Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-19 00:00:00

Сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 16 серпня 2014 року і мають спільну малолітню доньку [PERSON] , [INFO] . Заявляючи про фактичне припинення подружніх стосунків з березня 2022 року, відсутність спільних інтересів, наявність різних поглядів на життя, постійні сварки, втрату почуттів любові та поваги один до одного, позивач з позовом про розірвання шлюбу 06 вересня 2023 року звернулася до суду. На виконання вимог ч. 6 ст. 187 ЦПК України, 11 вересня 2023 року отримано інформацію з підтвердженням зареєстрованого місця проживання відповідача по [ADDRESS] (а.с. 23). \~ \~ \~ \~Ухвалою від 12 вересня 2023 року (а.с. 24) позовну заяву прийнято до розгляду Мурованокуриловецького районного суду, відкрито провадження у справі та ухвалено про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. \~ \~ \~ \~Ухвала про відкриття провадження 13 вересня 2023 року були направлені для відома сторонам, а відповідачу, крім того, з копією позовної заяви та додатками до неї, та отримані ними (а.с. 27, 28). \~ \~ \~ \~03 жовтня 2023 року від відповідача поштою надійшов відзив на позов (а.с. 29-40). І в тексті відзиву, і в окремій заяві по суті (а.с. 37-38) [PERSON] просив про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін, а явку позивача просив визнати обов`язковою. Ухвалою суду від 06 жовтня 2023 року (а.с. 41) було постановлено про розгляд справи в судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін в залі судових засідань Мурованокуриловецького районного суду на 09-ту годину 27 жовтня 2023 року. В задоволенні клопотання про обов`язковість участі позивача відповідачу було відмовлено. В судовому засіданні позивач не визнав позовні вимоги і заявив, що існують зовнішні чинники, які негативно впливають на позивача та формують у неї неправильну оцінку дій відповідача. Відповідач стверджує, що любить дружину, завжди з повагою ставився до неї і її поглядів і головним завданням для нього тепер є збереження сім`ї задля їх спільного майбутнього та в найвищих інтересах їх спільної доньки. Крім того, відповідач заявив, що позивач приїжджала додому на день народження доньки, була дома біля двох тижнів. За цей час вони проживали спільно як і раніше, разом піклувалися про доньку, влаштували їй святкування дев`ятого дня народження, він з дочкою провів дружину до Румунії і домовилися, що вона повернеться додому після отримання сертифіката про закінчення мовних курсів. На ствердження таких пояснень відповідач надав суду фотодокази спільного дозвілля сім`ї (а.с. 54-65). Після заслуховування пояснень відповідача, його представник заявив усне клопотання про надання сторонам шестимісячного строку на примирення. Відповідач підтримав таке клопотання і заявив, що їх сім`я має право на існування, він з дружиною дуже довго чекали на народження доньки, а тому мають виховувати її у повноцінній сім`ї. Крім того, з припиненням шлюбу він не зможе отримувати в Україні ліки для дружини і доставляти їх до місця її тимчасового проживання. Ухвалою суду від 27 жовтня 2023 року (а.с. 69-70) провадження у справі було зупинено на підставі п. 4 ч. 1 ст. 251 ЦПК України до 27 квітня 2024 року у зв`язку з наданням сторонам строку на примирення. 24 квітня 2024 року від позивача надійшла заява (а.с. 71), з якої слідує, що примирення між сторонами не настало, конфлікт поглибився, вона наполягає на розірванні шлюбу. Ухвалою суду від 29 квітня 2024 року поновлено провадження у справі, розгляд продовжено за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін у судовому засіданні на 15-ту годину 20 травня 2024 року (а.с. 74-75). Ухвалу суду від 29 квітня 2024 року і повідомлення було направлено сторонам, а відповідачу, крім того, з копією заяви [PERSON] від 23.04.2024 та додатками до неї, та отримані ними (а.с. 77-80). За приписами ч. 1 ст. 279 ЦПК України, розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у главі 10. Позивач в судове засідання не з`явилася. З врахуванням заяви від 18 серпня 2023 року (а.с. 18-19), судом постановлено ухвалу про продовження розгляду справи за відсутності позивача. Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги не визнав. Заявив, що з 04 до 24 грудня 2023 року він виїжджав до Німеччини, проживав разом з позивачем і примирився з нею. Однак, коли він поїхав додому, позивач вийшла на роботу і знову попала під вплив циганів та азербайджанців, вона не бажає спілкуватися ні з ним, ні з дитиною. Наразі він приймає заходи, щоб повернути дружину додому. Після таких пояснень відповідач [PERSON] подав у судовому засіданні шість різних клопотань. У задоволенні клопотань про врегулювання спору за участю судді (а.с. 82), про визнання явки позивача в судове засідання обов`язковою (а.с. 84), про зобов`язання позивача надати медичну довідку чи будь-який інший документ на ствердження чи спростування події її вагітності (а.с. 86), про з`ясування у позивача питань щодо залишення чи зміну прізвища (а.с. 89), про залучення до участі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог, служби у справах дітей Мурованокуриловецької селищної ради (а.с. 91) відповідними ухвалами суду (а.с. 83, 85, 87, 90, 92) відмовлено. Клопотання про виклик свідків (а.