Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-12 00:00:00

У лютому 2024 року позивач звернувся до суду із вказаним позовом. Свій позов позивач обґрунтовував тим, що 09 червня 2014 року був зареєстрований шлюб між позивачем та відповідачем Виконавчим комітетом Великодимерської селищної ради Броварського району Київської області за актовим записом №15. Факт реєстрації шлюбу підтверджується свідоцтвом про шлюб серія [NUMBER] від 26 січня 2024 року, видане повторно Броварським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Броварському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ). Дошлюбне прізвище відповідача [PERSON] . Позивач зазначив, що від шлюбу у позивача та відповідача дітей немає. Вказує, що спільне життя позивача та відповідача не склалося через відсутність спільних інтересів, різні погляди на життя, втрати почуття любові одне до одного, відсутність порозуміння, розходження поглядів на сімейні відносини, сімейні обов`язки з ведення спільного господарства, внаслідок чого це стало суперечити їхнім інтересам. В результаті поступового погіршення відносин подальше спільне проживання та збереження шлюбу між позивачем та відповідачем виявилося неможливим. Починаючи з 25 грудня 2023 року вони шлюбно-сімейних відносин не підтримують, спільного господарства не ведуть, мають окремі бюджети, проживають окремо один від одного. Кожен живе окремим життям. Сім`я позивача та відповідача розпалася і не може бути відновленою, шлюб існує лише формально, а тому вважає, що збереження шлюбу буде недоречним, неможливим, примирення неможливим й визначення будь-яких строків для примирення недоцільне. 13 березня 2024 року ухвалою судді Броварського міськрайонного суду Київської області прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за вищевказаним позовом за правилами спрощеного позовного провадження. Призначено судове засідання для розгляду по суті. Представник позивача подав заяву, в якій просив справу розглядати у його відсутності та відсутності позивача. Вказував, що позивач підтримує позовні вимоги у повному обсязі. Відповідач [PERSON] в своїй заяві просила суд справу розглядати у її відсутності. Позов визнала в повному обсязі, просила його задовольнити. Суд, повно і всебічно з`ясувавши обставини справи, дослідивши надані докази, дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 09 червня 2014 року між [PERSON] та [PERSON] Виконавчим комітетом Великодимерської селищної ради Броварського району Київської області за актовим записом № 15 був зареєстрований шлюб. Факт реєстрації шлюбу підтверджується свідоцтвом про шлюб серія [NUMBER] від 26 січня 2024 року, видане повторно Броварським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Броварському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ). Після реєстрації шлюбу прізвище дружини - [PERSON] . Від шлюбу у позивача та відповідача дітей немає. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного Кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне проживання подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що сторони остаточно припинили сімейні відносини, не ведуть спільного господарства. Так, відповідно до ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно з ч. 5 ст. 55 СК України дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Водночас, положеннями ч.ч. 3, 4 ст. 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням прав дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. У відповідності до ч. 2 ст. 104, ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до ст. 110 цього Кодексу. За положеннями ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Також, у п.п. 10, 11 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" № 11 від 21.12.2007 року роз`яснено, що проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бут розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішення позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитина-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. У рішенні суду у справі про розірвання шлюбу, зокрема, має бути зазначено дата й місце реєстрації шлюбу, час та причини фактичного його припинення, мотиви, з яких суд визнав збереження сім`ї можливим чи неможливим, обґрунтовані висновки з приводу інших заявлених вимог. У резолютивній частині рішення слід навести відомості, необхідні для реєстрації розірвання шлюбу в органах РАЦС. Таким чином, виходячи з аналізу вищенаведених положень законодавства, шлюб має добровільний характер, ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка і припиняється внаслідок його розірвання. При цьому, незгода лише будь-кого зі сторін продовжувати шлюбні стосунки є підставою для визнання її права вимагати розірвати шлюбу. Отже, встановивши не бажання позивача продовжувати шлюбні стосунки та відсутність будь-яких переконливих доказів того, що сторони вчиняють дії, направлені на збереження сім`ї, суд дійшов висновку про те, що подальше збереження шлюбу без взаємної згоди є неможливим та буде суперечити інтересам сторін. Враховуючи вищевикладене та враховуючи ті обставини, що позивач наполягає на розірванні шлюбу, а відповідач цьому не заперечувала, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, а шлюб між позивачем та відповідачем розірванню, оскільки подальше збереження шлюбу без взаємної згоди - є неможливим.

Outcome: approved