Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-21 00:00:00

19.01.2024 року до суду звернулася позивачка як законний представник малолітнього [PERSON] , який є власником земельної ділянки, з відповідною позовною заявою, в якій просила суд розірвати договір оренди земельної ділянки з кадастровим номером 6324584200:02:000:0082, укладені між її померлим чоловіком [PERSON] та батьком малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , та відповідачем 13.04.2018 року та зі строком дії 10 років через невиконання відповідачем умов договорів щодо сплати орендної плати за 2022-2023 роки, а також стягнути з відповідача заборгованість зі сплати орендної плати за 2022-2023 року у сумі 38450,00 грн. вирішити питання судових витрат. Підставою заявлених позовних вимог вказала належне повідомлення відповідача про зміну учасника договірних відносин, що не стало з боку відповідача підставою для проведення розрахунку, який продовжується і до цього часу. Ухвалою судді від 15.02.2024 року провадження у справі було відкрито у загальному позовному провадженні, призначено підготовче провадження, наданий відповідачу час для подання відзиву та зустрічної позовної заяви (а.с.28). В межах визначеного судом строку відповідач в особі свого представника адвоката Оріщенко Наталії Сергіївни 29.02.2024 року (отримано судом 01.03.2024 року) надав суду відзив на позовну заяву, в якому проти задоволення заявлених позовних вимог заперечував у повному обсязі через їх безпідставність, додатково заявив до компенсування за результатами розгляду справи судові витрати у вигляді витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 10000,00 грн. (а.с.33-38). Підставою відмову у задоволенні позовних вимог заявив не належне повідомлення відповідача про перехід права власності на земельну ділянку до дитини, законним представником якої є позивачка по справі, порушення вимог ст.148-1 Земельного кодексу України при повідомленні відповідача про такий перехід, відсутність реквізитів, на які відповідач повинен був сплатити відповідні кошти позивачці та відсутність належного повідомлення відповідача, оскільки направлені на його адресу листи не були ним отримані та повернулися на адресу позивача через закінчення терміну зберігання на об`єкті поштового зв`язку. Щодо вимог про стягнення орендної плати за два роки, то в цій частині сторона відповідача заперечувала таке нарахування позивача, оскільки вважала, що саме позивач повинен сплатити відповідні податки та збору, а тому заявлена сума стягнення не відповідає вимогам діючого законодавства та з неї повинно бути вираховані податкові зобов`язання землевласника. Ухвалою суду від 06.03.2024 року на підставі клопотання представниці відповідача адвоката Оріщенко Н.С. від 01.03.2024 року (отримано судом 04.03.2024 року) було надано право у порядку ст.212 ЦПК України представниці відповідача брати участь під час розгляду справи у Первомайському міськрайонному суді Харківської області в режимі відеоконференції за допомогою власних засобів зв`язку (а.с.50-51). 11.03.2024 року до суду перед судовим засіданням у підготовчому провадженні надійшов документ під назвою відповідь на відзив з боку позивачки (а.с.55-65), який під час судового засідання у підготовчому провадженні був долучений ухвалою суду із занесенням до протоколу судового засідання як письмові пояснення у порядку ст.43 ЦПК України, з метою виконання вимог п.12 ч.2 ст.197 ЦПК України, наданий сторонам час для подання відповіді на відзив та заперечення, призначено наступне судове засідання (а.с.69-71). 27.03.2024 року в порушення встановленого судом строку позивачка по справі надала суду відповідь на відзив, направлений засобами поштового зв`язку 25.03.2024 року (а.с.80-103), в якому позивачка підтримала позовні вимоги в заявленому розмірі та додаткового заявила до стягнення, окрім витрат зі сплати судового збору, попередній розмір витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 8000,00 грн. У судовому засіданні 01.04.2024 року за клопотанням представниці позивачки та за згодою представниці відповідача, яка просила надати стороні позивача можливість подати відповідь на відзив, ухвалою суду із занесенням до протоколу судового засідання строк для подання відповіді на відзив стороні позивача був поновлений та залучена до матеріалів справи відповідь на відзив, встановлений у зв`язку з цим стороні відповідача новий час для подання заперечення (а.с.104-106). У вказаній відповіді на відзив сторона позивача наполягала на належному повідомленні відповідача про перехід права власності до малолітнього [PERSON] , [INFO] , та про те, що позиція відповідача щодо зменшення стягнення з відповідача на розмір податкових зобов`язань суперечить вимогам Податкового кодексу України та умовам укладеного між померлим та відповідачем договору оренди земельної ділянки. 