с. 88) ухвалою суду, постановленою на місці, залишено без розгляду, оскільки вона подане без дотримання вимоги про процесуальний строк, встановленої ч. 3 ст. 91 ЦПК України. Судом у судовому засіданні було досліджено письмові докази, подані сторонами. Розглянувши справу, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення з врахуванням такого: Зі свідоцтва про шлюб (копія а.с. 5) слідує, що сторони із 16 серпня 2014 року перебувають у зареєстрованому шлюбі, а із свідоцтва про народження (копія на а.с. 11), - що мають спільну малолітню доньку [PERSON] , [INFO] . Відповідно до ст. 16 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року чоловіки і жінки користуються однаковими правами щодо одруження, під час шлюбу та під час його розірвання. Відповідно до ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно з ч. 5 ст. 55 СК України дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Частинами третьою та четвертою ст. 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини; примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно з частиною третьою ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до ст. 110 СК України. Відповідно до ст. 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Виходячи з положень ч. 1 ст. 24 СК України, збереження шлюбу за відсутності згоди одного з подружжя вже є таким, що буде суперечити його інтересам. Зважаючи на принципи рівноправності жінки і чоловіка, закон вимагає, щоб згода на одруження була взаємною. Принцип добровільності шлюбу є чинним не лише на стадії його реєстрації, а і під час знаходження в шлюбі, що зумовлює можливість добровільного розірвання шлюбу, про що записано в статті 16 Конвенції «Про дискримінацію жінок» в ч.1 підпункту «с», «однакові права і обов`язки під час шлюбу і після його розірвання». Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Позивач у позовній заяві обґрунтувала свою вимогу про розірвання шлюбу фактичним припиненням подружніх стосунків з відповідачем з березня 2022 року, заявила, що він своєю маніпулятивною поведінкою тримає її у постійному стресі, що він фактично викрав дитину від неї з Німеччини. Така ж поведінка відповідача, зі слів позивача (викладено у заяві від 23.04.2024 на а.с. 71), продовжувалася і під час наданого судом строку на примирення: метою приїзду відповідача до Німеччини було не налагодження стосунків, а намагання шляхом шантажу відібрати у неї будинок, створити проблеми на роботі. Вважає, що спільне проживання з відповідачем та збереження шлюбу суперечить її інтересам та інтересам дочки. Аргументи відповідача проти таких обставин зводяться лише до твердження, що позивач попала під сторонній вплив. Європейський суд з прав людини сформував позицію щодо відповідальності держави за дискримінацію жінок, постраждалих від домашнього насильства. Зокрема, проголосив, що нездатність держави захистити жінок від домашнього насильства порушує їх право на рівний захист законом навіть за відсутності наміру такої дискримінації (рішення у справі «Опуз проти Туреччини» та інші). Причому ця позиція стосується не тільки притягнення кривдника до відповідальності, але й інших законних механізмів захисту, у т.ч. розірвання шлюбу. Відповідно до Конвенції про ліквідацію всіх форм дискримінації щодо жінок, «держави-учасниці вживають усіх можливих заходів для ліквідації дискримінації щодо жінок в усіх питаннях, що стосуються шлюбу і сімейних відносин, і, зокрема, забезпечують на основі рівності чоловіків і жінок однакові права щодо одруження, однакові права на вільний вибір дружини і на одруження лише за своєї вільної і повної згоди, однакові права і обов`язки під час шлюбу і після його розірвання». Європейський суд з прав людини у справі «Фернандес Мартінес проти Іспанії» (заява № 56030/07) від 12 червня 2014 р. зазначив: «Що стосується права на приватне та сімейне життя, Суд наголошує на важливості для осіб мати можливість вільно приймати рішення з приводу того, як вести своє приватне та сімейне життя. … При цьому поняття особистої автономії є важливим принципом, що береться за основу при тлумаченні гарантій, які викладені в такому положенні». На підставі викладеного, суд вважає, що цей шлюб вичерпав своє значення для сторін, він не відповідає принципам, встановленим законом і суспільством для такого союзу, а тому його необхідно розірвати. За приписами п. 6 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, в тому числі, питання як розподілити між сторонами судові витрати. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи. Частиною 1 ст. 141 ЦПК України встановлено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру заявлених позовних вимог. Позивач на підставі п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях як особа з інвалідністю II групи (а.с. 12). Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли. За таких приписів законодавства з відповідача слід стягнути в доход держави судові витрати у вигляді судового збору. Щодо визначення розміру судового збору, суд враховує, що ч. 1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі. Позов пред`явлено до суду у 2023 році. Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» з 1 січня 2023 року прожитковий мінімум для працездатних осіб встановлено у розмірі 2684 гривні. Підпунктом 3 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» ставку судового збору за подання до суду позовної заяви про розірвання шлюбу встановлено у розмірі 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Отже, судовий збір підлягає стягненню у розмірі 1073 гривні 60 копійок (2684 гривні х 0,4 = 1073,60 гривні).

Outcome: approved