Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-21 00:00:00

Сторона позивача у цивільній справі № 947/33975/23 за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення матеріальних збитків, звернулася до суду з заявою про ухвалення додаткового рішення в частині стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] витрат на правничу допомогу адвоката у розмірі 15600 (п`ятнадцять тисяч шістсот) грн. 00 коп. Заяву про ухвалення додаткового рішення прийнято до розгляду ухвалою суду від 03.04.2024 року. Розгляд заяви призначено провести складом суду в порядку письмового провадження без виклику учасників справи. Відповідачу встановлено строк для надання своїх міркувань, аргументів та доказів з приводу заявлених позивачем до стягнення витрат на професійну правничу допомогу. Будь-яких заяв від відповідача до цього часу до суду не надходило. Су перейшов до розгляду заяви про ухвалення додаткового рішення за наявними у справі матеріалами. В ході розгляду заяви судом встановлено, що позивач [PERSON] звертаючись до Київського районного суду м. Одеси з позовом до [PERSON] про стягнення матеріальних збитків просив також стягнути на свою користь підтверджені судові витрати. При розгляді цивільної справи № 947/33975/23 по суті питання про судові витрати судом не вирішувалося. Згідно з п. 3 ч. 1 ст.\~270\~ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. За приписами ст.\~270\~ЦПК України суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. У разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви. Суд, ознайомившись з матеріалами справи, доходить висновку, що подана заява підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Заочним рішенням Київського районного суду м. Одеси від 04 березня 2024 року позовні вимоги\~\~ [PERSON] до [PERSON] про стягнення матеріальних збитків задоволено частково. Рішення суду набрало законної сили 04.04.2024 року. Представництво інтересів позивача у справі № 947/33975/23 здійснювалося професійним адвокатом, на підставі Договіру про надання правової допомоги № 19/07/2023, укладеного 19 липня 2023 року між Адвокатським об`єднанням «СІГНА ЛІГАЛ ГРУП», в особі керуючого партнера Стратулата Сергія Дмитровича, який діє на підставі Статуту Об`єднання, з однієї сторони, та [PERSON] , з другої сторони. Позивачем під час подання позовної заяви (а/с 3-4), в розділі «Щодо витрат на правову (правничу) допомогу» позивач зазначив, що попередній розмір витрат на правничу допомогу складає 5000,00 грн. та гонорар успіху 10 000,00 грн., докази витрат будуть надані суду в строки встановлені ч. 8 ст.141 ЦПК України. У пункті 4.4. договору про надання правової допомоги № 19/07/2023 від 19.07.2023 року передбачено, що акти про надання правової допомоги (приймання-передачі робіт та послуг) складаються та надаються Клієнту протягом 5 (п`яти) робочих днів, з дати ухвалення судом відповідної інстанції рішення у справі (ах), зазначеній(них) в п. 2.1. цього Договору. Пункт 4.1.1. договору про надання правової містить перелік робіт та послуг адвоката та ставки погодинної оплати вказаної роботи (послуги), які зазначені у Додатку 1, та Додатку 2 договору. 07.03.2024 року між позивачем та Адвокатським об`єднанням «Сігна ЛГ» було підписано акт про надання правової допомоги (приймання-передачі робіт та послуг). Фактична вартість робіт та послуг згідно акту про надання правової допомоги (приймання-передачі робіт та послуг) за договором про надання правової допомоги склала 15 600,00 грн. та підлягає до сплати протягом 10 робочих днів (п. 4.5. цього договору). Вказаний акт містить детальний перелік наданих послуг та виконаних робіт, складених документів, кількість витраченого часу та розрахунки гонорару (відповідно до погоджених сторонами договору у пункті 4.1.1. ставок), що також підтверджується складеними адвокатом документами, які містяться в матеріалах справи. Процесуальним законодавством передбачено механізм зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу адвоката шляхом подання відповідного клопотання. Слід зауважити, що на сторону, яка подає клопотання про зменшення витрат, покладено обов`язок доведення неспівмірності витрат. Так, в питанні зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу варто враховувати висновки Об`єднаної Палати Верховного Суду у справі № 922/445/19, в якому, серед іншого наголошено, що: - зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, які підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони щодо неспівмірності заявлених іншою стороною витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт; - суд з огляду на принципи диспозитивності та змагальності не може вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи; - суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) з врахуванням критеріїв ч. ч. 5-7, 9 ст.129 ГПК України, може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення Подібні висновки можна також зустріти в ряді постанов Верховного Суду, зокрема, у справі № 922/3436/20, у справі № 910/7586/19, у справі № 910/16803/19. Таким чином, суд при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу перевіряє чи подавалось від іншої сторони клопотання про зменшення витрат і наскільки таке клопотання є обґрунтованим відносно критерію неспівмірності заявленого розміру витрат. Разом з цим відповідач не скористався своїм правом, з клопотанням про зменшення витрат або запереченнями щодо поданої заяви до суду не звертався. Відповідно до\~ч. ч. 1-4\~ст.\~12\~ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. У статті \~76 ЦПК України\~визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. У відповідності до статті 77 ЦПК України\~належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно\~з ст. 80 ЦПК України\~достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Частиною 1\~ст. 81 ЦПК України\~передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до п. 27 постанови Пленуму\~ВСУ №\~14\~від 18.12.2009\~року «Про\~судове рішення\~у цивільній\~справі» під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення. Відповідно до ст. 137 ЦПК України, розмір витрат на професійну правничу допомогу має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обгрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; і поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необгрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Частиною 8 ст. 141 ЦПК України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Отже, аналізуючи норми ЦПК України щодо визначення розміру судових витрат та їх розподілу між сторонами можна зробити висновок, що ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: І) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Верховний Суд в Постанові від 10.06.2021 року по праві № 820/479/18 зазначив, що як вказано у Рішенні Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23рп/2009, правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з Іншими суб`єктами права. При цьому необхідно враховувати, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківській документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також їх розрахунку є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Таким чином, враховуючи виконані роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, суд дійшов висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь позивача 15\~600,00 гривень витрат на професійну правничу допомогу. На підставі викладеного та

Outcome: approved