Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-08 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] про стягнення 150000 грн. 00 коп. боргу за борговою розпискою. На обґрунтування позову зазначив, що 20 березня 2023 року він передав [PERSON] у власність автомобіль «Фольксваген Туарег» з документами на авто. Оскільки у відповідача на той час не було коштів для того, щоб сплатити вартість авто, [PERSON] власноруч написав розписку, у якій зазначив про факт отримання від позивача автомобіля та факт того, що вартість автомобіля становить 150000 грн. 00 коп. У розписці відповідач зобов`язався передати позивачеві гроші за автомобіль впродовж 4 місяці, тобто до 20 липня 2023 року. Станом на день подання позову відповідач зобов`язання за вказаними розписками не виконав. Тому позивач просить стягнути з відповідача вказані кошти. Ухвалою від 29.01.2024 судом відкрито провадження, справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомленням сторін. Відповідачу визначено п`ятнадцятиденний строк з дня вручення ухвали для подання відзиву на позовну заяву. Відповідач у визначений судом строк відзиву на позовну заяву не подав. З досліджених судом в порядку спрощеного провадження письмових доказів судом встановлені такі обставини та визначені такі правовідносини сторін, що з них випливають: З досліджених судом оригіналів розписок встановлено: З копії паспорту громадянина України № [NUMBER] , виданого 18.10.2021 року органом реєстрації № 1420, встановлено, що [PERSON] є [INFO] , уродженцем м. Артемівськ Донецької області; Як вбачається з Довідки про реєстрацію місця проживання особи № 40 від 16.12.2021 року місце проживання [PERSON] зареєстроване за адресою [ADDRESS] ; Як суд встановив з Довідки від 17.08.2023 року № 1217-7001863102 [PERSON] , [INFO] , уродженець м. Артемівськ Донецької області, місце проживання зареєстроване за адресою [ADDRESS] , фактично проживає за адресою: [ADDRESS] . Судом досліджено надану з позовною заявою позивачем копію розписки такого змісту: «Я, [PERSON] , айді картка [NUMBER] . Продав [PERSON] , паспорт [NUMBER] , машину Фольцваген Туарег с госномером [NUMBER] ( [NUMBER] ). Машина продана в рассрочку на 4 місяці з 20.03.23 по 2.07.23 года. Общая стоимость машини составляет 150.000 тис. гривен. Загальна сума на даний час 0.00 грн.» 20.03.23. підпис [PERSON] З оригіналу повідомлення-вимоги від 16.11.2023 року вбачається, що [PERSON] направив [PERSON] нагадування про укладену угоду та невиконання відповідачем свого обов`язку по оплаті автомобіля, просить повернути вказану суму коштів. Визначаючи з наведених вище фактичних обставин справи зміст спірних правовідносин сторін, суд керується такими нормами цивільного законодавства України: Відповідно до частини 1 статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно зі статтею 1046 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до частини 1,2,3 статті 545 Цивільного кодексу України прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. Відповідно до змісту статті 655 Цивільного кодексу України договором купівлі-продажу є договір за яким одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Відповідно до змісту частини 1 та 2 статті 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу. Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу та у строк встановлений для його виконання. Проаналізувавши зміст наданої позивачем розписки від 20.03.23 року, суд виснує, що відповідно до її умов між сторонами наявні відносини не позики, як це вказує позивач на обґрунтування позову, а купівлі - продажу з розстроченням платежу. Незважаючи на те, що позивачем наведені вище відносини з відповідачем кваліфіковані як виключно відносини позики з відповідним обґрунтуванням позовних вимог, суд дійшов висновку про необхідність їх належної кваліфікації з відповідним захистом. При цьому суд виходить з правової позиції Верховного Суду, відповідно до якої зазначення позивачем конкретної правової норми на обґрунтування позову не є визначальним при вирішенні судом питання про те, яким законом слід керуватися при вирішенні спору. Так у постанові від 04.12.2019 у справі № 917/1739/17 Велика Палата Верховного Суду дійшла таких висновків: «суди, з`ясувавши при розгляді справи, що сторона або інший учасник судового процесу на обґрунтування своїх вимог або заперечень послався не на ті норми права, що фактично регулюють спірні правовідносини, самостійно здійснює правильну правову кваліфікацію останніх та застосовує для прийняття рішення ті норми матеріального і процесуального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини». Аналогічну правову позицію викладено і у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.06.2019 у справі № 924/1473/15 (провадження № 12-15гс19), а також у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 23.10.2019 у справі № 761/6144/15-ц (провадження № 61-18064св18). Отже, саме на суд покладено обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін, виходячи із фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору. Самостійне застосування судом для прийняття рішення саме тих норм матеріального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини, не призводить до зміни предмета позову та/або обраного позивачем способу. Таким чином суд дійшов висновку про те, що до відносин сторін, врегульованих розпискою від 20.03.2023 року про отримання [PERSON] від [PERSON] автомобіля підлягають застосуванню правові норми, що регулюють відносини купівлі - продажу з розстроченням платежу. При вирішенні питання про те, чи настав для відповідача (покупця за договором) строк оплати придбаного автомобіля суд керується положеннями статті 692 Цивільного кодексу України, відповідно до якої покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Однак позивачем на обґрунтування вимоги стягнути з відповідача кошти оплати придбаного автомобіля не доведено факту прийняття відповідачем товару, тобто не доведено настання строку оплати. Відповідно до змісту частини 1 статті 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до частини 6 вказаної статті доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Тому суд дійшов висновку про неможливість задоволення позову і стягнення з відповідача на користь позивача коштів плати за автомобіль.

Outcome: dismissed