Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-21 00:00:00

\~ \~ \~ \~позивач [PERSON] звернувся до Долинського районного суду Кіровоградської області з позовом, підписаним та\~поданим його\~представником \~адвокатом Нетребою\~К.О.,\~що діє\~на підставі договору про надання правової допомоги № 2/24 від 01.02.2024, що підтверджується ордером серія ВА № 1068939 до відповідача АТ «ПУМБ», треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Київської області Хара Н.С., приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Павелків Т.Л., у якому (позові) просив - визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис вчинений 17.05.2018, приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Київської області Хара Н.С., зареєстрований в реєстрі за № 4093 про стягнення з [PERSON] на користь\~АТ «ПУМБ» заборгованості у сумі 28110,46 грн., яка складається з: 14919,07 грн. простроченої заборгованості за сумою кредиту; 10279,75 грн. простроченої заборгованості за комісією; 2911,64 грн. простроченої заборгованості за процентами. На обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що у лютому 2024 під час продажу свого майна дізнався, що відомості про нього внесено до Реєстру боржників, після чого він звернувся до приватного виконавця\~виконавчого округу\~міста Києва\~Павелків Т.Л.\~та дізнався,\~що на\~примусовому виконанні\~перебував виконавчий\~напис,\~вчинений 17.05.2018приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Харою Н.С., зареєстрований в реєстрі за № 4093 про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ «Перший Український міжнародний банк» коштів у розмірі 28110,46 грн. (ВП № 56672317). 16.02.2024 приватним виконавцем виконавчого округу\~міста Києва\~Павелків Т.Лнаправлено на електронну адресу представника позивача копії документів виконавчого провадження, а саме: копію заяви відповідача про примусове виконання вих. № 62274, копію оскаржуваного виконавчого напису, копію копію постанови про відкриття виконавчого провадження. Відзначив, що у матеріалах виконавчого провадження відсутня копія кредитного договору № GP-464398 від 18.06.2013. Позивач зазначає, що ніколи не мав будь-яких договірних відносин з ПАТ «Перший Український міжнародний банк», тому вважає, що виконавчий напис № 4093 виданий 17.05.2018 року вчинено з порушенням чинного законодавства. Даний виконавчий напис є таким, що не підлягає виконанню, оскільки сума заборгованості не є безспірною. Ухвалою від 01.04.2024 зазначену позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за вказаним позовом з постановленням здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Ухвалою від 23.04.2024 за заявою позивача вжито заходи забезпечення позову у даній цивільній справі - зупинено стягнення за оспорюваним виконавчим написом. \~ \~ \~ \~Заперечення проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до суду не надходило. Заперечення проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до суду не надходили. Відзив на позовну заяву від відповідача до суду не надходив. Позивач, який про дату, час і місце розгляду справи, був повідомлений належним чином засобами електронного зв`язку, що підтверджується довідкою відповідальної особи про доставку електронного листа 09.04.2024, - у судове засідання не з`явився, про причини своєї неявки суду не повідомив, клопотання про відкладення судового засідання від позивача до суду не надходило. Відповідач звернувся до суду із заявою, зареєстрованою у суді 05.04.2024 за вх. № ЕП-564/24, у якій позовні вимоги визнав повністю, просив розглянути справу за відсутності представників відповідача. Третя особа, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Хара Н.С., якого про дату, час і місце розгляду справи, повідомлено належним чином засобами поштового зв`язку за місцезнаходженням (місцем здійснення професійної діяльності), та відповідно до положень ст. 128 ЦПК України є таким, якому судова повістка вручена 23.04.2024, - у судове засідання не з`явився, про причини своєї неявки суду не повідомив, клопотання про відкладення судового засідання від третьої особи до суду не надходило. Третя особа, приватний виконавець\~виконавчого округу\~міста Києва\~Павелків Т.Л., яку про дату, час і місце розгляду справи, повідомлено належним чином засобами поштового зв`язку за місцезнаходженням (місцем здійснення професійної діяльності), що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення судового відправлення 25.04.2024, - у судове засідання не з`явилася, про причини своєї неявки суду не повідомила, клопотання про відкладення судового засідання від третьої особи до суду не надходило. Відповідно до положень ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За наведених вище обставин та положень цивільного процесуального законодавства суд дійшов висновку про розгляд справи за відсутності її учасників без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу на підставі наявних у суду матеріалів справи. Дослідивши докази у справі в їх сукупності, з`ясувавши підстави та предмет позову, характер спірних правовідносин, прав та інтересів, за захистом яких звернувся позивач, враховуючи позиції учасників справи висловлені ними у процесуальних заявах по суті справи, виходячи з положень цивільного процесуального законодавства, за якими цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які мають рівні права щодо подання доказів та доведення перед судом їх переконливості, при цьому суд розглядає цивільні справи у межах заявлених позовних вимог та на підставі доказів сторін, суд дійшов висновку про задоволення позову, з огляду на таке. Так, на підставі досліджених у судовому засіданні доказів, наданих учасниками справи, судом встановлено такі обставини. Відповідно до змісту оспорюваного виконавчого напису: ПАТ «Перший Український міжнародний банк» є правонаступником усіх прав та обов`язків АТ «Банк ренесанс капітал», який має право вимоги за Кредитним договором № GP-464398 від 18.06.2013 укладеним між АТ «Банк ренесанс капітал» та [PERSON] 17.05.2018 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Харою Н.С., було вчинено виконавчий напис, зареєстрований у реєстрі за № 4093 про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ «Перший Український міжнародний банк» заборгованості за період з 07.05.2017 по 07.05.2018 у розмірі 28110,46 грн., що становить: прострочена заборгованість за сумою кредиту 14919,07 грн., прострочена заборгованість за комісією 10279,75 грн.; прострочена заборгованість за процентами 2911,64 грн. За вчинення цього виконавчого напису нотаріусом стягнуто плати у розмірі 430,00 грн. Зазначений виконавчий напис перебуває на примусовому виконанні у приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Павелків Т.