Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-26 00:00:00

Позивач ТОВ «Діджи фінанс» звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] , третя особа ТОВ «Мілоан», про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовні вимоги мотивує тим, що 05.05.2021 року між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] був укладений кредитний договір № 4813651, згідно якого йому було надано кредит в розмірі 8000 грн. строком до 04.06.2021 року зі сплатою процентів. 13.09.2021 року між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Діджи Фінанс» укладено договір про відступлення прав вимоги № 07Т, відповідно до якого право грошової вимоги за кредитним договором № 4813651 від 05.05.2021 року в розмірі 32024 грн. 00 коп. перейшло до ТОВ «Діджи Фінанс». Відповідач не виконав свого обов`язку та припинив повертати наданий йому кредит у строки, передбачені кредитним договором, тому представник позивача просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором №4813651 від 05.05.2021 в розмірі 32024 грн., а також понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 2422,40 грн. та витрати на правовому допомогу в розмірі 6000 грн. Ухвалою судді Кременецького районного суду Тернопільської області від 01 квітня 2024 року провадження у зазначеній справі було відкрите, та справу призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження, з викликом сторін. Відзиву на позовну заяву відповідач [PERSON] до суду не подавав. Представник позивача ТОВ «Діджи Фінанс» у судове засідання не з`явився, однак надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить задовольнити, не заперечує відносно заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] будучи належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, повторно в судове засідання не з`явився, не повідомивши про причини неявки. За вказаних обставин, суд приходить до переконання, що згідно з ч. 4 ст. 223, ст. 280 ЦПК України слід ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, оскільки відповідач був належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання, повторно не з`явився у судове засідання без повідомлення причин, не подав відзиву, а представник позивача не заперечив проти заочного вирішення справи. Дослідивши та оцінивши зібрані у справі докази, суд встановив наступні обставини. Згідно анкети-заяви на кредит № 4813651 від 05.05.2021 року відповідач уклав договір про споживчий кредит з ТОВ «Мілоан» шляхом подання заявки в особистому кабінеті на сайті Товариства з обмеженою відповідальністю «Мілоан» https://miloan.ua/. За умовами договору кредитор надав боржнику кредит у сумі 8000 грн. строком на 30 днів, з 05.05.2021 року до 04.06.2021 року, за яким проводиться нарахування відсотків в розмірі 0,01% за кожен день користування. Також сторонами підписані договір про споживчий кредит № 4813651, а також графік платежів та паспорт споживчого кредиту. Вказані документи засвідчені підписами сторін, зокрема і електронними. 13.09.2021 згідно умов Договору факторингу №07Т, ТОВ «Мілоан» відступило право вимоги за Кредитним Договором №4813651 від 05.05.2021 року на користь ТзОВ «Діджи Фінанс», а відповідно ТОВ «Діджи Фінанс», набуло права вимоги до відповідача. Згідно даного факторингу від 13.09.2021, сума боргу перед новим кредитором ТОВ «Діджи Фінанс» становить 32024 грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту становить 8000 грн; заборгованість за відсотками становить 24024 грн; заборгованість за комісією 0 грн; заборгованість за пенею становить 0 грн. 27.09.2023 року позивач як новий кредитор у зобов`язанні за кредитним договором № 4813651 від 05.05.2021 року направив відповідачу досудову вимогу про погашення заборгованості. З врахування встановлених обставин, суд вважає, що до виниклих між сторонами правовідносин слід застосувати наступні норми матеріального права. За правилами ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Згідно вимог ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямовована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст. 628 ЦК України). Відповідно до положень ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. У відповідності до ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. З огляду на зміст статей 633,634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Відповідно до вимог ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно ст.ст. 525,526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору і одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор (частина перша статті 510 ЦК України). Кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) (пункт 1 частини першої статті 512 ЦК України). Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом (частина третя статті 512 ЦК України). Правочинами, на підставі яких відбувається відступлення права вимоги, можуть бути, зокрема, купівля-продаж, дарування, факторинг. Статтею 514 ЦК України встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Тлумачення наведених норм свідчить, що права вимоги (майнові права) можуть бути відступлені (продані) лише за існуючим зобов`язанням; первісний кредитор може відступити (продати) тільки ті права вимоги (майнові права), які дійсно існують та йому належать; відступлення (продаж) прав вимоги (майнових прав) здійснюється виключно в межах того обсягу прав, який має в такому зобов`язанні кредитор. Тобто відступлення права вимоги може здійснюватися тільки відносно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав. Межі обсягу прав, що переходять до нового кредитора, можуть встановлюватися законом і договором, на підставі якого здійснюється перехід права. Обсяг і зміст прав, які переходять до нового кредитора є істотними умовами цього договору (висновок викладений в постанові Верховного Суду України від 05.07.2017 у справі № 752/8842/14-ц, постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 21.01.2019 у справі № 909/1411/13, від 13.10.2021 у справі № 910/11177/20). Відповідно до правової позиції, яка викладена у постанові Верховного Суду від 04.06.2020 року у справі № 910/1755/19, у зв`язку із заміною кредитора в зобов`язанні саме зобов`язання зберігається цілком і повністю, змінюється лише його суб`єктний склад у частині кредитора. Передати можливо лише дійсне право вимоги, тобто таке, що виникає із зобов`язання, яке не припинилось на момент передачі прав новому кредитору, та умов правочину, які не є нікчемними та не визнані судом недійними. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Статтею 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Згідно ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Особливості укладення кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». Так, у приписах ст.3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. За правилом ч. 1 ст. 10 Закону України «Про електронну комерцію» електронні правочини вчиняються на основі відповідних пропозицій (оферт). За змістом ч.ч. 3, 4, 6, 12 ст. 11 Закону України «Про електроннукомерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти )у мережі Інтернет або інших інформаційно-комунікаційних системах. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону, заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону, вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. За змістом ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Судом встановлено, що 05.05.2021 року між ТОВ «Фінансова компанія «Мілоан» і [PERSON] за допомогою цифрового підпису було укладено електронний кредитний договір № 4813651. Кредитний договір було укладено на підставі Правил надання грошових коштів у позику ТОВ «Мілоан», розміщених на сайті товариства. Відповідно до пунктів 1.2, 1.3, 1.4 договору про споживчий кредит №4813651 розмір кредиту становив 8000 гривень, строк кредиту 30 днів з 05.05.2021 року по 04.06.2021 року. Відповідно до пункту 1.5.2 процентна ставка 0,01% від суми кредиту за кожен день користування кредитом. Кредит надавався строком на 30 днів, тобто до 04.06.2021 року. Дата надання кредиту 05.05.2021 року. Згідно графіку платежів загальна вартість кредиту становила 8024 грн. з яких 8000 грн. - сума кредиту, 24 грн. - проценти за користування кредитом. Дата видачі кредиту 05.05.2021 року, дата платежу 04.06.2021 року. 13.09.2021 року між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «ФК «Діджи Фінанс» укладений договір відступлення прав вимог № 07Т, згідно умов якого позивач є новим кредитором боржника [PERSON] за кредитним договором № 4813651 від 05.05.2021 року. Так, за умовами договору було передбачено надання кредитних коштів в розмірі 8000 грн. строком на 30 днів. При цьому факт видачі [PERSON] кредитних коштів в розмірі 8000 грн. шляхом перерахування на банківську платіжну картку підтверджений належними доказами, а саме платіжним дорученням 45470036 від 05.05.2021 року. У зв`язку з цим, суд доходить висновку про доведення позивачем отримання кредитних коштів в розмірі 8000 грн., які в добровільному порядку відповідачем не повернуті, а тому підлягають стягненню з [PERSON] на користь ТОВ «ФК «Діджи Фінанс», яке набуло право вимоги. Щодо позовних вимог про стягнення процентів за користування кредитом, то суд зазначає наступне: Припис абзацу 2 ч. 1 ст. 1048 ЦК України про виплату процентів до дня повернення позики може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Зазначена правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12, від 04.07.2018 у справі № 310/11534/13-ц, від 31.10.2018 у справі № 202/4494/16-ц. Таким чином, позивач відповідно до ст. 1048 ЦК України має право стягнути заборгованість за нарахованими та несплаченими відсотками за користування кредитними коштами у межах погодженого позикодавцем та боржником строку кредитування. Після закінчення строку його дії у позивача відсутні правові підстави нараховувати передбачені договором відсотки. З огляду на викладене, нарахування позивачем за кредитним договором після 04.06.2021 року відсотків за кредитом є незаконним. Суд не бере до уваги розрахунок заборгованості в частині нарахованої заборгованості по сплаті відсотків, оскільки з даного розрахунку не можливо встановити порядок та період часу, за який такі відсотки були розраховані. Таким чином, розмір нарахованих процентів за користування кредитом в межах строку дії кредитного договору становить 24 грн. (8000*0.01%*30 днів) , які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, а тому позовні вимоги в цій частині підлягають до часткового задоволення. Відповідно ч. ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 5 статті 81 ЦПК України визначено, що докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Враховуючи, що відповідач належним чином не виконав обов`язку за договором, не надав суду жодного доказу на спростування вказаної заборгованості, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення, а саме стягненню підлягають на користь позивача 8000 грн. - суми заборгованості за основним зобов`язанням та 24 грн. - проценти за користування коштами в межах строку кредитування. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позовні вимоги ТОВ «Діджи Фінанс» підлягають задоволенню частково, то відповідно до статті 141 ЦПК України, розмір сплаченого позивачем судового збору при зверненні до суду з цим позовом підлягає стягненню з відповідача на його користь пропорційно задоволеним вимогам, а саме в розмірі 606,96 грн. (8024 * 2422,40 : 32024). До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу. У відповідності до ч. 1-4 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. На підтвердження понесених витрат суду надано копії укладеного між ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» та адвокатським бюро Анастасії Мінковською" договору про надання правової допомоги від 11.12.2023 року №42649746; додаткової угоди від 09.02.2024 року № 002273102693 до договору про надання правової допомоги; детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатським бюро «Анастасії Мінковської», необхідних для надання правничої (правової) допомоги за позовом ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» щодо стягнення кредитної заборгованості, за яким загальна вартість наданих послуг складає 6000 гривень; акту про підтвердження факту надання правничої (правової) допомоги адвокатом (виконання робіт, надання послуг) від 20.02.2024 року на загальну суму 6 000 грн. Позов задоволено частково, а саме на суму 8024 грн. з 32024 грн, що становить 25 % від загальних позовних вимог, а тому з відповідача в користь позивача слід стягнути частину понесених судових витрат на правову допомогу пропорційно задоволеним позовним вимогам, а саме 25 % з 6000 грн, що становить 1500 гривень. Витрати на професійну правничу допомогу на вказану суму є співмірними з наданим адвокатом обсягом послуг у суді, відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру. На підставі ст.ст. 509, 526, 553, 625, 1046, 1048, 1049, 1050, 1054 ЦК України та

Outcome: partial