Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-07 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог та доводів позивача. Позивач товариство з обмеженою відповідальністю "Торгівельно-консультаційна фірма Довіра-М" (далі - ТОВ «ТКФ ДОВІРА-М», Постачальник) звернувся до суду з позовом, яким просить стягнути з [PERSON] (далі - відповідач, Споживач) заборгованість за Договором \~№ 222/09 від 04.09.2013 купівлі-продажу електроенергії у сумі \~345 947,44 грн. (330 642,85 грн. - сума основного боргу з урахуванням індексу інфляції, 15 304,59 грн. - 3% річних), та вирішити питання розподілу судових витрат. Аргументи учасників справи. Відповідач відзив на позовну заяву надав 12.03.2024, в якому просить суд відмовити в задоволені позовних вимог позивача та закрити провадження по справі, посилаючись на те, що укладений між сторонами Договір № 222/09 від 04.09.2013 купівлі-продажу електроенергії, а також акти здачі-приймання робіт (надання послуг) є недійсними, також розгляд цієї справи віднесений до юрисдикції господарського суду, оскільки позов пред`явлений до ФО-П Носанчіков А.І. Рух справи. Ухвалою Київського\~районного суду\~м.\~Харкова від 28.02.2024 позовну заяву ТОВ «ТКФ ДОВІРА-М» прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд якої постановлено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Позиція учасників судового провадження. У судовому засіданні представник позивача вимоги позову підтримала у повному обсязі, просила задовольнити з підстав, наведених у позовній заяві. У судовому засіданні представник відповідача просила відмовити у задоволенні вимог ТОВ «ТКФ ДОВІРА-М», посилаючись на доводи, наведені у відзиві на позов. Фактичні обставини справи, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. У зв`язку з відокремлення функцій з розподілу електричної енергії від функцій постачання електричної енергії, що визначено положеннями Закону України від 13.04.2017 № 2019-VIII «Про ринок електричної енергії» (далі - Закон № 2019-VIII) та на підставі Ліцензії на провадження господарської діяльності з постачання електричної енергії, виданої Національної комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі НКРЕКП), про що видано Постанову НКРЕКП від 18.09.2018 № 1007, ТОВ «ТКФ ДОВІРА-М» є постачальником електричної енергії споживачу. Відповідно до статті 4 Закону № 2019-VIII учасники ринку електричної енергії провадять свою діяльність на ринку електричної енергії на договірних засадах. Згідно зі ст. 56 Закону № 2019-VIII постачання електричної енергії споживачам здійснюється електропостачальниками, які отримали відповідну ліцензію, за договором постачання електричної енергії споживачу. Договір постачання електричної енергії споживачу укладається між електропостачальником та споживачем та передбачає постачання всього обсягу фактичного споживання електричної енергії споживачем у певний період часу одним електропостачальником. Постачання електричної енергії споживачам здійснюється за вільними цінами. 04.09.2013 між ТОВ «ТКФ ДОВІРА-М» та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу електроенергії № 222/09 від 04.09.2013 з додатками № 1 від 04.09.2013 та № 2 від 04.09.2013. Згідно п. 2.2.1 Договору № 222/09 від 04.09.2013 Постачальник зобов`язується постачати електричну енергію Споживачу на період дії Договору, а Споживач згідно з п. 2.3.3 зобов`язується проводити оплату за електроенергію відповідно до Додаткової угоди № 2 від 04.09.2013 до даного Договору. Відповідно до п. 3 Додаткової угоди № 2 до Договору № 222/09 від 04.09.2013 визначено порядок розрахунків за електричну енергію, а саме Споживач здійснює оплату електроенергії по факту поставки до 5-го числа наступного за місяцем поставки. Згідно п.п. 2.3.2 та 2.3.3. Договору споживач зобов`язується проводити оплату за електроенергію відповідно до Додаткової угоди № 2 від 04.09.2013 до даного Договору. Щомісяця, до 10-го (десятого) числа місяця, наступного за розрахунковим, підписати Акт здачі-прийняття спожитої електроенергії за розрахунковий період. Щомісяця, на підставі даних приладів обліку електроенергії, не пізніше встановленої дати оформлювати та надавати Постачальнику відомості про фактичні обсяги споживання електричної енергії. Відповідно до п. 2.2.2 Договору Постачальник зобов`язується \~постачати електричну енергію Споживачу на період дії даного Договору у відповідності з очікуваними місячними обсягами споживання електричної енергії, які вказані у Додатковій угоді № 1 до даного Договору та забезпечувати належну якість надання послуг з постачання електричної енергії відповідно до вимог чинного законодавства та цього Договору; Щомісяця, до 10-го (десятого) числа місяця, наступного за розрахунковим (місяць, за який визначається обсяг спожитої електричної енергії") оформляти та надавати Споживачу \~Акт здачі-прийняття електроенергії між Споживачем та Постачальником на підставі наданих відомостей про споживання електричної енергії відповідно до вимог та у порядку, передбачених цим Договором. Пунктом 3.1.