Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-21 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до відповідача, в обґрунтування якого вказує, що 19.06.2008 між ПАТ «Укрсоцбанк», правонаступник якого є АТ «Сенс Банк», та відповідачем [PERSON] було укладено договір кредиту № 380/1617/08-Пі, за яким позивач надав, а відповідач отримав грошові кошти в сумі 65 000,00 доларів США зі сплатою 14 % річних, з кінцевим терміном погашення 18 червня 2023 року. В цей же день, 19.06.2008 згідно заяви на видачу готівки № 60 від 19.06.2008 відповідачу були перераховані грошові кошти, чим позивач з свого боку виконав умови договору кредиту № 380/1617/08-Пі. Проте, відповідач належним чином умови договору не виконує, а тому, у зв`язку з порушенням умов договору кредиту у відповідача перед позивачем виникла заборгованість, розмір якої, станом на 09.12.2015 становить 2 660 451,87 грн., у тому числі: 1 411 023,61 грн. - сума заборгованості за кредитом; 1 249 428,25 грн. - сума заборгованості за відсотками. Зазначену заборгованість позивач просить стягнути з відповідача [PERSON] на свою користь. 12.02.2016 на підставі протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями дану справу було передано до провадження судді Демидовської А.І. Ухвалою суду від 17.03.2016 у справі було відкрито провадження та призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні. 02.11.2016 на підставі протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями дану справу було передано до провадження судді Кицюк В.С. 05.09.2017 на підставі протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями дану справу було передано до провадження судді Лазаренко В.В. Заочним рішенням суду від 06.03.2018 позовні вимоги були задоволенні. 11.06.2018 відповідачем було подано до суду заяву про перегляд заочного рішення. Ухвалою суду від 26.09.2018 було задоволено заяву відповідача про перегляд заочного рішення, заочне рішення суду від 06.03.2018 було скасовано, а справу призначено до розгляду у підготовчому засіданні. 09.11.2018 представником відповідача до суду було подано відзив на позовну заяву у якому останній проти позовних вимог заперечував. Заперечення проти позову мотивував тим, що наданий позивачем розрахунок заборгованості є необґрунтованим та невірним, позивач звернувся до суду із позовом з пропуском строку позовної давності. 09.11.2018 представником відповідача до суду було подано заяву про застосування строку позовної давності. 14.02.2019 на підставі повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями дану справу було передано до провадження судді Букіній О.М. 10.07.2019 представником відповідача були подані до суду додаткові пояснення. 25.11.2019 представником позивача було подано до суду клопотання про заміну позивача ПАТ «Укрсоцбанк» на його правонаступника АТ «Альфа-Банк». Протокольною ухвалою суду від 27.02.2020 було замінено позивача ПАТ «Укрсоцбанк» на його правонаступника АТ «Альфа-Банк». Ухвалою суду від 09.02.2021 було закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні. Представник позивача у судове засідання не з`явися, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки у судове засідання не повідомив. Відповідач та його представник у судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, проте у матеріалах справи наявна заява про розгляд справи за відсутності відповідача та його представника. Суд вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності представника позивача, відповідача та його представника за наявними у справі доказами, оскільки їх неявка не є перешкодою для розгляду справи. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено і матеріалами справи підтверджено, що 19.06.2008 між позивачем та відповідачем укладено договір кредиту № 380/1617/08-Пі, за яким позивач надає грошові кошти на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання в сумі 65 000,00 доларів США зі сплатою 14 % річних з кінцевим терміном погашення 18 червня 2023 року. Згідно заяви відповідача на видачу готівки №60 від 19.06.2008 позивач здійснив перерахунок грошових коштів у сумі 65 000,00 доларів США, що еквівалентно 315 471,00 грн., на відкритий рахунок відповідача. Позивач за вказаним договором свої зобов`язання виконав, що не заперечувалося сторонами у справі. Відповідач свої зобов`язання за кредитним договором не виконав, кредитні кошти та проценти за користування кредитом не сплачував. Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Частиною 2 ст. 1050 ЦК України визначено, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. Якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події (частина перша статті 530 ЦК України). Відповідно до наданого позивачем розрахунку заборгованості, заборгованості відповідача за кредитним договором складає: 61 581,29 доларів США, що еквівалентно 1 411 023,61 грн. - сума заборгованості за кредитом; 54 528,79 доларів США, що еквівалентно 1 249 428,25 грн. - сума заборгованості за процентами. Графік платежів, який був погоджений сторонами, позивач до позовної заяви не додано. Так, позивачем було надано Попередній розпис сукупної вартості кредиту, водночас такий розрахунок є лише попереднім, а строк кредитування вказаний у ньому не відповідає строку кредитування вказаному у кредитному договорі (а.