Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-09 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про витребування майна з чужого незаконного володіння, який обґрунтовувала тим, що у 2008 році за взаємною домовленістю з відповідачем, [PERSON] була взята іпотека під житловий будинок [ADDRESS] , яка була оформлена на нього, однак суми по кредиту за будинок сплачувала безпосередньо вона. Свої зобов`язання вона виконала і сплатила суму кредиту. Останній платіж було здійснено в серпні 2020 року, а влітку 2020 року вона сплатила у приватного нотаріуса м. Буринь Головенської Л.В. суму в розмірі 6000 грн. за зняття обмежень з нерухомого майна та здійснення державної реєстрації права власності на нерухоме майно, після чого вони мали намір переоформити на неї право власності на вказаний житловий будинок з надвірними спорудами, як і домовлялись. Саме така була усна домовленість між нею та відповідачем і про сплату йому якихось інших сум він під час їхньої домовленості нічого не повідомляв. Договір іпотеки від 17.06.2008 року був оформлений в період коли вона з сином відповідача [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі, і саме в цей період було вирішено оформити іпотеку з визначенням іпотекодавця [PERSON] , а іпотекодержателем ВАТ "Райффайзен банк Аваль", на умовах виконання зобов`язання до 04.08.2019 року. Шлюбні відносини з [PERSON] були розірвані в судовому порядку, на підставі рішення Буринського районного суду Сумської області від 24.06.2011 року і після розірвання шлюбу вона з колишнім чоловіком та його батьком, відповідачем по справі, домовились, що вона продовжує сплачувати суми кредиту, оскільки мала на той час дохід від підприємницької діяльності та продовжувала проживати в цьому будинку, а після повної оплати суми кредиту за нею буде визнано право власності на спірний будинок. З травня 2011 року по 2020 рік вона сплачувала кредит, а саме вносила готівку через касу ВАТ "Райффайзен банк Аваль", а інколи вона або її мати віддавала готівкою відповідачу суми на погашення кредиту, а він писав розписки про отримання коштів для погашення кредиту за житло. Крім того, за період проживання в спірному будинку вона щорічно сплачувала суми земельного податку, а також її сім`єю були проведенні роботи по покращенню будинку: зроблений поточний ремонт, замінені старі вікна на пластикові віконні рами, проведено водопостачання, встановлений новий паркан, на подвір`ї покладений асфальт, встановлений новий газовий котел, тощо. Однак, відповідач почав чинити перешкоди у користуванні майном і не визнає її право власності на вказане майно. Він навіть в грудні 2021 року звернувся до ТОВ "ЕНЕРА СУМИ" з заявою про відключення постачання електричної енергії за адресою: [ADDRESS] , мотивуючи тим, що як власник майна не потребує у постачанні електричної енергії. Саме тому в січні 2022 року вона зверталась до суду з позовом про визнання права власності на житловий будинок з надвірними спорудами. Рішенням Буринського районного суду Сумської області від 10.03.2023 року у справі №574/13/22 їй було відмовлено у задоволенні позову в зв`язку обранням невірного способу захисту, однак судом встановлено, що між сторонами дійсно була досягнута усна домовленість щодо відчуження [PERSON] на користь [PERSON] спірного житлового будинку після виплати нею отриманого відповідачем в банку кредиту для придбання цього будинку і фактично дії були спрямовані на укладання попереднього договору щодо відчуження спірного житлового будинку. При розгляді цивільної справи №574/13/22 відповідачем не заперечувався факт того, що саме нею сплачено кредит і виконанні зобов`язання, в наслідок яких [PERSON] набув право власності на спірний житловий будинок з надвірними спорудами, а також це підтверджується наявними у неї банківськими квитанціями та розписками про сплату суми кредиту по кредитному договору №223335956. В березні 2023 року її представник - адвокат Латишева В.О. направила до відповідача звернення з пропозицією вирішити спір в досудовому порядку і зареєструвати за нею право власності на спірний житловий будинок. Однак, відповідач, отримавши вказаного листа, проігнорував пропозицію і не вчинив жодних дій для досягнення домовленостей. На підставі викладеного [PERSON] просила суд витребувати з незаконного володіння [PERSON] житловий будинок з надвірними спорудами, які розташовані за адресою: [ADDRESS] , а також стягнути з відповідача на її користь, понесені нею, судові витрати. Ухвалою судді Буринського районного суду Сумської області від 07.06.2023 року відкрито провадження у справі за вказаною позовною заявою та призначено підготовче судове засідання. 