\~Договору встановлено, що споживач здійснює оплату електроенергії шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок Постачальника у порядку згідно з Додатковою угодою № 2 до цього Договору. Відповідно до п. 4.2. Договору за невиконання або неналежне виконання своїх зобов`язань за цим Договором Сторони несуть відповідальність, передбачену цим Договором та чинним законодавством. Як зазначає позивач, відповідач в порушення п. 2.3.3 Договору \~не додержується узгодженого порядку розрахунків за електричну енергію, а в порушення пункту 2.3.2 Договору Споживач з 01.02.2022 не надає відомості про фактичні обсяги спожитої електроенергії та не додержується узгодженого порядку розрахунків за електричну енергію. Згідно з наданими оператором системи розподілу - AT «ХАРКІВОБЛЕНЕРГО» даними щодо фактичних обсягів електричної енергії по споживачам постачальника ТОВ «ТКФ ДОВІРА-М», зокрема [PERSON] , за січень та лютий 2022 року проведено нарахування та сформовано акт здачі-прийняття робіт (надання послуг) за спожиту електричну енергію. 31.01.2022 Позивачем складено акт здачі-прийняття (надання послуг) за січень 2022 року у розмірі 134 952,66 грн. за спожитий обсяг 24 906 кВт*г електричної енергії. Строк оплати акту, відповідно порядку розрахунків за електричну енергію 05.02.2022. Строк (дата) формування заборгованості - 31.01.2022. 28.02.2022 Позивачем складено акт здачі-прийняття (надання послуг) за лютий 2022 року у розмірі 96 939,77 грн. за спожитий обсяг 22 496 кВт*г електричної енергії. Строк оплати акту, відповідно порядку розрахунків за електричну енергію 05.03.2022. Строк (дата) формування заборгованості - 28.02.2022. Заборгованість Відповідача на 01.02.2022 рік складає 156\~641,21 грн. Відповідачем проведена оплата у січні 2022 року у сумі 114\~892,00 грн. та у лютому 2022 року 20\~040,00 грн. Отже, сума боргу [PERSON] за Договором купівлі-продажу електроенергії № 222/09 від 04.09.2013 за січень та лютий 2022 станом на 28.02.2022 та на 19.02.2024 становить - 253 601,64 грн. У зв`язку з несплатою за електричну енергію за Договором № 222/09 від 04.09.2013 в обумовлений термін, \~позивачем нараховано також 3% річних в розмірі 15 304,59 грн., а також інфляційні втрати в розмірі 77 041,21 грн. Позивач, у зв`язку із невиконанням відповідачем зобов`язань за договором, укладеним між сторонами звернувся до відповідача із вимогою № 83 від 16.10.2023, відповідно до якої позивач просив відповідача протягом десяти днів з моменту відправлення цього листа - вимоги згідно зі штампом поштового відправлення/але не пізніше 3 робочих днів з дня отримання вимоги перерахувати на розрахунковий рахунок позивача суму боргу в розмірі 324 173,48 грн. за електричну енергію (з урахуванням інфляційних нарахувань) та 3% річних в розмірі 12 678,24 грн. Вказаний лист - вимогу направлено позивачем на адресу відповідача засобами поштового зв`язку, докази направлення надані позивачем до матеріалів справи. Проте, відповідач на вищезазначену претензію не відреагував та суму заборгованості не сплатив. Згідно трекінгу поштових відправлень з сайту "Укрпошта", поштове відправлення № 6105249378443 (лист-вимога) повернуто відправнику за закінченням встановленого терміну зберігання. Обставини щодо стягнення вищевказаних нарахувань в примусовому порядку стали підставою для звернення ТОВ «ТКФ ДОВІРА-М» до суду з даним позовом. Мотиви, з яких виходив суд, застосовані норми права та висновки суду. За приписами ч. 1\~ст. 2 ЦПК України\~завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи неінакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимоги на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судому передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з п. 2.3.3 Договору Споживач зобов`язується проводити оплату за електроенергію відповідно до Додаткової угоди № 2 від 04.09.2013 до даного Договору. За умовами договору розрахунковим періодом є календарний місяць: оплата електричної енергії здійснюється Споживачем один раз за фактичний обсяг відпущеної електричної енергії, визначеного за показами розрахункових засобів обліку. Відповідно до п. 2.3.3. Договору Споживач зобов`язується забезпечувати своєчасну та повну оплату спожитої електричної енергії відповідно до умов цього Договору. За приписами ч. 1\~ст. 526 ЦК України\~зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч. 1\~ст. 530 ЦК України). Солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов`язання (ч. 1\~ст. 541 ЦК України). Відповідно до ч. 1\~ст. 610 ЦК України\~порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (ч. 1\~ст. 611 ЦК України). Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ст. 625 ЦК України). Інші доводи та заперечення сторони відповідача означених висновків суду не спростовують. При цьому, суд враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (№ 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (№ 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v.Spain) серія A. 303-A; пункт 29). Крім наведеного, суд не приймає до уваги доводи сторони відповідача про те, що розгляд даного спору віднесений до юрисдикції господарського суду, оскільки за відомостями Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб, фізичних осіб - підприємців, ФО-П [PERSON] припинено з 20.05.2019 та знято з усіх видів обліку 20.05.2019. Судові витрати. За приписами ч. 1\~ст. 133 ЦПК України\~судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 3\~ст. 141 ЦПК України\~при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує, окрім іншого, чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З урахуванням задоволення позовних вимог, здійснюючи розподіл судових витрат у справі, що розглядається, суд вважає можливим відшкодувати позивачу понесені судові витрати зі сплати судового збору стягнувши з відповідача. На підставі викладеного і

Outcome: approved