Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-15 00:00:00

Представник позивача вимоги мотивує тим, що з 20.06.2019 року позивач працював у відповідача, а 15.03.2023 року був звільнений з роботи. Відповідач останнім часом виплачував заробітну плату не регулярно, а згодом перестав платити. На день звільнення, відповідач заборгував йому 67 221,89 грн. Відповідно до ст.117\~КЗпП\~України у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців. Середній заробіток по затримці виплати заробітної плати також не виплачено. Позивач звільнився у березні 2023 року, отже, згідно до довідки ОК-7 та відповідно до порядку визначеного постановою КМУ № 100 заробітна плата та фактично відпрацьовані робочі дні позивача за два останні місяці, що передували звільненню становлять: за січень 2023 року - 8 539,51 грн., 22 р.д., за лютий 2023 року - 9 075,88 грн., 20 р.д., що в сумі складає 17 615,39 грн. 142 р.д. = середньоденна заробітна плата 419,41 грн. Затримка виплати заробітної плати склала 132 днів з наступного робочого дня після звільнення (з 16.03.2023 р. по 16.09.2023 р.): березень 2023 р. - 12 р.д., квітень 2023 р. - 20 р.д., травень 2023 р. - 23 р.д., червень 2023 р. - 22 р.д., липень 2023 р. - 21 р.д., серпень 2023 р. - 23 р.д., вересень 2023р. - 11 р.д. враховуючи п`ятиденний робочий тиждень. Таким чином, середній заробіток, що підлягає стягненню становить (419,41 грн.* 132 днів) - 55 362,12 грн. Тому просить суд стягнути з відповідача заборгованість з невиплаченої заробітної плати в сумі 67 221,89 грн. та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 55 362,12 грн. Ухвалою суду від 25.03.2024 року відкрито спрощене позовне провадження в даній цивільній справі та призначено справу до розгляду по суті без виклику сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Представник відповідача відзиву на позовну заяву у вказаний в ухвалі строк не надав. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного пристрою не здійснюється. Згідно ст. ст. 12, 13, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи дотримуючись принципів диспозитивності та змагальності сторін. Суд розглядає справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Перевіривши матеріали справи і оцінивши докази в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] з 20.06.2019 по 15.03.2024 перебував у трудових відносинах з ДП ОБ і ВТ, що підтверджується копією трудової книжки (а.с. 7) Згідно ст. 43 Конституції України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Відповідно до ч. 1 ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати. У відповідності до ч. 1 ст. 21 ЗУ «Про оплату праці», працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. У зв`язку з неналежним виконанням зобов`язань з виплати заробітної плати відповідачем у нього утворилася заборгованість перед позивачем. Згідно довідки ОК-7 сума заборгованості по заробітній платі з серпня 2022 року по березень 2023 року становить 67 221, 89 грн., яку відповідач і не оспорює (а.с.8) Згідно з ч. 1 ст. 117 КЗпП України, у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців. У відповідності до ч. 1 ст. 21 ЗУ «Про оплату праці», працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, наданих в п. 20 постанови №13 від 24.12.1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведені його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Так, представник позивача вважає, що позивач звільнився у березні 2023 року, отже, згідно до довідки ОК-7 та відповідно до порядку визначеного постановою КМУ № 100 заробітна плата та фактично відпрацьовані робочі дні позивача за два останні місяці, що передували звільненню становлять: за січень 2023 року - 8 539,51 грн., 22 р.д., за лютий 2023 року - 9 075,88 грн., 20 р.д., що в сумі складає 17 615,39 грн. 142 р.д. = середньоденна заробітна плата 419,41 грн. Затримка виплати заробітної плати склала 132 днів з наступного робочого дня після звільнення (з 16.03.2023 р. по 16.09.2023 р.): березень 2023 р. - 12 р.д., квітень 2023 р. - 20 р.д., травень 2023 р. - 23 р.д., червень 2023 р. - 22 р.д., липень 2023 р. - 21 р.д., серпень 2023 р. - 23 р.д., вересень 2023р. - 11 р.д. враховуючи п`ятиденний робочий тиждень. Таким чином, середній заробіток, що підлягає стягненню становить (419,41 грн.* 132 днів) - 55 362,12 грн. Оскільки представником відповідача відзиву до суду подано не було, заперечень на спростування розрахунку до суду не надходило, як і заперечень щодо п`ятиденного робочого тижня, а тому суд погоджується з розрахунком представника позивача. Тому, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні складає 55 362,12 грн., з яких підлягають утриманню податок з доходів фізичних осіб та військовий збір (відповідно до вимог Податкового кодексу України). Однак, виходячи із принципів справедливості та співмірності, враховуючи розмір заборгованості по заробітній платі позивача, який становив 67 221, 89 грн., тому враховуючи правову позицію Великої Палати Верховного Суду у постанові від 26 червня 2019 року №716/9584/15-ц, суд вважає за необхідне визначити до стягнення на користь позивача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у меншому розмірі. Встановлений ст.117 КЗпП України механізм компенсації роботодавцем працівнику середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не передбачає чітких критеріїв оцінки пропорційності щодо врахування справедливого та розумного балансу між інтересами працівника і роботодавця. Слід також мати на увазі, що працівник є слабшою, ніж роботодавець стороною у трудових правовідносинах. Водночас у вказаних відносинах і працівник має діяти добросовісно щодо реалізації своїх прав, а інтереси роботодавця також мають бути враховані. Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами працівника та роботодавця. Якщо відповідальність роботодавця перед колишнім працівником за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку при звільненні не обмежена в часі та не залежить від простроченої заборгованості, то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. Він може бути несправедливим щодо роботодавця, а також щодо третіх осіб, оскільки майновий тягар відповідних виплат може унеможливити виконання роботодавцем певних зобов`язань, зокрема з виплати заробітної плати іншим працівникам, тобто цей тягар може бути невиправдано обтяжливим чи навіть непосильним. У таких випадках невизнання за судом права на зменшення розміру відповідальності може призводити до явно нерозумних і несправедливих наслідків. Відшкодування, передбачене ст. 117 КЗпП України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця. Загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер. Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення. Відповідно до ч.1 ст.9 ЦК України така спрямованість притаманна і заходу відповідальності роботодавця, передбаченому ст. 117 КЗпП України. Враховуючи компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України. З огляду на викладене, суд вважає необхідним стягнути з ДП «Завод обважнених бурильних та ведучих труб» на користь позивача середній заробіток за період затримки розрахунку в сумі 10 000,00 грн. (з суми середнього заробітку підлягають стягненню податки та обов`язкові платежі) та заборгованості по заробітній платі в сумі 67 221, 89 грн. У відповідності зі ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь держави необхідно стягнути судовий збір у розмірі 1 211,20 грн., оскільки позивача було звільнено від його сплати.

Outcome: approved