Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-23 00:00:00

[PERSON] звернулась в суд з позовом до [PERSON] в якому просить визначити місце проживання неповнолітньої дочки [PERSON] [INFO] з матір?ю [PERSON] [INFO] . Представник позивача подав заяву про розгляд справи без участі позивача та її представника. Відповідач в судове засідання не з?явився, хоча належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи. Відзив на позовну заяву та заяву про розгляд справи без його часті не надав. У зв`язку з цим справа розглядається за правилами статей 280-284 ЦПК України. Суд, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог та дослідивши надані сторонами докази, вважає, що позов підлягає повному задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач та відповідач перебували у зареєстрованому шлюбі з 27.01.2001 року, який рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 11.12.2019 року був між ними розірваний (а.с. 5-6). За час перебування у шлюбі сторони стали батьками дочки [PERSON] [INFO] та сина [PERSON] [INFO] . На утримання цих дітей за рішенням Малинського районного суду Житомирської області від 07.05.2018 року з відповідача на користь позивача стягувались аліменти у розмірі 1/3 частки заробітку відповідача (а.с. 10). Дане рішення свідчить про те, що дочка та син проживають разом з позивачем. Згідно довідки сектору ведення реєстру виконавчого комітету Малинської міської ради № 7694 від 29.11.2023 року [PERSON] проживає в будинку [ADDRESS] (а.с. 7), який відповідно до договору поділу від 04.02.2022 року належить [PERSON] (а.с. 11-14). Разом з позивачем у вищевказаному будинку проживає її син [PERSON] [INFO] та дочка [PERSON] [INFO] , що підтверджується актом обстеження матеріально-побутових умов проживання (а.с. 8). В цьому будинку створені всі належні умови для проживання сім?ї. Відповідно до характеристики Малинського ліцею № 1 ім. Ніни Сосніної [PERSON] [INFO] навчається у вказаному ліцеї з 2023 року та має високий рівень знань з навчальних предметів (а.с. 9). Це свідчить про те, що мати приділяє належну увагу вихованню та навчанню дочки. Це підтверджується і характеристикою Малинської міської ради № 1926 від 23.11.2023 року в якій вказано, що позивач приділяє належну увагу розвитку дочки, її вихованню та навчанню (а.с. 15). Відповідно до статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Відповідно до частин другої - четвертої статті 29 ЦК України фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Згідно зі статтею 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Відповідно до частини першої статті 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Згідно з частинами першою, другою статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» (далі - Закон) сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини (частини перша, друга статті 15 Закону). Міжнародне та національне законодавство не містить норм, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною. В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (частина перша статті 3 Конвенції про права дитини). ЄСПЛ зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (рішення ЄСПЛ від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України», заява № 31111/04). Аналіз наведених вище норм права, практики ЄСПЛ дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, насамперед повинні бути враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору. Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України). Відповідно до частин першої-третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). З огляду на викладені норми, які регулюють правовідносини, які виникли між сторонами, суд має з`ясувати, чи виконала відповідач обов`язок доведення обставин, за наявності яких суд має право відмовити у визначенні місця проживання дитини з батьком, чи довів позивач, що проживання дитини з ним відповідатиме найкращим інтересам дитини. Вирішуючи спір щодо визначення місця проживання дитини, суд має виходити з того, що поведінка батьків, їх авторитет відіграє суттєву роль у вихованні дитини, оскільки дитина не має самостійного досвіду соціальної поведінки, а тому успадковує досвід і поведінку авторитетних для неї батьків. Відповідно до частин п`ятої, шостої статті 19 СК України орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Згідно висновку органу опіки та піклування - виконавчого комітету Малинської міської ради (а.с. 43), позивач створила належні умови для проживання та виховання дочки, а також для її матеріального забезпечення. У зв?язку з цим дочка відвідує навчальний заклад, успішно навчається та має охайний вигляд, що свідчить про належне виконання матір?ю своїх обов?язків. За таких обставин орган опіки та піклування вважає за необхідне визначити місце проживання дитини з батьком. Вищевказані обставини свідчать про те, що проживання дитини з матір?ю позитивно впливає на її психоемоційний розвиток та здобуття освіти. У зв?язку з цим суд вважає, що дитині краще проживати з позивачем. Доказів про існування виняткових обставин, внаслідок яких дитина не може проживати з позивачем, суду не надано. За таких обставин суд погоджується з висновком органу опіки та піклування та визначає місце проживання [PERSON] [INFO] з матір?ю [PERSON] [INFO] . Вирішуючи питання про стягнення судових витрат, суд керується ст. 141 ЦПК України і стягує з відповідача на користь позивача понесені нею витрати на сплату судового збору.

Outcome: approved