Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-22 00:00:00

У 09.08.2023 року позивач звернувся до суду з позовом, підписаним та поданим його представником адвокатом Притикіним І.І. до Державної казначейської служби України, Головного управління Національної поліції в Миколаївській області, Миколаївської обласної прокуратури про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудового розслідування, прокуратури і суду. Обґрунтовуючи позовні вимоги представник позивача вказував, що 02 листопада 2017 року, Слідчим відділенням Новоодеського відділення поліції Вознесенського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Миколаївській області стосовно позивача розпочато кримінальне провадження №12017150280000819 за ознаками вчинення ним злочину передбаченого ч. 1 ст.301 Кримінального кодексу України . 22 листопада 2017 року, слідчий СВ Новоодеського ВП ГУНП в Миколаївській області, за клопотанням погодженим із прокурором Вознесенської місцевої прокуратури Миколаївської області отримано дозвіл слідчого судді Новоодеського районного суду Миколаївської області на проведення обшуку та 23 листопада 2017 року фактично провели обшук в домоволодінні Позивача за адресою [ADDRESS] , в якому на той час проживав позивач. 22 листопада 2017 року, зазначеним органом досудового розслідування, стосовно Позивача в межах цього ж кримінального провадження, розпочато досудове розслідування за фактом вчинення ним злочину передбаченого ч.2 ст. 156 КК України. 23 листопада 2017 року, о 11.00 год. слідчий СВ Новоодеського ВП ГУНП в Миколаївській області в порядку передбаченому ст.208 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК України) здійснила затримання Позивача за підозрою у вчиненні злочину передбаченого ч.2 ст. 156 КК України, та його було поміщено до Ізолятору тимчасового тримання №1 ГУНП в Миколаївській області. У цей же день, 23 листопада 2017 року слідчий Новоодеського ВП ГУНП В Миколаївській області, за погодженням із заступником керівника Вознесенської місцевої прокуратури Миколаївської області, вручила позивачеві повідомлення про підозру у вчиненні злочину передбаченого ч.2 ст.156 КК України. 24 листопада 2017 року слідчим суддею Новоодеського районного суду Миколаївської області, на підставі клопотання слідчого СВ Новоодеського ВП ГУНП в Миколаївській області, яке погоджене та підтримане в судовому засіданні заступником керівника Вознесенської місцевої прокуратури Миколаївської області, застосовано до Позивача запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в СІЗО м. Миколаєва. Постановлено строк дії ухвали рахувати з моменту його затримання з 11.00 год. 23 листопада 2017 року. Визначено розмір застави, у разі внесення якої, на нього покладено обов`язки прибувати за кожною вимогою до органів досудового розслідування та суду; не відлучатись із села Новопетрівське Новоодеського району Миколаївської області без дозволу слідчого або суду; повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання; утримуватись від спілкування з малолітньою потерпілою та її представником. 04 грудня 2017 року позивача було звільнено з ДУ «Миколаївський слідчий ізолятор» під заставу у розмірі 84200 грн. 22 січня 2018 року керівником Вознесенської місцевої прокуратури Миколаївської області продовжено строк досудового розслідування у кримінальному провадженні №12017150280000819 до трьох місяців, тобто до 23 лютого 2018 року. 17 лютого 2018 року т.в.о. заступника начальника СВ Новоодеського відділу поліції ГУНП в Миколаївській області винесено постанову про закриття кримінального провадження внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 12017150280000819 стосовно Позивача за фактом вчинення злочину передбаченого ч.1 ст.301 у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення. 26 лютого 2018 року Новоодеським районним судом Миколаївської області, розглянуто обвинувальний акт по обвинуваченню Позивача у вчиненні злочину передбаченого ч.2 ст.156 КК України та призначено підготовче судове засідання у цьому кримінальному провадженні. 6 березня 2018 року Новоодеський районний суд Миколаївської області своєю ухвалою обвинувальний акт у кримінальному провадженні по обвинуваченню Позивача у вчиненні злочину передбаченого ч.2 ст.156 КК України повернув прокурору до Новоодеського відділу Вознесенської місцевої прокуратури. 01 червня 2018 року заступником керівника Вознесенської місцевої прокуратури повторно в порядку п.3 ч.2 ст.283 КПК України спрямовано матеріали кримінального провадження №12017150280000819 по обвинуваченню Позивача у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.156 КК України та обвинувальний акт до Новоодеського районного суду Миколаївської області. 