Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-19 00:00:00

[PERSON] (далі - позивач) звернувся до Чорнобаївського районного суду Черкаської області з позовом до [PERSON] (далі - відповідач) про зменшення розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, який розірвано в судовому порядку. Від даного шлюбу у них є спільна дитина - [PERSON] , [INFO] . Рішенням Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 26 жовтня 2010 року з позивача стягнуто аліменти у розмірі 1/4 частини від всіх видів заробітку (доходу) щомісячно. Наразі обставини змінилися таким чином, що він не має можливості сплачувати аліменти на утримання дитини у вказаному розмірі в зв`язку з тим, що у нього на утриманні є ще двоє малолітніх дітей, [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Його співмешканка [PERSON] знаходиться в декретній відпустці і отримує 860 грн. Він отримує заробітну плату в розмірі 8000 грн, з якої він сплачує комунальні послуги, купує одяг та продукти харчування. Додаткових заробітків у нього не має. В зв`язку з чим просить зменшити розмір аліментів з 25% до 16,5% частини від усіх видів його заробітку, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. \~ \~ \~ \~Ухвалою Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 07 березня 2024 року відкрито провадження у справі призначено розгляд справи в порядку загального позовного провадження. \~ \~ \~ \~Ухвалою Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 24 квітня 2024 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. У судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримав, просив задовольнити з підстав викладених в позові. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, пояснила, що позивач сплачує аліменти у мінімальному розмірі, їхня дочка має певні проблеми зі здоров`ям, а також відвідує гуртки та на це також потрібні кошти. Суд, заслухавши сторони, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини. В судовому засіданні встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, який розірвано в судовому порядку. Від даного шлюбу у них народилася дочка [PERSON] , [INFO] . \~ \~ \~ \~Рішенням Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 26 жовтня 2010 року з позивача на користь відповідача стягнуто аліменти на утримання дочки [PERSON] у розмірі 1/4 частини від всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (а.с. 5). Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку (стаття 8 Закону України «Про охорону дитинства»). Згідно зі статтею 141 Сімейного кодексу України (далі СК України) мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття. Згідно з положеннями частин першої, другої статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період (частина друга статті 184 СК України). Частиною першою статті 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом. Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів один із батьків дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. До таких висновків дійшов Верховний Суд України в постанові від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13 та Верховний Суд в постанові від 09 вересня 2021 року у справі № 554/3355/20 (провадження № 61-7397св21). Звертаючись до суду з позовом, позивач, посилаючись на зміну сімейного стану у зв`язку з народженням дітей у 2015 році та у 2021 році, просив про зменшення розміру аліментів на утримання дитини - [PERSON] , 2009 року народження. Статтею 192 СК України передбачена можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Аналіз цієї норми права дає підстави для висновку, що підставами зміни розміру аліментів є як зміна матеріального, так і зміна сімейного стану як самостійна підстава для зменшення або збільшення розміру аліментів. При цьому, такі положення закону не виключають одночасне настання обох підстав для зміни розміру аліментів: і зміни сімейного і зміни матеріального стану. Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення, або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 ЦПК України). Згідно зі статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд вважає, що народження ще однієї чи кількох дітей не є безумовною підставою для зміни розміру аліментів. Факт народження ще дитини чи кількох дітей в іншому шлюбі сам по собі не свідчить про погіршення матеріального стану позивача. В такому випадку, платник аліментів має довести, що його матеріальний стан значно погіршився. Проте, позивач належними та допустимими доказами не підтвердив погіршення свого майнового стану, у тому числі, у зв`язку з народженням дітей від іншого шлюбу. Крім того, батьки не мають компенсувати зменшення розміру аліментів за рахунок збільшення утримання однієї дитини порівняно з іншою. До таких висновків дійшов Верховний суд у постанові від 16.09.2020 року справа №565/2071/19 та в подальшому, судова практика з даного питання є сталою. Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно з статтями 18, 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада1989 року держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Врахувавши вказані обставини в сукупності, суд вважає, що позивач не довів належними та допустимими доказами підстави для зменшення аліментів, а тому в задоволенні позовних вимог слід відмовити. На підставі викладеного вище,

Outcome: dismissed