08.04.2024 року засобами електронного суду (отримано судом 09.04.2024 року) від представниці відповідача надійшло заперечення, в якому сторона відповідача надала оцінку доводам сторони позивача, викладеним у відповіді на відзив (а.с.115-119). У вказаному запереченні сторона відповідача підтримала доводи свого відзиву на позовну заяву та вказала, що позивач у відповіді на відзив не спростував заявлені відповідачем дані про його неналежне повідомлення, відсутність банківських реквізитів для такої оплати з боку відповідача на користь позивачки, не вірно розрахованої вартості орендної плати в частині особи, яка повинна сплачувати податкові зобов`язання, а відповідно зменшення розміру орендної плати на вартість вказаних зобов`язань. Ухвалою суду від 10.04.2024 року підготовче провадження у справі було закрито та призначено справу до судового розгляду по суті, встановлено наявність у справі усіх заяв по суті позову з боку сторін (а.с.123-124). Судове засідання для розгляду справи по суті, призначене на 01.05.2024 року не відбулося через відсутність електроживлення в приміщенні суду, де розглядається справа за відсутності у вказаному приміщенні автономної системи енергоживлення (а.с.136). У судовому засіданні при розгляді справи по суті 22.05.2024 року представниця позивачки заявлені позовні вимоги підтримала у повному обсязі з мотивів, викладених у заявах по суті позову, поданих стороною позивача. На питання суду щодо підтвердження факту повідомлення відповідача про банківські реквізити позивачка вважала таким доказом, надану суду довідку про реквізити картки позивачки у АТ КБ «Приватбанк» без дати та на питання суду щодо підтвердження повідомлення відповідача про перехід права власності засобами електронного документообігу вважала, що такими доказами є направлення відповідних заяв на адресу особи, яка є представником відповідача електронної кореспонденції (а.с.66). У судовому засіданні при розгляді справи по суті 22.05.2024 року представниця відповідача підтримала доводи відповідача, викладені у заявах по суті позову. На питання суду щодо того, що не отримання юридичною особою поштовою кореспонденції є підтвердженням не повідомлення відповідача про перехід права власності, підтвердила вказану позицію та вважала, що якщо б відповідач отримав відповідну кореспонденцію, то лише в такому разі він би був належним чином повідомлений про такий перехід. Також на питання суду повідомила, що відповідач здійснює виплату орендної плати виключно за банківськими реквізитами та такий вид оплат як поштовий переказ не застосовує, що є однією з підстав для відмови у задоволенні позовних вимог. Вислухавши представниць сторін, дослідивши усі подані заяви по суті позову та долучені до них докази, суд приходить до думки, що заявлені позовні вимоги слід задовольнити у повному обсязі, виходячи з наступного. 13.04.2018 року був укладений договір оренди землі між [PERSON] та товариством з обмеженою відповідальністю «Щедрі лани Слобожанщини», відносно земельної ділянки площею 5,739 га, з кадастровим номером 6324584200:02:000:0082, цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, строком на 10 років з дати державної реєстрації, який був зареєстрований 14.12.2018 року (запис про речове право 29470445), зі сплатою орендної плати у розмірі 19225,00 грн. у грошовій формі (а.с.12, 17-18). [INFO] помер [PERSON] , у зв`язку з чим в подальшому на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 17.02.2023 року, виданому приватним нотаріусом Лозівського районного нотаріального округу Харківської області Вовк І.В. у спадковій справі №70/2023, реєстровий номер 251, яке було у той же день зареєстровано у державному реєстрі речових прав на нерухоме майно права власності на вказану земельну ділянку успадкував малолітній [PERSON] , [INFO] (а.с.10-11). Позивачка є матір`ю [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого виконавчим комітетом Картамиської сільської ради Первомайського району Харківської області 20.09.2011 року (а.с.8), а тому в силу закону є законним представником вказаного малолітньої особи в усіх правовідносинах щодо власності вказаної особи, окрім вчинення дрібно-побутових правочинів. Вирішуючи спір по суті, суд зазначає, що в даній справі для встановлення системності порушення прав власника майна щодо орендної плати головним є підтвердження факту повідомлення відповідача про такий перехід та не виконання обов`язку зі сплати орендної плати у встановлений договором оренди строк. При цьому відповідач не заперечував, що він на протязі 2022-2023 років використовував вказану земельну ділянку. Судом встановлено, що відомості про реєстрацію за малолітнім [PERSON] спірної земельної ділянки були внесені до державного реєстру речових прав відразу після видачі свідоцтва про право на спадщину за законом приватним нотаріусом ЛРНО ХО Вовк І.