Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-12 00:00:00

Стислий виклад позицій сторін: [PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просить стягувати з відповідача в її користь аліменти на утримання сина [PERSON] , в розмірі всіх видів заробітку щомісячно, але не менш, ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення сином повноліття. Свої вимоги мотивує тим, що вона перебувала з відповідачем у шлюбі, який рішенням суду від 30.10.2023 було розірвано. Від шлюбу у них народився син [PERSON] , [INFO] . Відповідач усунувся від виконання своїх обов`язків по утриманню їхнього неповнолітнього сина. Відповідач зобов`язаний надавати на утримання дитини, як мінімум, половину прожиткового мінімуму, встановленого законом для дитини відповідного віку, хоче це є абсолютно недостатнім для забезпечення сину належного харчування, одягу та життя. Розмір доходу відповідача їй невідомо, однак, в неї є підстави вважати, що останній і в подальшому в добровільному порядку буде ухилятися від матеріального утримання дитини. Відповідач подав до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що позивачка приховала інформацію про його безпосередню участь у вихованні, спілкуванні та матеріальному забезпеченні їхнього сина. При припиненні шлюбних стосунків (ще до розірвання шлюбу) він сказав позивачці про те, що буде їй перераховувати кошти для сина і що буде мати можливість бачитись і спілкуватись з дитиною у вільний час. Позивачка не заперечувала проти цього. Він регулярно перераховував і продовжує перераховувати на платіжну картку позивачки кошти на утримання сина і робив це, як до розірвання шлюбу, так і після розірвання шлюбу. Таким чином між ними існувала усна домовленість щодо його участі у матеріальному утриманні дитини та спілкуванні з дитиною. І умови цієї домовленості з його боку дотримувались. У позовній заяві позивачка акцентує увагу на рівності обов?язків батька і матері по утриманню дитини. Натомість позивачка не надала підтверджуючих доказів про те, що вона сумлінно виконує свій обов?язок по утриманню сина. Йому невідомо, чи має позивачка якийсь регулярний дохід (заробіток), і яку саме суму власних коштів вона вкладає на утримання сина. З урахуванням викладеного вважає позов безпідставним. Заяви та клопотання сторін, процесуальні дії у справі: ухвалою Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 13.03.2024 відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, запропоновано відповідачу у п`ятнадцятиденний строк з дня отримання копії ухвали подати відзив на позов з доказами на підтвердження обставин, що підтверджують заперечення проти позову. 22.04.2024 відповідач подав до суду відзив на позовну заяву. 23.04.2024 відповідач подав до суду клопотання про долучення доказів. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин: сторони по справі є батьками малолітнього [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 23.03.2021 (а.с. 7). Рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 30.10.2023 шлюб між сторонами було розірвано (а.с. 6). Позивачка та малолітній син [PERSON] зареєстровані за адресою [ADDRESS] , що підтверджується довідкою № 20592 від 01.04.2021 та відміткою у паспорті громадянина України (а.с. 8, 9). Відповідно до платіжних інструкцій [PERSON] за період з 16.01.2023 по 13.04.2024 перерахував [PERSON] кошти в загальному розмірі 81600,00 грн., призначення платежів: «Переказ власних коштів. Для [PERSON] ». Таким чином, між сторонами виник спір щодо участі батька в утриманні його малолітньої дитини. Оцінка суду: дослідивши та оцінивши письмові докази в їх сукупності, встановивши таким чином фактичні обставини справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення, виходячи з таких підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Частинами 1, 2 ст. 27 Конвенції передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею 8\~Закону України\~«Про охорону\~дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Статтею 180\~СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ст.\~182\~СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Статтею 183\~СК України визначено, що у випадку, коли платник аліментів має нерегулярний дохід, частину доходу отримує в натурі, або за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача, може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Відповідно до положень ст. 141 СК України, мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого ч. 5 ст. 157 цього Кодексу. У відповідності до вимог ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81\~ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд вважає доведеними доводи позивачки про те, що син [PERSON] , [INFO] , проживає з нею. Також судом встановлено, що в період з 16.01.2023 по 13.04.2024 позивачці було добровільно перераховано відповідачем кошти в загальному розмірі 81600,00 грн. на утримання сина. Разом з тим, відповідачем не надано суду доказів, яку частку від його доходів складають такі виплати. Звернення до суду з даним позовом свідчить про фактичну незгоду позивачки з визначеним відповідачем розміром аліментів на утримання дитини, які відповідач сплачує добровільно. Враховуючи наведене, а також те, що відповідач може припинити добровільну сплату коштів на утримання сина, суд дійшов висновку, що відповідач має змогу сплачувати аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4 частини всіх видів його доходів щомісячно, що не заперечується останнім. З огляду на викладене, обставини, які б перешкоджали визначити розмір аліментів у частці від заробітку (доходу) платника аліментів, відсутні. А тому\~суд приходить\~до переконання,\~що позов\~необхідно задоволити\~та стягувати\~з відповідача\~на користь\~позивачки аліменти\~на утримання\~малолітньої дитини\~в розмірі\~ частки\~всіх видів\~заробітку відповідача\~щомісячно,\~але не\~менше ніж\~50%\~прожиткового мінімуму\~для дитини\~відповідного віку,\~до досягнення\~сином повноліття. При визначенні розміру аліментів суд враховує обставини, зазначені в ч. 1 ст. 182 СК України, і вважає, що аліменти у вказаному розмірі є гарантованими, справедливими, розумними та необхідними для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Відповідно до вимог ст.\~430\~ЦПК України рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць необхідно допустити до негайного виконання. Розподіл судових витрат між сторонами: згідно з положеннями ст. 141 ЦПК України, Закону України «Про судовий збір», зважаючи на те, що позивачка була звільнена від сплати судового збору при поданні даного позову до суду, судовий збір в розмірі 1211,20 грн. необхідно стягнути з відповідача на користь держави. На підставі викладеного, ст.ст. 3, 27 Конвенції про права дитини, ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», ст.ст. 180, 181, 182, 184 Сімейного кодексу України, ст.ст. 258, 259, 264, 265, 268, 289, 430 ЦПК України, суд

Outcome: approved