03.07.2023 року від представника відповідача [PERSON] - адвоката Васюти Д.К. надійшов відзив на позовну заяву, в якому він покликався на її безпідставність, оскільки стороною позивача не було доведено належними, достатніми та достовірними доказам укладення з відповідачем у формі, яка відповідає формі правочину щодо нерухомого майна відповідно до глави 16 розділу IV ЦК України, ні попереднього, ні основного договору щодо відчуження спірного житлового будинку, а також досягнення між сторонами згоди щодо усіх істотних умов такого договору, а тому права власності у [PERSON] на спірний будинок не виникало, ні з норм Цивільного кодексу України, ні за рішенням Буринського районного суду Сумської області від 10.03.2023 р. у справі № 574/13/22. Правовою підставою подання позову [PERSON] є норма статті 387 ЦК України, відповідно до якої власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Отже, оскільки позивач не є власником спірного будинку, а відповідач на законних підстав отримав у власність спірний будинок на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 04.06.2008 року приватним нотаріусом Буринського районного нотаріального округу Черниш Д.М. та зареєстрованого в реєстрі за № 1167, то позивач не має права застосовувати правову конструкцію віндикаційного позову. Крім того, представник відповідача вважав, що [PERSON] обрала не правильний та не ефективний спосіб відновлення її порушених прав, а також пропустила строк позовної давності. З наведених підстав представник відповідача Васюта Д.К. просив у задоволенні позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про витребування майна з чужого незаконного володіння відмовити у повному обсязі. 26.07.2023 року [PERSON] подано заяву про зміну позовних вимог, яку обґрунтовує тим, що в даному випадку виникли зобов`язання за кредитним договором, сторонами якого були [PERSON] та ВАТ «Райффайзен банк Аваль», однак фактично взяті на себе зобов`язання боржника виконала вона, а у відповідача безпідставно виникло право власності на житловий будинок [ADDRESS] , однак відповідач не заперечув сплату саме нею сум кредиту, хоча не бажає передавати їй в законному порядку нерухоме майно - спірний будинок, а тому вона має право на стягнення з нього сплачених нею сум по кредитному договору №223335956 від 03.06.2008 року в розмірі 617 003 грн. 56 коп. На підставі викладеного [PERSON] просить стягнути з [PERSON] на свою користь сплачену нею грошову суму по кредитному договору в розмірі 617 003 грн. 56 коп. за безпідставно набуте відповідачем нерухоме майно, житловий будинок з надвірними спорудами по [ADDRESS] . Ухвалою Буринського районного суду Сумської області від 27.09.2023 року заяву [PERSON] про зміну позовних вимог прийнято до розгляду. 01.11.2023 року представником відповідача Васютою Д.К. подано відзив на позовну заяву з врахуванням зміни предмету позову, в якому він вказує, що [PERSON] частково пропустила строк позовної давності, оскільки останній платіж за кредитним договором було здійснено 09.09.20 року, а із заявою про стягнення грошових коштів позивачка звернулась 26.07.2023 року, тому суд може задовольнити позовні вимоги щодо стягнення грошових коштів лише з 26.07.2020 року. Також, звертає увагу на те, що розписками, копії яких були долучені позивачкою до позовної заяви, [PERSON] підтверджував отримання грошових коштів від [PERSON] , а не від позивачки [PERSON] , а тому в останньої не виникає права стягувати з відповідача грошових коштів за зазначеними розписками. Враховуючи викладене, представник відповідача просить застосувати позовну давність до вимог [PERSON] до [PERSON] про стягнення грошових коштів та відмовити у задоволенні позовних вимог про стягнення грошових коштів за борговими розписками складеними [PERSON] на ім`я [PERSON] . Ухвалою Буринського районного суду Сумської області від 19.10.2023 року закрито підготовче провадження у даній справі та призначено її до судового розгляду по суті. В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник Латишева В.