05 червня 2018 року Новоодеський районний суд Миколаївської області призначив підготовче засідання в цьому кримінальному провадженні. 04 вересня 2018 року зазначений суд своєю ухвалою призначив судовий розгляд кримінального провадження на підставі обвинувального акту стосовно Позивача. Доручено Новоодеському РВ з питань пробації Південного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації скласти відносно позивача, досудову доповідь, яку надати суду. 12 вересня 2018 року, старшим інспектором Новоодеського РВ з питань пробації, на виконання ухвали суду, підготовлено досудову доповідь в цьому кримінальному провадженні, в якій зокрема констатовано, що позивач до затримання та арешту, постійно проживав разом із своєю сім`єю в м. Нова Одеса, мав тісні соціальні зв`язки, працював на власному автотранспорті, позитивно характеризувався. Після обрання запобіжного заходу, вимушено змінив місце проживання переїхав до с Новопетрівське, де тривалий час жив без своєї родини, втратив можливість офіційно працевлаштуватись, змушений був знаходити в селі тимчасові заробітки. 07 лютого 2022 року Новоодеський районний суд Миколаївської області розглянувши у закритому судовому засіданні кримінальне провадження по обвинуваченню Позивача у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.156 КК України, визнав його невинуватим і по суду виправданим у зв`язку із не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості і вичерпанням можливості їх отримати. Скасовано запобіжний захід у вигляді застави, застосований до обвинуваченого. Зазначене рішення в апеляційному та касаційному порядку оскаржено не було, у зв`язку з чим 10 березня 2022 року набрало законної сили. Приймаючи рішення щодо виправдання позивача, суд вказав на відсутність будь яких заяв про вчинення Позивачем розпусних дій відносно малолітньої потерпілої в матеріалах кримінального провадження, відомості про що було внесено до ЄРДР лише на підставі рапорту, дані якого не містять жодної інформації щодо джерела та процесу такого виявлення. 07 липня 2023 року Новоодеський районний суд за вихідним номером 5/1848 направив позивачеві повідомлення про те, що він, у зв`язку з винесенням стосовно нього виправдувального вироку, відповідно до Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду», введеного в дією постановою Верховної Ради України від 01 грудня 1994 року, має право, зокрема звернутися з вимогою щодо відшкодування моральної шкоди. Представник позивача на підставі письмового запиту отримав можливість ознайомитись із судовою справою №482/259/18 та наявними в ній матеріалами кримінального провадження №12017150280000819, зробити їх копії. Отримано інформацію Державної установи «Миколаївський слідчий ізолятор» від 12.07.2023 відповідно до якої, заарештований 23.11.2017р. Новоодеським ВП ГУНП в Миколаївській області [PERSON] , 1982 р.н. з 27.11.2017р. до 04.12.2017р. утримувався в ДУ «Миколаївський слідчий ізолятор» на підставі ухвали Новоодеського райсуду Миколаївської області від 24.11.2017 року про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. 04.12.2017 року його було звільнено під заставу. Позивач вважає, що протиправні дії зазначених у позовній заяві органу досудового розслідування та прокуратури щодо незаконного притягнення його до кримінальної відповідальності, затримання, арешту, покладення обмежувальних процесуальних обов`язків, проведення обшуку за місцем проживання, тривалого його перебування під слідством та судом, є безумовною правовою підставою для відшкодування йому за рахунок держави моральної шкоди , виходячи із наступного. Позивач фактично знаходився під слідством та судом з 2 листопада 2017 року (датою початку стосовно нього досудового розслідування) по 10 березня 2022 року (датою набрання законної сили виправдувального вироку) тобто загальна кількість цього терміну становить 51 місяць та 8 днів. За цей час позивачу завдана моральна шкода, яка полягає у порушенні його Конституційних прав, переживаннях через незаконне притягнення до кримінальної відповідальності, втручання у його приватне і сімейне життя, порушення у зв`язку з цим нормальних життєвих зв`язків, вимушених змінах в організації його життя, а саме інформація про його незаконні затримання, обшук, перебування під вартою стала відома мешканцям містечка в якому він проживав до цього, яке