Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-16 00:00:00

[PERSON] , звернулась до суду з позовом до [PERSON] і просить розірвати шлюб, зареєстрований 26.10.2002 року, актовий запис №416. Аргументи учасників. Позиція позивача. Під час спільного проживання, у них з відповідачем, не склались відносини, з`явились сварки, внаслідок чого спільне життя та збереження шлюбу стало суперечити інтересам позивача. І як наслідок вважає, що шлюб слід розірвати. Відповідач, правом на подачу відзиву на позов не скористався, будь-які докази суду не надав; позивач не заперечує проти розгляду справи та вирішення справи у заочному порядку. Тому, на підставі ч.3 ст.182 та з урахуванням ч.1\~ст.280 ЦПК України, суд здійснював розгляд справи за відсутності відповідача, на підставі наявних у справі доказів (у заочному порядку). Оцінка суду щодо фактів. [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб, який зареєстровано між ними 26.10.2002 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Коломия реєстраційної служби Коломийського міськрайонного управління юстиції в Івано-Франківської області, актовий запис №416 (а.с.4\~- свідоцтво про шлюб). При цьому, [PERSON] змінила прізвище на: " [PERSON] ". Разом з цим, у зв`язку із розбіжністю у поглядах на сімейне життя між подружжям спільне життя і збереження шлюбу стало суперечити інтересам [PERSON] (а.с.1). Отже, із встановлених обставин вбачається, що між позивачем та відповідачем виникли шлюбні правовідносини, в межах яких виник спір щодо права позивача, як одного з подружжя, на припинення шлюбу шляхом його розірвання за рішенням суду. Оцінка суду щодо права. Частина 1\~статті 51 Конституції України\~передбачає, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. При цьому ч. 3\~ст.56 СК України\~гарантує право кожного з подружжя на припинення шлюбних відносин. А одним із способів реалізації цього права, відповідно до ч.2 ст.104, ч.3 ст.\~105 СК України, є припинення шлюбу внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Згідно з ч.2\~ст.112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Тож оскільки позивач втратив бажання знаходиться у шлюбі з відповідачем, який ґрунтується на вільній згоді їх обох, суд вважає, що їх подальше спільне життя як подружжя і збереження шлюбу є неможливими, позаяк їх збереження буде суперечити інтересу позивача, що має істотне значення щодо знаходження у шлюбі при наявності вільної згоди, тобто у добровільному порядку, а тому позов про розірвання шлюбу підлягає задоволенню. Щодо судових витрат. В силу ч.1 та ч.3 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи до яких відносяться і витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. І тому, оскільки позивач сплатила судовий збір у розмірі 1211 грн.20коп. (а.с.3), а суд задовольнив позов судовий збір підлягає стягненню з відповідача. Згідно з ч.2 ст.141 ЦПК України витрати на професійну правничу допомогу покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. І позивачка надала суду докази понесення нею таких витрат на суму 7000 (сім тисяч) гривень, які складаються з оплати послуг адвоката щодо надання консультації та складання позовної заяви (а.с.10-14). Проте, для цілей розподілу судових витрат розмір витрат на правничу допомогу адвоката, визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості (п.1 ч.2 ст.137 ЦПК України). Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч.3 ст.137 ЦПК України). Однак, надані суду докази (договір, акт виконаних робіт) не містить конкретно визначеного обсягу наданих адвокатом послуг у вигляді консультації та складання позовної заяви, тобто конкретно визначеного часу, протягом якого такі послуги надавались. Тому суд вважає, що за таких обставин та на підставі п.2 ч.3 ст.141 ЦПК України на користь позивача слід стягнути витрати на професійну правничу допомогу, але тільки у розмірі 1000 гривень, зважаючи на очевидно не складний предмет спору та пропорційність такої суми предмету спору і змісту наданих адвокатом послуг. Таким чином,

Outcome: approved