Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-20 00:00:00

Позивач [PERSON] 09.11.2023 звернулася в Київський районний суд м. Полтави з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. Позовна заява обґрунтована тим, що сторони по справі перебували в зареєстрованому шлюбі, який розірвано, мають доньку [PERSON] , [INFO] . Позивач зазначав, що починаючи з 01.02.2023 донька [PERSON] фактично проживає з ним в Республіці Польща, відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини не надає. В поданій до суду позовній заяві [PERSON] просив стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку щомісячно до досягнення повноліття. Ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 15.11.2023 відкрито провадження в справі за позовом [PERSON] за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Відповідачем [PERSON] 30.01.2024 продано до суду відзив на позовну заяву, який обґрунтований тим, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі та мають доньку [PERSON] , [INFO] , яка проживала з [PERSON] та знаходилася на її утриманні. Вказувала, що рішенням суду стягнуто з [PERSON] на її користь аліменти на утримання доньки [PERSON] , 2008 року народження, в розмірі 1200 грн. Відповідач зазначила, що 25.01.2023 склала заяву, якою надала згоду на тимчасовий виїзд дитини [PERSON] , 2008 року народження, в період з 26.01.2023 по 30.12.2023 за кордон до Республіки Польща у супроводі [PERSON] , 1963 року народження, але не надавала згоди на постійне місце проживання доньки у Республіці Польща з батьком. Зазначала, що заперечує проти проживання дитини з батьком, судове рішення про визначення місця проживання дитини відсутнє, вона неодноразово зверталася до позивача з вимогою повернути дитину, але вимоги ігноруються, тому ініційовано питання щодо сприяння поверненню дитини відповідно до Конвенції про цивільно-правові аспекти міжнародного викрадення дітей через Міністерство юстиції. Вказувала, що надає матеріальну допомогу на утримання доньки, в задоволенні позовних вимог просила відмовити. Позивачем [PERSON] 06.02.2024 подано до суду відповідь на відзив, де зазначив, що донька [PERSON] , 2008 року народження, досягла 14 років та самостійно обрала місце проживання з батьком. Вважає, що порушення відповідачем питання про повернення дитини в Україну не впливає на вирішення питання про стягнення аліментів. Ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 14.03.2024 зупинено провадження в справі до вирішення справи № 552/1803/23. Ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 01.04.2024 поновлено провадження в справі. Ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 21.05.2024 відмовлено в задоволенні клопотання відповідача про зупинення провадження в справі. Сторони в судове засідання не з`явилися, будучи повідомленими про час, даті та місце судового розгляду. Представники сторін подали до суду заяви про проведення судового засідання без їх участі. Суд, дослідивши зібрані в справі докази, приходить до таких висновків. Судом встановлено, що сторони по\~справі [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] ,\~ [INFO] ,\~ з\~ 24\~ листопада\~ 2007\~ року перебували в\~ зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Київського районного суду м. Полтави від 17.01.2018 в справі № 552/7641/17, яке вступило в законну силу. Сторони мають доньку [PERSON] , [INFO] . Також встановлено, що рішенням Київського районного суду м. Полтави від 24.05.2017 в справі № 552/2534/17, яке вступило в законну силу, стягнуто з [PERSON] , [INFO] ,\~\~\~ аліменти\~ на користь [PERSON] ,\~ [INFO] ,\~\~ на утримання доньки [PERSON] ,\~ [INFO] ,\~ в розмірі 1200 грн щомісячно, до повноліття, починаючи з 25 квітня\~\~ 2017\~ року. Відповідно до\~ст.ст.\~141,\~155,\~180\~СК України\~ батьки\~зобов`язані утримувати\~дитину до\~досягнення нею\~повноліття,\~здійснення батьками\~своїх прав\~та виконання\~обов`язків мають\~ґрунтуватися на\~повазі до\~прав дитини\~та її\~людської \~гідності,\~проживання батьків\~окремо від\~дитини не\~звільняє їх\~від обов`язків щодо дитини. Способи виконання\~батьками обов`язку\~утримувати дитину\~визначені ст.\~181\~СК України,\~згідно з\~якою способи\~виконання батьками\~обов`язку\~утримувати дитину\~визначаються за\~домовленістю між\~ними.\~ \~ За\~домовленістю між\~батьками дитини\~той із\~них,\~хто проживає\~окремо від\~дитини,\~може брати\~участь у\~її утриманні\~в грошовій\~і (або)\~натуральній формі.\~ \~ За\~рішенням суду\~кошти на\~утримання дитини\~(аліменти)\~присуджуються у\~частці від\~доходу її\~матері,\~батька або\~у твердій\~грошовій сумі\~за вибором\~того з\~батьків або\~інших законних\~представників дитини,\~разом з\~яким проживає\~дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Звертаючись до суду з даним позовом, позивач обґрунтовує свої вимоги тим, що починаючи з 01.02.2023 [PERSON] , [INFO] , будучи дитиною, яка досягла 14 років, самостійно визначила своє місце проживання з батьком та фактично проживає з позивачем в Республіці Польща. Відповідно до частини третьої статті 12\~ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з частиною першою статті 76\~ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга\~\~\~\~\~\~\~\~ статті 77 ЦПК