є невеликим за площею та кількістю населення і люди знають одне одного. Тому налагодження соціальних зв`язків та відновлення ділової репутації потребують від позивача значних зусиль та часу. У зв`язку з таким переслідуванням з боку правоохоронних органів, Позивач зазнав душевних переживань, втратив авторитет серед оточення, зазнав надзвичайного впливу, що призвів до глобальної зміни його життєвого укладу та завдав йому значних страждань та невідворотних наслідків. Під час незаконного тримання під вартою в умовах ізолятору тимчасового тримання та слідчого ізолятору, Позивач знаходився у камері, площею менше ніж 4 м-2 на одну особу, спальних місць було недостатньо. У туалет завжди була черга, душ 1 раз на тиждень. В камері курили, хоча сам Позивач не курить. Для особи, яка звикла жити в охайному та затишному житлі, спілкуватися з не вихованим оточенням, перебування в СІЗО є великим стресом та невідворотно впливає на психоемоційний стан. У результаті цих протиправних дій, Позивач піддався впливу низці емоційних стресів які призвели до психологічних наслідків а саме: почуття гніву та розчарування щодо осіб, які вчиняли ці протиправні дії і системи, яка дозволила це відбутися, страху і занепокоєння про подальше порушення його прав або наслідки з боку влади; втрати довіри до влади, до правоохоронних та інших органів, що призвело до посилення скепсису та нерішучості співпрацювати в майбутньому; почуття несправедливості і безсилля, оскільки його права порушили без будь-якого захисту в даний момент; відчуття вразливості та незахищеності, оскільки він став мішенню без поважної причини чи виправдання; занепокоєння щодо майбутніх взаємодій: після цих протиправних незаконних дій, позивач став обережним щодо майбутніх взаємодій з правоохоронними органами, відчуваючи занепокоєння щодо можливих подальших свавільних дій. При цьому, його стрес продовжує існувати, так як Позивач у встановленому законом порядку, намагається поновити свої права та відшкодувати завдану йому моральну шкоду, але боїться, що правоохоронні органі розпочнуть незаконне кримінальне переслідування, щоб Позивач відмовився від позовної заяви та/або, щоб ускладнити йому життя на помсту. Позивач вважає, що при визначені розміру відшкодування моральної шкоди, з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, врахувавши обсяг заподіяної шкоди, глибину та тривалість моральних страждань, нервові стреси, відчуття тривоги, у тому числі за здоров`я своїх близьких, сильні душевні переживання та моральні страждання, приниження, розгубленість, те, що позивач був позбавлений можливості піклуватися про свою літню матір та дітей, суд має урахувати, що розпочате проти нього кримінальне провадження мало тяжкі наслідки для нього, оскільки він тривалий час страждав від почуття невизначеності свого майбутнього. Посилаючись на вищевикладене, позивач просив суд стягнути з Державного бюджету України у рахунок відшкодування завданої моральної шкоди 900000 грн. 00 коп. Представник ГУ НП в Миколаївській області Нофенко М.В. у відзиві на позовну заяву [PERSON] просила залишити позов без задоволення у зв`язку з його необґрунтованістю та недоведеністю, посилаючись на те, що позивач не довів належними і допустимими доказами факт заподіяння йому моральної шкоди діями відповідача, не зазначив в чому саме полягає ця шкода і не обґрунтував її розмір. Представник відповідача - Головного управління Державної казначейської служби України в Миколаївській області Самарська Т.А. у відзиві на позовну заяву [PERSON] , просила залишити позов без задоволення у зв`язку з його необґрунтованістю та недоведеністю, оскільки не надано належних та допустимих доказів, що підтверджують розмір моральної шкоди, який є необґрунтованим та таким, що призведе до незаконного збагачення позивача, позивач не обґрунтував в чому виразились страждання та як вони вплинули на позивача, які зусилля були зроблені для відновлення попереднього стану душевного спокою, як вони пов`язані з противоправними діями відповідача, Державна казначейська служба України не здійснювала проти позивача протиправних дій, рішень та/або бездіяльності у зв`язку з проведенням кримінального провадження та не завдавала моральної шкоди. Від представника Миколаївської обласної прокуратури Добрікової І.