Л., виконавче провадження № 56672317. Постановою від 26.06.2018 приватного виконавця\~виконавчого округу\~міста Києва Вольф Т.Л. відкрито виконавче провадження про стягнення з [PERSON] боргу у сумі 28110,46 грн. Таким чином, у даній справі перевірці підлягають підстави та умови вчинення оспорюваного виконавчого напису нотаріуса. Відповідно до ст. 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно з ч. 1 ст. 39 Закону України «Про нотаріат» порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України. Таким актом, зокрема, є Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій). Згідно зі ст. 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Відповідно до п.п. 3.2 п. 3 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 № 1172 (далі - Перелік). 26.11.2014 Кабінет Міністрів України прийняв постанову № 662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів». Зазначеною постановою були внесені зміни в розділ «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими угодами» та доповнено новим розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин». Тобто, нотаріус міг вчиняти виконавчі написи на кредитних договорах за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису кредитор мав би надати нотаріусу оригінал кредитного договору, засвідчену стягувачем виписку з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Однак, постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 у справі № 826/20084/14 постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», зокрема, у частині доповнення Переліку новим розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин» було визнано незаконною та нечинною. Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 у справі № 826/20084/14 постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 було залишено без змін. Постановою Великої Палати Верховного Суду від 20.06.2018 було відмовлено у задоволенні заяви ПАТ «КБ «Приватбанк» про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017. Тобто, на час вчинення оспорюваного виконавчого напису, діяла та наразі діє редакція Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджена постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 № 1172, без урахування змін, внесених постановою Кабінету Міністрів України від 26.11.2014 № 662. Зазначений висновок суду у повній мірі узгоджується з висновком викладеним у Постанові Верховного Суду від 12.03.2020 у справі № 757/24703/18-ц. Крім того, слід відзначити, що згідно з положеннями п. 10.2 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 20.05.2013 № 7 «Про судове рішення в адміністративній справі» визнання акту суб`єкта владних повноважень нечинним означає втрату чинності таким актом з моменту набрання чинності відповідним судовим рішенням або з іншого визначеного судом моменту після прийняття такого акту. Отже, п. 1 Переліку, у чинній редакції, передбачено, що для одержання виконавчого напису нотаріуса за нотаріально посвідченими договорами, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно (крім випадку, передбаченого п. 1-1 цього Переліку), подаються: оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку (п.п. 3.5 п. 3 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій). З тексту оспорюваного виконавчого напису вбачається, що нотаріус при його вчиненні керувався стяттею 87 Закону України «Про нотаріат» та п. 2 Переліку. Таким чином, вчинення нотаріусом спірного виконавчого напису відбулося за фактом подання стягувачем документів, які згідно з відповідним Переліком і мали слугувати підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. При цьому, з огляду на наведене, вбачається, що нотаріус у день вчинення спірного виконавчого напису 17.05.2018 керувався пунктом Переліку, який був нечинним, та на підставі нечинного нормативного акту дійшов помилкового висновку про існування безспірності заборгованості позивача перед банком на підставі лише документів передбачених пунктом 2 Переліку. Отже, при вчиненні нотаріусом оспорюваного виконавчого напису нотаріусом не було взято до уваги, що договір про надання споживчого кредиту № GP-464398\~від 18.06.2013 укладено у простій письмовій формі та нотаріально не посвідчено, що також вбачається із змісту самого виконавчого напису та на підтвердження зворотного відповідачем докази суду не надавались. Таким чином, наявні у нотаріуса документи, на час вчинення ним виконавчого напису, не свідчили про безспірність заборгованості за кредитним договором. На підставі викладеного, суд констатує, що на час вчинення оспорюваного виконавчого напису нотаріус керувався нечинним правовим актом та вчинив зазначений виконавчий напис без наявності обов`язкового документа на обґрунтування стягнення, - на підставі чого суд дійшов висновку, що вимога позивача про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню є обґрунтованою та доведеною, а тому така вимога підлягає задоволенню і таке рішення суду у повній мірі відповідає завданню цивільного судочинства, зокрема, щодо справедливого вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених прав фізичної особи. Ухвалюючи дане судове рішення у справі, суд щодо його умотивованості відзначає, що доводи сторін та їх представників у даній справі оцінені судом на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин, а відтак, інші доводи ними озвучені та/чи зазначені у процесуальних заявах по суті справи, окрім проаналізованих вище, ґрунтуються на довільному трактуванні ними фактичних обставин справи, норм матеріального права та процесуального закону, а тому такі доводи не вимагають детальної відповіді або спростування. Питання розподілу судових витрат слід вирішити відповідно до положень статті 141 ЦПК України, якими, крім іншого, передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, з урахуванням положень ст. 142 ЦПК України, якими, зокрема передбачено, що у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, на підставі чого, враховуючи, що відповідач визнав позов в повному обсязі і такий позов задоволено повністю, - суд дійшов висновку, що судові витрати, по сплаті судовго збору за подачу до суду позову 1211,20 грн. та заяви про забезпечення позову - 605,60 грн., а всього в розмірі 1816,80 грн., слід частково стягнути з відповідача на користь позивача в розмірі 908,40 грн., а частину (50%) у розмірі 908,40 грн. повернення позивачу з державного бюджету.

Outcome: approved