Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-14 00:00:00

У березні 2024 року [PERSON] звернулася до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області із позовом в якому просить стягнути з [PERSON] суму боргу1400 доларів США та 182 долари США пені. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 30 вересня 2023 року [PERSON] отримав у борг грошові кошти в сумі 1400 доларів США, про що було складено розписку, вказані кошти відповідач зобов`язався повернути до 01.12.2023 року. У разі несвоєчасного повернення позики, відповідач зобов`язався сплатити пеню в розмірі 1% від суми позики за кожний тиждень прострочення боргу. Відповідачем [PERSON] було власноруч складено розписку про отримання коштів у борг, яка була складена у присутності двох свідків [PERSON] та [PERSON] . Оскільки до кінцевого терміну погашення заборгованості (01.12.2023 року)\~ суму позики повернуто не було, тому позивачем розраховано пеню за кожний тиждень прострочення повернення коштів, яка станом на дату подання позовної заяви (04.03.2024 року) становить суму 182 долари США. А тому, позивач посилаючись на ст. 1046, 1049 ЦК України просить суд стягнути з відповідача суму боргу та пеню за прострочення сплати боргових коштів. Ухвалою судді від 06.03.2024 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження призначено справу до розгляду. Позивач в судове засідання не з`явилась до суду подала заяву в якій зазначила що позов підтримує повному обсязі, просить розгляд справи здійснювати за її відсутності проти винесення заочного рішення не заперечила, а також просила долучити до матеріалів справи оригінал розписки. Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, про дату, час та місце слухання справи повідомлений належним чином у відповідності до вимог ЦПК України, причини неявки суду не відомі. На підставі ст.ст. 280-282 ЦПК України, суд ухвалив провести заочний розгляд даної справи, про що не заперечував позивач. На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою технічного засобу не здійснюється. Дослідивши наявні в справі матеріали, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 30.09.2023року відповідач [PERSON] склав розписку про отримання боргу від [PERSON] в іноземній валюті у сумі 1400 доларів США, для власних потреб, зобов`язався повернути вказані кошти у повному обсязі до 01.12.2023, у разі недотримання зобов`язання зобов`язався сплатити пеню у розмірі 1% від суми боргу за кожний тиждень прострочення виплати. Вказана боргова розписка складена у присутності свідків. Згідно ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона /позикодавець/ передає у власність другій стороні /позичальникові/ грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. В даному випадку, відповідно до вимог ст.1047 ЦК України договір позики повинен бути укладеним у письмовій формі. Згідно п.2 вказаної статті на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Суду надано позивачем\~ оригінал розписки в підтвердження того, що відповідач взяв\~ у позивача\~ в борг кошти в сумі 1 400 дол. США, на два місяці, з кінцевим терміном повернення 01.12.2023р. Хоча зазначена вище розписка і не є належною письмовою формою договору позики, як вважає суд, але згідно законодавства може прийматися до уваги і приймається судом для підтвердження укладення договору позики між сторонами. Згідно приписів ст. 1047 ЦК України розписка є одночасно документом, який підтверджує й передачу грошей позикодавцем позичальнику, й укладення договору позики. Суд, також, виходить з того, що у наданій до суду розписці зазначені: сторони зобов`язання, грошова сума, яку зобов`язався повернути відповідач, строк і порядок виконання зобов`язання та особистий підпис боржника, розписка складена у присутності свідків. Отже, між сторонами було досягнуто згоди стосовно всіх істотних умов договору позики й розписка свідчить про його укладення відповідно до вимог ст.1046 ЦК України. В розписці чітко зазначено, що позика надається в доларах США. А тому, суд вважає, що стягнення\~ боргу має відбуватися саме в тій валюті в якій було надано позику. Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. У частині першій статті 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Статтею 99 Конституції України встановлено, що грошовою одиницею України є гривня. При цьому Основний Закон не встановлює заборони щодо можливості використання в Україні грошових одиниць іноземних держав. Відповідно до статті 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Тобто, відповідно до чинного законодавства гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, однак обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України. Такі випадки передбачені статтею 193, частиною четвертою статті 524 ЦК України, Законом України від 16 квітня 1991 року № 959-XII «Про зовнішньоекономічну діяльність», Законом України «Про валюту і валютні операції». Згідно п. 1 ч. 1 ст. 1 ЗУ «Про валюту і валютні операції» (далі Закон № 2473-VIII) валютна операція - операція, що має хоча б одну з таких ознак: а) операція, пов`язана з переходом права власності на валютні цінності та (або) права вимоги і пов`язаних з цим зобов`язань, предметом яких є валютні цінності, між резидентами, нерезидентами, а також резидентами і нерезидентами, крім операцій, що здійснюються між резидентами, якщо такими валютними цінностями є національна валюта; б) торгівля валютними цінностями; в) транскордонний переказ валютних цінностей та транскордонне переміщення валютних цінностей; Валютні цінності - національна валюта (гривня), іноземна валюта та банківські метали (п. 4 ч. 1 ст. 1 Закон № 2473-VIII ) Іноземна валюта: а) грошові знаки грошових одиниць іноземних держав у вигляді банкнот, казначейських білетів, монет, що перебувають в обігу та є законним платіжним засобом на території відповідної іноземної держави або групи іноземних держав, а також вилучені або такі, що вилучаються з обігу, але підлягають обміну на грошові знаки, що перебувають в обігу; б) кошти на рахунках у банках та інших фінансових установах, виражені у грошових одиницях іноземних держав і міжнародних розрахункових (клірингових) одиницях (зокрема у спеціальних правах запозичення), що належать до виплати в іноземній валюті; в) електронні гроші, номіновані у грошових одиницях іноземних держав та (або) банківських металах. (п. 5 ч. 1 ст. 1 Закон № 2473-VIII ) Суб`єкти валютних операцій - резиденти та (або) нерезиденти, які здійснюють валютні операції (п. 10 ч. 1 ст. 1 Закон № 2473-VIII ) Статтею 524 ЦК України визначено, що зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті. Заборони на виконання грошового зобов`язання у іноземній валюті, у якій воно зазначено у договорі, чинне законодавство не містить. Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству. Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення частини першої статті 1046 ЦК України, а також частини першої статті 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України. Такі висновки про можливість ухвалення судом рішення про стягнення боргу в іноземній валюті містяться й у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 року в справі № 14-134цс18, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 року в справі № 14-446цс18. Згідно ч.4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Зі змісту позовної заяви вбачається, що станом на 04.03.2024 року, тобто на день подачі даного позову до суду, відповідач\~ не повернув\~ борг. Частиною 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. За правилами ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ч. 1 ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.\~ Отже,\~ проаналізувавши всі надані по справі докази, суд приходить до висновку, що між сторонами, дійсно, мав місце договір позики, заборгованість за цим договором становить 1 400 доларів США, умови договору позики відповідач не виконав, доказів в спростування позиції позивача відповідачем не надано, а тому позовна вимога про стягнення з відповідача боргу в сумі1 400 доларів США, підлягає до задоволення.\~ Позивач також ставить вимогу про стягнення з відповідача пені, у розмірі визначеному борговим документом, а саме 1 % за кожний тиждень\~ прострочення виконання зобов`язання за період з 01.12.2023 року по 04.03.2024 року в сумі 182 долари США, яка підлягає до задоволення. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) ст. 610 ЦК України. Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору, зміна умов зобов`язання, сплата неустойки, відшкодування збитків та моральна шкода. Згідно зі статтею 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Так, згідно умов договору, сторони погодили розмір відсотків, а тому розмір пені за вказаний період становить 182 дол.США (1400 дол. США*1%*13 тижнів/100), що і підлягає стягненню з відповідача. Даючи оцінку встановленим обставинам та доказам в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов обґрунтований і підлягає до задоволення. Згідно з вимогами ст. 141 ЦПК України, судові витрати у розмірі 1211,20 грн, які поніс позивач при зверненні до суду, підлягають стягненню з відповідача. Враховуючи наведене та

Outcome: approved