В., надійшли письмові пояснення щодо перемету спору, які були подані на час перебування Миколаївської обласної прокуратури, у статусі третьої особи у цій справі, після залучення Миколаївської обласної прокуратури до участі у справі у якості співвідповідача відзив подано не було. У поясненнях представник Миколаївської обласної прокуратури зазначає, що [PERSON] має право на відшкодування моральної шкоди, завданої йому внаслідок незаконного притягнення як обвинуваченого з урахуванням вимог Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», у розмірі що відповідає гарантованому законом мінімуму, але позовна заява не містить жодних доведених та обґрунтованих доводів чим саме підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, які б відповідали тому розміру відшкодування про який просить позивач. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі з підстав зазначених у позовній заяві. Представник Головного управління Державної казначейської служби України в Миколаївській області у судове засідання не з`явилася, від неї надійшло клопотання про розгляд справи за її відсутності. Представник ГУ НП в Миколаївській області у судове засідання не з`явилася, від неї надійшло клопотання про розгляд справи за її відсутності. Представник Миколаївської обласної прокуратури у судовому засіданні позовні вимоги [PERSON] визнав частково із посиланням на ті ж доводи, які було викладено у поясненнях представника Миколаївської обласної прокуратури проданих у статусі третьої особи. Вислухавши представників сторін, дослідивши та оцінивши надані сторонами докази у їх сукупності, суд дійшов наступного висновку. Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Згідно зі ст.\~3\~Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Відповідно до статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими способами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Статтею 56 Конституції України передбачено, що держава закріплює право кожного на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Відповідно до ч. 5 ст. 9, ч. 6 ст. 14 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права, ст. 38 Декларації прав і свобод людини та громадянина, ч. 5 ст. 5 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, кожен, хто став жертвою арешту, затримання, засудження, має право на відшкодування шкоди. Виходячи з положень ч.2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку. Право на відшкодування матеріальної та моральної шкоди за рахунок держави закріплено також у статях 56, 62 Конституції України, статтях 1167, 1176 Цивільного кодексу України. Згідно зі статтею 5\~ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до статті 1, пункту 1 статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. Статтею 15, 16 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, який не суперечить засадам цивільного законодавства. Способами захисту є зокрема відшкодування майнової та моральної шкоди. Положеннями частин першої, другої, сьомої статті 1176 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом. Пунктом 1\~частини першої\~статті 1\~Закону України\~«Про порядок\~відшкодування шкоди,\~завданої громадянинові\~незаконними діями\~органів,\~що здійснюють\~оперативно-розшукову\~діяльність,\~органів досудового\~розслідування,\~прокуратури і\~суду» визначено,\~що відповідно\~до положень\~цього Закону\~підлягає відшкодуванню\~шкода,\~завдана громадянинові\~внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян. У пункті 1 частини першої статті 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» передбачено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках постановлення виправдувального вироку суду. Згідно з частиною третьою статті 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом проводиться, виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. Межі відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом визначаються судом у розмірі, співмірному з мінімальним розміром заробітної плати, визначеної законодавством, за кожен місяць перебування під слідством чи судом, виходячи з мінімальної заробітної плати, встановленої законодавством на момент відшкодування. У постанові Великої Палати Верховного суду від 20 вересня 2018 року у справі №686/23731/15-ц (провадження № 14-298цс18) зроблено висновок, що «моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливості реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. У випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи. Законодавець визначив мінімальний розмір моральної шкоди, виходячи з установленого законодавством розміру заробітної плати на момент розгляду справи судом, за кожен місяць перебування під слідством та судом. Тобто цей розмір у будь-якому випадку не може бути