянок, що підтверджується витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №27913961, №2795689 та №27912177. Отже, на момент укладення вказаного правочину відповідач був власником спірного майна і мав право його відчужувати. 05.06.2022 року між сторонами укладено договір купівлі-продажу житлового будинку з надвірними спорудами, земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибної ділянки) та земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, що розташовані по [ADDRESS] , який відповідач [PERSON] та позивач [PERSON] домовились нотаріально посвідчити протягом двох місяців. Після цього,\~відповідач [PERSON] передав позивачеві [PERSON] правовстановлюючі документи на житловий будинок та земельні ділянки, які перебувають у позивача, та власноруч написав розписку про отримання від позивача коштів в сумі 60000 грн. в рахунок оплати за обумовлений договором купівлі-продажу об`єкт нерухомого майна. Відповідно до\~ст.655 ЦК України\~за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Згідно ст.ст.208,\~209,\~210\~та\~657 ЦК України\~договір купівлі-продажу нерухомого майна укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню. Відповідно до досягнутої згоди, сторони зобов`язались протягом двох місяців з дня продажу нотаріально посвідчити укладений договір. Однак, отримавши грошові кошти за житловий будинок, відповідач [PERSON] змінив місце свого проживання, виїхав за межі м. Кодима Подільського району Одеської області, до цього часу уникає зустрічей з позивачем, не являється до нотаріуса для нотаріального посвідчення укладеного договору. Враховуючи, що між позивачем та відповідачем досягнуто згоди щодо усіх істотних умов купівлі-продажу спірної нерухомості, що підтверджується укладеним ними договором купівлі-продажу від 05.06.2022 року, позивачем сплачено відповідачу обумовлену цим правочином вартість об`єктів нерухомого майна, що є предметом даного договору, а продавцем були передані позивачу правовстановлюючі документи на нього, суд приходить до висновку про те, що спірний договір купівлі-продажу є укладеним. Згідно ч.1 ст.120 ЗК України \~у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Відповідно до ч.2\~ст.220 ЦК України, якщо сторони домовились щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухиляється від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. Верховний Суд України в постанові від 06.09.2017 року, прийнятій у справі №6-1288цс17, зазначив, що умовою застосування\~ч.2 ст.220 ЦК України\~та визнання правочину дійсним в судовому порядку є встановлення судом факту ухилення однієї із сторін від нотаріального посвідчення правочину та втрата іншою стороною (покупцем) можливості нотаріально посвідчити укладений правочин. Відповідно до\~ п.13 постанови пленуму Верховного Суду України\~ №9 від 06 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» при розгляді справи про визнання правочину дійсним суд повинен з`ясувати, чому правочин не був нотаріально посвідчений, чи дійсно сторона ухилилася від його посвідчення та чи втрачена така можливість. Отже, суд вважає можливим визнати в судовому порядку спірний договір купівлі-продажу будинку дійсним, оскільки законодавчо визначеною умовою такого визнання є втрата стороною правочину, а саме покупцем [PERSON] , можливості його нотаріального посвідчення, зокрема, і з причини ухилення від цього іншої сторони правочину продавця [PERSON] . Відповідний правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду від 04.03.2019 року, прийнятій у справі №665/2266/16-ц. З урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача [PERSON] підлягають задоволенню. Відповідно до частини першої статті 142 ЦПК України, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. З матеріалів справи встановлено, що позивачем при зверненні до суду з позовом був сплачений судовий збір у розмірі 4294,40 грн. згідно квитанції АТ КБ «ПриватБанк» №0.0.3546007853.1 від 22.03.2024 року (а.с.29). Таким чином 50 відсотків судового збору, які складають 2147,20 грн, підлягають поверненню позивачу на підставі ч.1 ст. 142 ЦПК України, у зв`язку з визнанням позову відповідачем до початку розгляду справи по суті. Відповідно до ч.2 ст. 141 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню судовий збір сплачений позивачем при зверненні до суду з позовом. Ураховуючи визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті, стягненню з нього на користь позивача підлягає 50 відсотків судового збору сплаченого позивачем за подання до суду позовної заяви, що складає 2147,20 грн.

Outcome: approved