України). Відповідно до частини другої статті 78\~ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно зі статтею 80\~ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. На обґрунтування позовних вимог позивачем надано до суду копію свідоцтва про народження доньки та копію сторінок паспортного документа, виданого на її ім`я, а також згоду матері на тимчасовий виїзд дитини до Республіки Польщі. Жодні інші докази позивачем на обґрунтування позовних вимог надані не були, матеріали справи не містять доказів на підтвердження тієї обставини, що неповнолітня [PERSON] , 2008 року народження, перебуваючи за межами України, в Республіці Польщі проживає саме з позивачем та знаходиться на його утриманні. Натомість, як встановлено дослідженими в справі доказами, відповідач [PERSON] 25.01.2023 склала нотаріально посвідчену заяву, згідно з якою дала свою згоду на тимчасовий виїзд за кордон до Республіки Польщі неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , у період з 26.01.2023 по 30.12.2023 в супроводі [PERSON] , [INFO] , яка і мала нести повну відповідальність за перебування доньки за кордоном та зобов`язувалася забезпечити її повернення в України. Також з наданих до суду матеріалів паспортного документа, виданого на ім`я [PERSON] , [INFO] , вбачається, що вона 01.02.2023 виїхала за межі України. Сторонами по справі не заперечується той факт, що станом на час вирішення даної справи судом, неповнолітня [PERSON] , 2008 року народження, всупереч зазначеного в дозволі відповідача періоду на виїзд за кордон, в Україну не повернулася. [PERSON] , [INFO] , яка мала нести відповідальність на неповнолітню за кордоном та забезпечити її повернення в Україну, свого обов`язку не виконала. Матеріали справи не містить жодних доказів на підтвердження тієї обставини, що неповнолітня [PERSON] , 2008 року народження, проживає саме з батьком [PERSON] , а не з [PERSON] , яка мала б опікуватися неповнолітньою. Матеріали позовної заяви не містять адреси місця проживання дитини на території іншої країни, відсутні будь-які довідки, акти обстеження чи інформація щодо фактичного місця перебування дитини, в тому числі і за місцем проживання батька [PERSON] . Натомість, дослідженими в справі доказами встановлено, що відповідачем [PERSON] через Міністерство юстиції України скеровано до Міністерства юстиції Республіки Польща на підставі Конвенції про цивільно-правові аспекти викрадення дітей заяву про сприяння поверненню дитини [PERSON] . Суть Конвенції полягає в тому, що один із батьків (або будь-яка інша особа, якій належать права піклування про дитину) не має права одноосібно приймати рішення про зміну місця проживання дитини та, зокрема, вивозити її в іншу державу. А у випадку виникнення такої ситуації дитина має бути негайно повернута в державу свого постійного проживання для того, щоб компетентний орган саме цієї держави як держави постійного місця проживання дитини прийняв рішення про визначення місця\~проживання дитини та участь у її вихованні батьків (інших осіб). Конвенція застосовується до будь-якої дитини, що постійно проживає в Договірній державі безпосередньо перед вчиненням акта порушення прав піклування або доступу. Відповідно до ст. 9 Конституції України, ст. 19 Закону України "Про міжнародні договори України" Конвенція про цивільно-правові аспекти міжнародного викрадення дітей є частиною національного законодавства України, та підлягає обов`язковому застосуванню. Матеріалами справи встановлено, що між сторонами по справі, як батьками неповнолітньої [PERSON] , 2008 року народження, має місце спір щодо повернення до держави постійного місця проживання. Згідно з положеннями статті 16 Конвенції питання щодо піклування про дитину, належить до виключної компетенції держави постійного проживання дитини. Тому, враховуючи факт наявного спору щодо можливого незаконного утримування одним із батьків неповнолітньої дитини на території іншої країни, згідно з вимогами Конвенції дитина має бути негайно повернута в державу свого постійного проживання для того, щоб компетентний орган саме цієї держави, тобто, України, як держави постійного місця проживання дитини вирішив питання про її місце проживання. [PERSON] , 2008 року народження, яка досягла чотирнадцяти років, в розумінні норм Сімейного кодексу України та Цивільного кодексу України має самостійно обирати місце проживання з одним із батьків в Україні. Разом з тим, Конвенція застосовується до будь-якої дитини, яка постійно проживала в Договірній державі безпосередньо перед вчиненням акта порушення прав піклування або доступу. Застосування Конвенції припиняється, коли дитина досягає віку 16 років (стаття 4). Встановивши дані обставини, враховуючи, що позивачем [PERSON] не надано до суду належних та допустимих доказів про те, що [PERSON] , 2008 року народження, проживає з позивачем та знаходиться на його утриманні, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог. Відповідно до норм ст. 141 ЦПК України у зв`язку з відмовою позивачу в задоволенні позовних вимог понесені ним судові витрати не підлягають йому відшкодуванню. Позивач [PERSON] при зверненні до суду з позовом судовий збір не сплачував, тому судовий збір за розгляд справи судом слід віднести за рахунок держави.

Outcome: dismissed