зменшено, оскільки він є гарантованим мінімумом. Але визначення розміру відшкодування залежить від таких чинників, як характер і обсяг страждань (фізичного болю, душевних і психічних страждань тощо), яких зазнав позивач, можливості відновлення немайнових втрат, їх тривалість, тяжкість вимушених змін у його життєвих і суспільних стосунках, ступінь зниження престижу, репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану,\~і сама можливість такого відновлення у необхідному чи повному обсязі. Тобто суд повинен з`ясувати усі доводи позивача щодо обґрунтування ним як обставин спричинення, так і розміру моральної шкоди, дослідити надані докази, оцінити їх та визначити конкретний розмір моральної шкоди, зважаючи на засади верховенства права, вимоги розумності, виваженості і справедливості». Відповідно до статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі. Рішенням Конституційного Суду України від 3 жовтня 2001 року по справі № 1-36/2001 (справа про відшкодування шкоди державою) встановлено, що відшкодування шкоди (матеріальної чи моральної), завданої фізичним особам незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, їх посадовими і службовими особами при здійсненні ними своїх повноважень, покладається саме на державу, а не на відповідні органи державної влади, тобто відшкодування шкоди в таких випадках здійснюється за рахунок держави, а не за рахунок коштів на утримання державних органів. Таким чином, відшкодування моральної шкоди, завданої фізичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, їх посадовими і службовими особами при здійсненні ними своїх повноважень, здійснюється саме за рахунок держави. З матеріалів справи встановлено, що 02 листопада 2017 року, Слідчим відділенням Новоодеського відділення поліції Вознесенського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Миколаївській області стосовно позивача розпочато кримінальне провадження №12017150280000819 за ознаками вчинення ним злочину передбаченого ч. 1 ст.301 Кримінального кодексу України (далі КК України), що підтверджується витягом ЄРДР. 22 листопада 2017 року, слідчий СВ Новоодеського ВП ГУНП в Миколаївській області, за клопотанням погодженим із прокурором Вознесенської місцевої прокуратури Миколаївської області отримано дозвіл слідчого судді Новоодеського районного суду Миколаївської області на проведення обшуку та 23 листопада 2017 року фактично провели обшук в домоволодінні Позивача за адресою [ADDRESS] , в якому на той час проживав позивач. 22 листопада 2017 року, зазначеним органом досудового розслідування, стосовно Позивача в межах цього ж кримінального провадження, розпочато досудове розслідування за фактом вчинення ним злочину передбаченого ч.2 ст. 156 КК України. 23 листопада 2017 року, о 11.00 год. слідчий СВ Новоодеського ВП ГУНП в Миколаївській області в порядку передбаченому ст.208 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК України) здійснила затримання Позивача за підозрою у вчиненні злочину передбаченого ч.2 ст. 156 КК України, та його було поміщено до Ізолятору тимчасового тримання №1 ГУНП в Миколаївській області. У цей же день, 23 листопада 2017 року слідчий Новоодеського ВП ГУНП В Миколаївській області, за погодженням із заступником керівника Вознесенської місцевої прокуратури Миколаївської області, вручила позивачеві повідомлення про підозру у вчиненні злочину передбаченого ч.2 ст.156 КК України. 24 листопада 2017 року слідчим суддею Новоодеського районного суду Миколаївської області, на підставі клопотання слідчого СВ Новоодеського ВП ГУНП в Миколаївській області, яке погоджене та підтримане в судовому засіданні заступником керівника Вознесенської місцевої прокуратури Миколаївської області, застосовано до Позивача запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в СІЗО м. Миколаєва. Постановлено строк дії ухвали рахувати з моменту його затримання з 11.00 год. 23 листопада 2017 року. Визначено розмір застави, у разі внесення якої, на нього покладено обов`язки прибувати за кожною вимогою до органів досудового розслідування та суду; не відлучатись із села Новопетрівське Новоодеського району Миколаївської області без дозволу слідчого або суду; повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання; утримуватись від спілкування з малолітньою потерпілою та її представником. 04 грудня 2017 року Позивача було звільнено з ДУ «Миколаївський слідчий ізолятор» під заставу у розмірі 84200 грн. 22 січня 2018 року керівником Вознесенської місцевої прокуратури Миколаївської області продовжено строк досудового розслідування у кримінальному провадженні №12017150280000819 до трьох місяців, тобто до 23 лютого 2018 року. 17 лютого 2018 року т.