О. заявлені позовні вимоги про стягнення грошових коштів, сплачених по кредитному договору, за безпідставно набуте нерухоме майно підтримали в повному обсязі та просили задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві та заяві про зміну предмету позову. Представник відповідача Васюта Д.К. в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та просив повністю відмовити в їх задоволенні в зв`язку з безпідставністю та необґрунтованістю, а також в зв`язку з пропуском строку позовної давності. Відповідач [PERSON] , явку якого в судове засідання було визнано судом обов`язковою для надання особистих пояснень, неодноразово викликався в судове засідання та був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, жодного разу до суду не з`явився. Заслухавши пояснення позивачки, доводи представників сторін, дослідивши матеріали справи, повно та всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги та заперечення проти них, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення її по суті, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що [PERSON] та син відповідача [PERSON] з 12.05.2004 року перебували в зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Буринського районного суду Сумської області від 24.06.2011 року. Під час їхнього перебування у шлюбі для проживання їхньої сім`ї [PERSON] було придбано на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 04.06.2008 року приватним нотаріусом Буринського районного нотаріального округу Черниш Д.М. та зареєстрованого в реєстрі за №1167, житловий будинок з господарськими будівлями, що розташований за адресою: [ADDRESS] (а.с. 12). На підставі договору купівлі-продажу від 04.06.2008 року за відповідачем [PERSON] 20.11.2014 року було зареєстровано право приватної власності на житловий будинок з господарськими будівлями за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с. 13-14). Із вказаного витягу також вбачається, що 17.06.2008 року до реєстру було внесено запис про іпотеку спірного житлового будинку на підставі договору іпотеки від 17.06.2008 року, за яким іпотекодавцем є [PERSON] , а іпотекодержателем - ВАТ "Райфайзен Банк Аваль". Також у витягу зазначено, що строк основного зобов`язання 04.08.2019 року, а розмір основного зобов`язання 19082 дол. США. Вищевказаний житловий будинок був придбаний за рахунок кредитних коштів, отриманих [PERSON] за кредитним договором, укладеним ним у 03.06.2008 року з ВАТ "Райфайзен Банк Аваль" (а.с. 140-144). Після розірвання шлюбу між [PERSON] та сином відповідача [PERSON] у 2011 році позивачка залишилась проживати у спірному житловому будинку та між нею та [PERSON] було досягнуто усної домовленості щодо подальшу сплату нею заборгованості за кредитом, після повної виплати якого буде вирішено питання про переоформлення права власності на нього. Згідно наданих позивачкою копій розписок від 04.05.2011 року, 04.12.2012 року, 05.02.2013 року, 05.03.2013 року, 07.04.2013 року, 02.05.2013 року, 28.12.2014 року, 18.10.2015 року, оригінали яких було досліджено в судовому засіданні, [PERSON] отримав від позивачки та її матері [PERSON] кошти для погашення кредиту за житловий будинок в загальній сумі 13030 грн. та 500 дол. США (а.с. 28-31). Крім того, у період з 2011 року по 2020 рік позивачкою неодноразово сплачувались кошти на погашення, отриманого [PERSON] у ВАТ "Райфайзен Банк Аваль" кредиту, що підтверджується наявними у неї оригіналами квитанцій (а.с. 38-60, 213-216). Всього, за період з 2011 року по 2020 рік [PERSON] було сплачено на погашення кредиту, отриманого відповідачем на придбання спірного житлового будинку, в загальній сумі 130 807 грн. та 4008,43 дол. США. Вищевказані обставини встановлені рішенням Буринського районного суду Сумської області від 10.03.2023 року у справі №574/13/22 за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності на житловий будинок з надвірними спорудами, яке набрало законної сили, а тому у відповідності до ч.5 ст.82 ЦПК України, не підлягають доказуванню. За змістом статей 15 і 16 ЦК України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно з ч.ч. 1, 2 ст.5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Згідно з ч. 1, 2 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, установлених статтею 11 цього Кодексу (стаття 509 ЦК України). Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі статтею 511 ЦК України зобов`язання не створює обов`язку для третьої особи. У випадках, встановлених договором, зобов`язання може породжувати для третьої особи права щодо боржника та (або) кредитора. Стаття 527 ЦК України встановлює, що боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Згідно зі статтею 528 ЦК України виконання обов`язку може бути покладено боржником на іншу особу, якщо з умов договору, вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства або суті зобов`язання не випливає обов`язок боржника виконати зобов`язання особисто. У цьому разі кредитор зобов`язаний прийняти виконання, запропоноване за боржника іншою особою. У разі невиконання або неналежного виконання обов`язку боржника іншою особою цей обов`язок боржник повинен виконати сам. Інша особа може задовольнити вимогу кредитора без згоди боржника у разі небезпеки втратити право на майно боржника (право оренди, право застави тощо) внаслідок звернення кредитором стягнення на це майно. У цьому разі до іншої особи переходять права кредитора у зобов`язанні і застосовуються положення статей 512-519 цього Кодексу. Пунктом 4 частини першої статті 512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок виконання обов`язку боржника третьою особою. За змістом зазначених норм матеріального права зобов`язання боржника за його волею може бути ним покладено на іншу особу та у випадку виконання зобов`язання іншою (третьою) особою до цієї особи переходять права та обов`язки кредитора у зобов`язанні. При цьому підставою для виконання третьою особою зобов`язань за боржника є покладення на цю особу такого зобов`язання боржником, як за власною ініціативою так і за попередньою домовленістю цієї особи з боржником. Таке покладення виконання зобов`язань відповідно до частини першої статті 528 ЦК України є обов`язковим для прийняття кредитором як належного виконання зобов`язань. Зазначений правовий висновок висловлений Верховним Судом України у постанові від 10 червня 2015 у справі № 6-15цс15. Крім того, загальні підстави для виникнення зобов`язань у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 ЦК України. Стаття 1212 ЦК України регулює випадки набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав. Предметом регулювання інституту безпідставного набуття чи збереження майна є відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Згідно із частиною першою статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. За наведеного, оскільки зобов`язання [PERSON] за укладеним ним кредитним договором від 03.06.2008 року, в якому він був боржником, частково виконувались ним за рахунок коштів, отриманих від [PERSON] для їх виконання, а частково виконувались за згодою відповідача самою позивачкою, остання набула право на стягнення з нього на свою користь сплаченої грошової суми, оскільки іншого ефективного способу захисту її порушеного права не має. Доводи представника відповідача про те, що розписками, копії яких були долучені позивачкою до позовної заяви, [PERSON] підтверджував отримання грошових коштів від [PERSON] , а не від позивачки [PERSON] , а тому в останньої не виникає права стягувати з відповідача грошових коштів за зазначеними розписками, не заслуговують на увагу оскільки рішенням суду, що набрало законної сили, встановлено, що вказані у розписках кошти для погашення кредиту надавались саме [PERSON] , хоча і передавались відповідачу через свою матір [PERSON] . Безпідставними також є доводи представника відповідача про необхідність застосування наслідків пропуску строку позовної давності, оскільки про порушення свого права [PERSON] дізналась лише після сплати в серпні 2020 року останнього платежу по кредитному договору та відмови [PERSON] в переоформленні права власності на спірний житловий будинок. Враховуючи, що позовні вимоги заявлено про стягнення грошових коштів в національній валюті, з [PERSON] на користь [PERSON] підлягають стягненню в грошові кошти в розмірі 130 807 грн. та 4008,43 дол. США, що згідно курсу НБУ становить 158533,41 грн., а всього 289340,41 грн. Таким чином, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, оскільки виконання кредитних зобов`язань відповідача в більшому розмірі [PERSON] належними та достатніми доказами не доведено. У відповідності до ч.1 ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивачки підлягають стягненню пропорційно до задоволених вимог (на 46,89%) судові витрати, понесені по сплаті судового збору в сумі 2893,16 грн.

Outcome: partial