В. 17.02.2023 року. Про перехід права власності на ім`я дитини позивачка повідомила відповідача 14.07.2023 року (поштовий ідентифікатор цінного листа АТ «Укрпошта» 6410203115658) та повторно 04.09.2023 року (поштовий ідентифікатор цінного листа АТ «Укрпошта» 6410203135330) (а.с.21-22). Те, що вказані листи не були отримані відповідачем не є підставою для визнання факту не повідомлення відповідача про перехід права власності на ім`я малолітнього [PERSON] і позивачки як його законного представника, оскільки в іншому разі порушується принцип рівності сторін договору, оскільки саме вказані реквізити були зазначені у спірному договорі сторонами для поштової кореспонеденції. При цьому суд відкидає пояснення позивачки, що вона ще раніше засобами електронної пошти повідомила відповідача про такий перехід (а.с.66-67), оскільки вказані докази є не належними, оскільки були подані вже після не тільки подання позовної заяви, а й відзиву на неї, що є порушення вимог ч.2 та ч.4 ст.83 ЦПК України, та й з них неможливо встановити, що отримувачем листів є саме відповідач, та що саме міститься у вказаних листах листування з відповідною особою з поштовою адресою - [INFO] Також суд відкидає пояснення сторони відповідача щодо того, що позивачем були порушені вимоги ст.148-1 ЗК України, оскільки зі свого боку позивач відповідні дії виконав, а не відповідність дій вказаній нормі закону з його боку мала формальний характер, а тому застосування даної бланкетної норми в даній справі не є релевантним. Суд погоджується з доводами відповідача, що в листах від 14.07.2023 року та від 04.09.2023 року позивачка не повідомила відповідачеві про реквізити свого банківського рахунку для перерахування коштів, однак такі дії не є підставою для не нарахування та виплати позивачеві як законному представникові малолітньої дитини коштів у вигляді орендної плати, оскільки абзац 2 частини 8 договору оренди землі вказує, що оренда плата у грошовій формі виплачується через касу або шляхом безготівкового переказу за реквізитами, зазначеними у відповідній заяві Орендодавця. Тобто вказана норма дозволяє чітко встановити, що для отримання орендної плати можливий такий спосіб як поштовий переказ. Адреса та анкетні дані позивачки відповідачу були відомі, тому здійснити такий переказ, за бажанням, не вимагало надзусиль та якоїсь додаткової інформації та в такому разі саме сторона позивача повинна була б доводити той факт, що вона не отримала коштів з відповідних підстав. За загальним правилом, відповідач порушив принцип доброчесності у відповідному правочині, а тому його дії не відповідали вимогам укладеного між сторонами договору та вимогам Цивільного кодексу України. Згідно з п.10 договору оренди від 13.04.2018 року орендна плата вноситься не пізніше 31 грудня року, в якому відбувалося використання земельної ділянки. На підставі абзацу другого даного пункту договору оренди від 13.04.2018 року орендодавець повинен звернутися до орендаря для отримання орендної плати до 15 грудня поточного року. Обмежень щодо строку такого звернення відповідний договір не містить. Позивачка зробила вказані дії ще раніше 14.07.2023 року та 04.09.2023 року. Відповідач вказані дії з боку орендодавця проігнорував, чим допустив подвійне порушення умов договору, а саме не сплату орендної плати за 2022 та 2023 року не пізніше 31 грудня 2023 року, чим допустив системність невиконання умов договору оренди землі від 13.04.2018 року, що є підставою для його розірвання на підставі п.32 договору та відповідних норм законодавства. Відповідно до статті 1 Закону України «Про оренду землі» оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності. Згідно зі статтею 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Частинами першою та другою статті 21 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою. Розмір, форма і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно доПодаткового кодексу України. У частині першій та другій статті 651 ЦК України визначено, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Відповідно до частини першої статті 32 Закону України «Про оренду землі» на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов`язків, передбачених статтями24і25цьогоЗаконута умовами договору, а також на підставах, визначених ЗК України та іншими законами України. У пункті «д» частини першої статті 141 ЗК України зазначено, що підставою припинення права користування земельною ділянкою є систематична несплата орендної плати. Таким чином, законодавство передбачає як необхідну умову для розірвання договору оренди землі - систематичне невиконання умов договору, в тому числі і несплату орендної плати. Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що вказані положення закону, які регулюють спірні відносини, вимагають систематичної (два та більше випадки) несплати орендної плати, передбаченої договором, як підстави для розірвання договору оренди. Разове порушення умов договору оренди у цій частині не вважається систематичним і не може бути підставою для його розірвання, але ж повторне порушення вже може свідчити про систематичність. Отже, за змістом статті 141 ЗК України та статті 32 Закону України «Про оренду землі» підставою розірвання договору оренди землі є систематична несплата орендної плати, а не разове порушення умов договору у цій частині. Зазначений правовий висновок викладений у постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 березня 2019 року у справі № 183/262/17 (провадження № 61-41932сво18). Стаття 611 ЦК України передбачає різні правові наслідки порушення зобов`язання, до яких належать, зокрема, припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом або розірвання договору, зміна умов зобов`язання, сплата неустойки, відшкодування збитків і моральної шкоди. Застосування такого правового наслідку, як розірвання договору судом, саме з підстави істотності допущеного порушення договору, визначеної через іншу оціночну категорію - значну міру позбавлення того, на що особа розраховувала при укладенні договору, - відповідає загальним засадам цивільного законодавства, до яких за пунктом6 частини першоїстатті 3 ЦК України належать, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність. Вказані правові висновки викладені у постанові Великої Плати Верховного Суду від 27 листопада 2018 року у справі № 912/1385/17. Відносно вимог про стягнення орендної плати, яка є похідною від вимоги про розірвання договору оренди землі від 13.04.2018 року, то в цій частині вимоги позивачки також знайшли своє підтвердження під час судового розгляду, оскільки посилання сторони відповідача на те, що розмір орендної плати з боку відповідача повинен бути зменшений до 15476,13 грн. через необхідність сплати відповідачем за користь позивача військового збору та податком на доходу фізичних осіб у розмірі 19,5% від вказаних у договорі оренди землі 19225,00 грн., оскільки відповідач є податковим агентом позивача та утримує вказані кошти із орендної плати, то в цій частині суд доводи відповідача відкидає як такі, що протирічать вимогам діючого законодавства, до того ж відповідачем доведено, що відповідач вказані податки за позивача не сплатив, що підтверджується податковим повідомленням-рішенням ГУ ДПС у Харківській області на ім`я малолітнього [PERSON] від 31.12.2023 року та від 08.01.2024 року (а.с.91-92), які суд як належні докази приймає, оскільки вони в цій частині свідчать про недобросовісну позицію відповідача, який намагається перекручувати факти на власний розсуд, всупереч фактичним обставинам, які склалися в справі в цій частині. Відповідно до ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Виконання зобов`язань, реалізація, зміна та припинення певних прав у договірному зобов`язанні можуть бути зумовлені вчиненням або утриманням від вчинення однією із сторін у зобов`язанні певних дій чи настанням інших обставин, передбачених договором, у тому числі обставин, які повністю залежать від волі однієї із сторін. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст.610 ЦК України). Таким чином з відповідача повинна бути стягнута орендна плата, визначена у п.8 договору оренди землі від 13.04.2018 року, за 2022 та 2023 рік, коли договір діяв у розмірі 19225,00 грн. щорічно, що загалом становить 38450,00 грн. З відповідача у порядку ст. 141 ЦПК України слід стягнути судові витрати, понесені позивачкою при зверненні до суду у вигляді стягнення судових витрат у розмірі 2422,40 грн., з яких 1211,20 грн. - за немайнову вимогу про розірвання договору оренди землі та 1211,20 грн. - за вимогу про стягнення вартості орендної плати за 2022-2023 роки. Підстав для стягнення з відповідача на користь позивачки витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 8000,00 грн. у порядку ст.137 ЦПК України суд не вбачає, оскільки жодних доказів понесення вказаних витрат позивачкою суду надано не було, а саме заявлення вказаної вимоги не є належним чином підтвердженим фактом понесення відповідних витрат. На підставі викладеного та

Outcome: approved