в.о. заступника начальника СВ Новоодеського відділу поліції ГУНП в Миколаївській області винесено постанову про закриття кримінального провадження внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 12017150280000819 стосовно Позивача за фактом вчинення злочину передбаченого ч.1 ст.301 у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення. 26 лютого 2018 року Новоодеським районним судом Миколаївської області, розглянуто обвинувальний акт по обвинуваченню Позивача у вчиненні злочину передбаченого ч.2 ст.156 КК України та призначено підготовче судове засідання у цьому кримінальному провадженні. 6 березня 2018 року Новоодеський районний суд Миколаївської області своєю ухвалою обвинувальний акт у кримінальному провадженні по обвинуваченню Позивача у вчиненні злочину передбаченого ч.2 ст.156 КК України повернув прокурору до Новоодеського відділу Вознесенської місцевої прокуратури. 01 червня 2018 року заступником керівника Вознесенської місцевої прокуратури повторно в порядку п.3 ч.2 ст.283 КПК України спрямовано матеріали кримінального провадження №12017150280000819 по обвинуваченню Позивача у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.156 КК України та обвинувальний акт до Новоодеського районного суду Миколаївської області. 05 червня 2018 року Новоодеський районний суд Миколаївської області призначив підготовче засідання в цьому кримінальному провадженні. 04 вересня 2018 року зазначений суд своєю ухвалою призначив судовий розгляд кримінального провадження на підставі обвинувального акту стосовно Позивача. Доручено Новоодеському РВ з питань пробації Південного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації скласти відносно позивача, досудову доповідь, яку надати суду. 12 вересня 2018 року, старшим інспектором Новоодеського РВ з питань пробації, на виконання ухвали суду, підготовлено досудову доповідь в цьому кримінальному провадженні, в якій зокрема констатовано, що позивач до затримання та арешту, постійно проживав разом із своєю сім`єю в м. Нова Одеса, мав тісні соціальні зв`язки, працював на власному автотранспорті, позитивно характеризувався. Після обрання запобіжного заходу, вимушено змінив місце проживання переїхав до с Новопетрівське, де тривалий час жив без своєї родини, втратив можливість офіційно працевлаштуватись, змушений був знаходити в селі тимчасові заробітки. 07 лютого 2022 року Новоодеський районний суд Миколаївської області розглянувши у закритому судовому засіданні кримінальне провадження по обвинуваченню Позивача у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.156 КК України, визнав його невинуватим і по суду виправданим у зв`язку із не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості і вичерпанням можливості їх отримати. Скасовано запобіжний захід у вигляді застави, застосований до обвинуваченого. Зазначене рішення в апеляційному та касаційному порядку оскаржено не було, у зв`язку з чим 10 березня 2022 року набрало законної сили. Приймаючи рішення щодо виправдання Позивача, суд вказав на відсутність будь яких заяв про вчинення Позивачем розпусних дій відносно малолітньої потерпілої в матеріалах кримінального провадження, відомості про що було внесено до ЄРДР лише на підставі рапорту, дані якого не містять жодної інформації щодо джерела та процесу такого виявлення. 07 липня 2023 року Новоодеський районний суд за вихідним номером 5/1848 направив позивачеві повідомлення про те, що він, у зв`язку з винесенням стосовно нього виправдувального вироку, відповідно до Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду», введеного в дією постановою Верховної Ради України від 01 грудня 1994 року, має право, зокрема звернутися з вимогою щодо відшкодування моральної шкоди. Судом встановлено, що на правовідносини, що виникли між сторонами розповсюджується Закон України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду" [PERSON] має право на відшкодування моральної шкоди. Отже відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. Законодавством встановлений тільки мінімальний розмір моральної шкоди за даною категорією справ, а остаточний розмір визначається судом з урахуванням обставин справи та в межах, встановлених цивільним законодавством. При цьому, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи. Така правова позиція Верховного Суду України викладена в постанові від 2 грудня 2015 року в справі за № 6-2203цс15. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» з 1.04.2024 р. розмір мінімальної заробітної плати у місячному розмірі становить 8000 гривень. Згідно правової позиції сформульованої у постанові КЦС ВС від 28 жовтня 2020 року у справі № 303/3973/17, для встановлення періоду перебування особи під слідством і судом, за який вона має право на відшкодування моральної шкоди, необхідно вважати моментом початку перебігу такого періоду є винесення слідчим постанови про порушення відносно ооби кримінальної справи за ознаками злочину Як встановлено [PERSON] перебував під слідством та судом з 02 листопада 2017 року (дата початку досудового розслідування щодо [PERSON] ) по 10 березня 2022 року включно (дата набрання законної сили виправдувальним вироком). Період перебування під слідством та судом складає 52 місяці та 9 днів. Наведені обставини є підставою для проведення відповідних розрахунків з урахуванням тих негативних наслідків, які настали в результаті незаконних дій правоохоронних органів. Мінімальна заробітна плата на час розгляду справи судом складає 8000 грн. 00 коп., тому сума, яка підлягає стягненню на користь позивача в рахунок відшкодування завданої йому моральної шкоди не може бути меншою, ніж ?418400? грн. (8000 х 52 місяці = 416000 грн.) + (9 днів х 8000: 30 = 2400 грн.) = 418400 грн.? Однак, відповідно до частини третьої статті 23\~ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. З урахуванням конкретних обставин справи, в тому числі і тривалості перебування позивача під слідством та судом, тривалості перебування під вартою, а також характеру пред`явленого обвинувачення, часу та зусиль, які необхідно було вжити для відновлення попереднього стану, та врахувавши вимоги розумності та справедливості, суд вважає можливим визначити компенсацію моральної шкоди у розмірі саме 418400 грн. Строк фактичного перебування під вартою позивача становить 12 днів, з 23.11.2017 року (затримання) по 04.12.2017 року ( день звільнення з-під варти під заставу). Позивачем не надано, жодних доказів на підтвердження порушення умов тримання під вартою. На думку суду втручання у приватне життя позивача, що мало місце під час досудового розслідування та судового розгляду, що викликало у нього переживання і порушення нормальних життєвих зв`язків, вимушені зміни в організації його життя, що пов`язується із проведенням щодо нього слідчих дій, застосування заходів забезпечення кримінального провадження, тощо, презюмується Законом України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду" який саме через презумпцію існування зазначених негативних наслідків і визначає гарантований законом розмір відшкодування. Позивачем не надано доказів які б підтверджували втрату ним авторитету і репутації, рівно як і вину працівників органу досудового розслідування та прокуратури у витоку інформації, що могла до нього призвести. Судовий розгляд кримінального провадження згідно вимог закону проводився у закритому судовому засіданні. Виправдувальний вирок постановлений стосовно позивача, не оскарження його прокурором, на думку суду є вагомим підтвердженням того що за наслідками розгляду справи у суді як суд так і сторона обвинувачення прийшли до висновку про необґрунтованість пред`явленого позивачу обвинувачення, що є рішучим підтвердженням репутації позивача навіть якщо вона і зазнала шкоди. Не надано позивачем і доказів, які б підтверджували спричинення йому не відворотних негативних психологічних наслідків, які як він вказує продовжують існувати. З огляду на вищевказане, суд не вбачає підстав для стягнення компенсації у більшому розмірі. У той же час посилання відповідачів у відзивах на те, що протиправності дій органів досудового слідства під час перебування позивача під слідством не доведено, унаслідок чого правових підстав для відшкодування шкоди у позивача не виникло, безпідставні, так як незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду, як визначено частиною другою статті 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», завдана шкода відшкодовується державою у повному обсязі. Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у Постанові від 04.06.2018 року у справі №489/1792/17 та Постанові від 25.07.2018 року у справі № 607/14493/16-ц. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] підлягає задоволенню частково, а саме на вище обраховану судом суму 418400 грн. На підставі ст.\~141-142\~ЦПК України судовий збір слід віднести за рахунок держави.

Outcome: partial