с. 17-18). При цьому, графік погашення заборгованості за тілом кредиту сторонами був визначений безпосередньо у п. 1.1.1 кредитного договору. Відповідачем не було виконано свої зобов`язання зі сплати заборгованості по тілу кредиту та залишок такої заборгованості склав 61 581,29 доларів США. Дані обставини не заперечуються самим відповідачем, а тому суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог щодо стягнення вказаної вище заборгованості по тілу кредиту. Також відповідачем вказано про наявність у відповідача заборгованості за процентами у розмірі 54 528,79 доларів США. Водночас, наданий до суду розрахунок заборгованості по процентах не містить обґрунтувань саме такого розміру заборгованості по процентах. У ньому також відсутня інформація щодо періоду, протягом якого заборгованість по процентах була нарахована. Суд звертає увагу, що право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України (постанова Верховного Суду від 04 липня 2018 року, справа № 310/11534/13-ц). Тобто, звернувшись до суду із позовом, позивачем фактично було змінено строк кредитування та повернення кредитних коштів, а тому після цього у позивача відсутні правові підстави для нарахування процентів, передбачених договором. При цьому, у зв`язку із не відображенням у розрахунку заборгованості періоду нарахування заборгованості по процентах, суд позбавлений можливості перевірити період нарахування такої заборгованості, що має важливе значення встановлення дійсного розміру заборгованості. Також суд позбавлений можливості перевірити обставини щодо дотримання позивачем строку позовної давності щодо вимог про стягнення заборгованості за процентами, оскільки відповідачем подана до суду відповідна заява. Враховуючи наведене вище та ненадання позивачем до суду обґрунтованого розрахунку заборгованості по процентах, суд приходить до висновку про необґрунтованість та недоведеність позовних вимог щодо стягнення заборгованості по процентах у розмірі 54 528,79 доларів США. Як було зазначено судом вище, представником відповідача до суду було подано заяву про застосування позовної давності до вимог позивача. Відповідно до ч. 3 ст. 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Позовна давність, згідно ст. 256 ЦК України, - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, ч. 2 ст. 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі (частина перша статті 259 ЦК України). Згідно із частинами першою, другою статті 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Однак, у матеріалах справи відсутні докази того, що між сторонами було укладено письмовий договір щодо збільшення строку позовної давності, а відтак суд застосовує до спірних правовідносин строки встановлені законом. Згідно зі ст. 253 ЦК України, перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила, що визначено частиною 1 статті 261 ЦК України. Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Положеннями ч. 5 ст. 261 ЦК України закріплено, що за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку. Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться в статтях 252 - 255 ЦК України. При цьому початок перебігу позовної давності пов`язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Відповідно до положень ст. 254 ЦК України строк, що визначений роками, спливає у відповідні місяць та число останнього року строку, а строк, що визначений місяцями, - у відповідне число останнього місяця строку. Згідно умов укладеного між сторонами договору, клієнт має здійснювати щомісячні платежі в рахунок погашення заборгованості по тілу кредиту починаючи із липня 2008 року щомісячними платежами до 25 числа кожного місяця. Позивачем у позовній заяві зазначено, що відповідачем було погашено заборгованості по тілу кредиту у розмірі 3 418,71 грн. Тобто, відповідачем було погашено заборгованість по тілу кредиту за період з липня 2008 року по квітень 2009 року. Водночас, платіж за квітень 2009 року було здійснено не в повному розмірі. Тому, із платежу за травень 2009 року у відповідача розпочалося прострочення заборгованості та останнього виникло право на звернення із позовом до суду. Крім того, слід враховувати, що початок перебігу строку позовної давності за періодичними платежами пов`язується не зі строком дії (припинення дії) договору, а з певними моментом (фактом), який свідчить про порушення прав позивача, тобто з моменту коли відповідач не здійснив черговий платіж та позивачу стало про це відомо. З огляду на вимоги чинного законодавства, суд вважає, що позивач дізнався про порушення своїх прав відповідачем в частині невиконання умов кредитного договору після несплати відповідачем чергового щомісячного платежу за кредитним договором після травня 2009 року. Останній платіж по кредиту було сплачено відповідачем -11.09.2009. Звернувшись до суду із позовною заявою позивачем було змінено строк повернення тіла кредиту. Таким чином, у розумінні вимог ч.2 ст.1050 ЦК України позивачем було вчинені дії щодо дострокового повернення всієї суми заборгованості по кредиту. Даний позов до суду позивачем подано 12.02.2016, тобто є очевидним, що позивачем пропущено трирічний строк на звернення до суду з даним позовом частині вимог про стягнення заборгованості по тілу кредиту за період по січень 2013 року включно. Клопотань про поновлення строку на звернення до суду з даним позовними вимогами позивачем не заявлено. Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Враховуючи викладене, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд приходить до висновку, що підстави для задоволення позовних вимог в частині стягнення тіла кредиту за періодичними платежами, які відповідач мав здійснити до січня 2013 року включно відсутні, внаслідок спливу строку позовної давності на звернення до суду з позовом в цій частині. При цьому, позовні вимоги про стягнення заборгованості по тілу кредиту за періодичними платежами за період з лютого 2013 року підлягають задоволенню. Відповідно до погодженого сторонами графіку, відповідач за період з лютого 2013 року по закінчення строку кредитування мав сплатити тіло кредиту у розмірі 45 090,00 доларів США. У позовній заяві позивачем заявлено вимоги про стягнення заборгованості у гривнях еквівалентно до долара США станом 09.12.2015 відповідно до офіційного курсу долара по відношенню до гривні, що становить 22.9132 грн. за 1 дол. США. Тому, враховуючи межі заявлених позовних вимог, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості по тілу кредиту у розмірі 1 033 156,19 грн.( 45090, 00 дол. США х 22,9132 грн.=1 033 156,19 грн.). Також з відповідача підлягають стягненню витрати зі сплати судового збору у розмірі 15 497,34 грн., тобто пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial