Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-26 00:00:00

У грудні 2023 року [PERSON] (далі - позивач) через представника [PERSON] звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до російської федерації в особі уряду російської федерації (далі - відповідач), у якому просив стягнути на свою користь моральну шкоду у сумі 60 000 000,00 грн., що в еквіваленти на день подання позову становить 1 620 627,38 доларів США або 1 481 035,34 євро. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач являється уродженцем та жителем м. Київ. Має дружину [PERSON] та двох дочок - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Загальновідомим є фактом, що 24 лютого 2022 року російська федерація розпочала повномасштабне вторгнення на територію України. Це спричинило тяжкі наслідки для всієї держави та громадян вцілому. Так, 24.02.2022 року сім`я позивача прокинулась від обстрілів у м. Києві. Було прийнято рішення всім разом поїхати до заміського будинку на Чернігівському напрямку у с. Заворичі. Але там були російські загарбники, які вбивали людей та знищували все довкола. У подальшому сім`я позивача вирішила повернутись до м. Києва, але дорога виявилась нелегкою через постійні обстріли. Створивши наскільки можливо безпечні умови для своєї сім`ї, позивач 9 березня прибув до військкомату Дарницького району, 13 березня був зарахований у військову частину [NUMBER] 25-й ОСБ. Спочатку [PERSON] знаходився у резервній роті та проходив військове навчання. Після цього був направлений у зону бойових дій Чернігівського напрямку. Брав участь у бойових діях для оборони та визволення Києва. У подальшому, ніс службу біля м. Канів по обороні міста та підступів до Києва. Далі був направлений на Бахмутський напрямок, а згодом у м. Сіверськ. 3 серпня 2022 року під час виконання бойового завдання позивач потрапив під мінометний обстріл, де був тяжко поранений. Отримав поранення верхніх та нижніх кінцівок, з подальшою ампутацією правої ноги, осколочне поранення в голову, що призвело до двох переломів основи черепу, контузії та розриву барабанних перетинок. Позивача евакуювали до [INFO] , де провели першу операцію з ампутацією правої ноги. У подальшому було кілька шпиталів, а згодом - направлено у м. Київ, де провели 15 операцій, включаючи реампутацію правої ноги вище коліна. У зв`язку з отриманими пораненнями позивача було комісовано з військової служби, встановлено 2-гу групу інвалідності. Після двох місяців у шпиталі був виписаний додому, де готувався до протезування. Після протезування почалася реабілітація, довелося знову вчитись ходити. Так, позивач перебував та перебуває у пригніченому стані, так як бачив усі жахи війни, пережив втрати побратимів, на даний час вимушений звикати до нових реалій життя, підлаштовуватись до умов з врахуванням стану свого здоров`я. При цьому, терористичні обстріли всієї території України продовжуються і дотепер, позивач продовжує боятись за свою сім`ю. Винною в цих подіях позивач вважає російську федерацію, яка розпочала загарбницьку війну, підступно та віроломно напала на Україну. [PERSON] вказує, що йому заподіяно моральну шкоду, яка ним оцінюється у сумі 60 000 000,00 грн. Посилаючи на норми Конституції України, ст.ст. 23, 1167 ЦК України, міжнародного права та практику Європейського суду з прав людини, звернувся до суду з даним позовом. Відзиву на позовну заяву не надходило. У судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили суд їх задовольнити. Відповідач у судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином шляхом опублікування оголошення на сайті суду, про причини неявки суд не повідомив. Відповідно до ст. 44 ЦПК України, учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Відповідно до ч. 3 ст. 13 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Як передбачено ч. 1 ст. 211 ЦПК України, розгляд справи відбувається у судовому засіданні. Неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею (ч. 1 ст. 223 ЦПК України). Крім того, у рішенні Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 р. у справі «Смірнов проти України», вказано, що в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання, та не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин, не подав відзив, а позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва Осаулова А.А. від 22.01.2024 року відкрито провадження у справі у порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. Протокольною ухвалою суду від 06.03.2024 року ухвально викликати та допитати в якості свідка [PERSON] та [PERSON] . Протокольною ухвалою суду від 08.04.2024 року закрито підготовче провадження у справі та призначено її судовий розгляд. Суд, заслухавши пояснення позивача, його представника та свідків, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню виходячи з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Перевіряючи обставини справи судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] є уродженцем м. Києва, зареєстрований та проживає за адресою: [ADDRESS] . З 15 лютого 1997 року [PERSON] та [PERSON] перебувають у зареєстрованому шлюбі. Мають двох доньок: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . У зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, в Україні було введено воєнний стан строком на 30 діб. В подальшому продовжувався строк дії воєнного стану в Україні, який триває і дотепер. Так, 13 березня 2022 року позивач [PERSON] був зарахований у військову частину [NUMBER] . Як вбачається із його характеристики від 25.11.2022 року, яка видана 2 взводу 1 стрілецької роти Павлом Розум, за час проходження військової служби зарекомендував себе як ініціативний, дисциплінований та грамотний командир відділення. Має добру професійну підготовку. Знає військові Статути, порадники, обов`язки щодо займаної посади, користується ними у повсякденній службовій діяльності. Постійно працює над удосконаленням своїх військових знань та підготовки. Рівень освіти відповідає посаді, яку займає. Вміло виконує доручену роботу. Справляється із завданнями, які потребують організаторських здібностей. Проявляє розумну ініціативу там, де це можливо. Характеризується як здібний, організований військовослужбовець, який швидко приймає рішення і вміє визначати переважні напрямки у використанні поставлених задач. Накази командирів та начальників виконує у повному обсязі. У стройовому відношенні підтягнутий, охайний, форму обсягу не порушує, фізично розвинутий. За характером врівноважений. Користується авторитетом у особового складу та інших військовослужбовців. Належним чином виконує вимоги статутів ЗСУ. На критику з боку командирів реагує адекватно, робить висновки. Корупційних діянь і правопорушень не вчиняв. Під час виконання поставлених бойових завдань проявив особливу мужність. У період служби у військовій частині [NUMBER] брав безпосередню участь у бойових діях по обороні м. Сіверськ Донецької області. При цьому варто зазначити, що позивач [PERSON] має посвідчення ветерана військової служби та учасника бойових дій. Проте, 03 серпня 2022 року у період час з 13:15 по 16:00 год. старший сержант військової служби за мобілізацією [PERSON] , 1971 р.н., під час виконання бойового завдання по обороні м. Сіверськ Донецької області та ведення оборонного бою, потрапив під мінометний обстріл з боку збройних сил російської федерації, одержав вибухову травму. Поранення не пов`язане з вчиненням злочину чи адміністративного правопорушення та не є наслідком вчинення дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння або навмисного заподіяння собі тілесного ушкодження, [PERSON] перебував у засобах індивідуального захисту (бронежелет та кевларовий шолом). Поранення отримано під час бойових дій із забезпеченням заходів з національної безпеки і оборони Батьківщини та територіальної цілісності, відсічі і стримування збройної агресії з боку збройних сил російської федерації на території Донецької області, пов`язано з виконанням обов`язків військової служби, а саме під час виконання завдання в зоні бойових дій, що вбачається із довідки командира військової частини [NUMBER] [PERSON] про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) від 17.08.2022 року №677. Із наданої медичної документації вбачається, що після отриманого поранення 03.08.2022 року лікувався на етапах медичної евакуації: ПХГП в м. Краматорськ, де 03.08.2022 року виконано ПХО вогнепальних ран,монтаж ст.АЗФ «Праве стегно-гомілка». З 04.08.2022 року по 06.08.2022 року знаходився на лікуванні у в/ч [NUMBER] [ADDRESS] . У подальшому доставлений у травматологічне відділення НВМКЦ «ГВКГ», де проходив лікування з 07.08.2022 року. 15.08.2022 року була проведена типова ампутація правої н/к на рівні н/3 стегна з утворенням двох шкірно-фасціальних клапанів, 03.09.2022 року формування кукси правого стегна. У подальшому надавалась відпустка за станом здоров`я. За рішенням ВЛК визнаний непридатним до військової служби з виключенням з військового обліку. У подальшому, встановлено 2 групу інвалідності з зв`язку з каліцтвом, що пов`язане із захистом Батьківщини. За нормами ст. 17 Конститтуції України, оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності покладаються на Збройні Сили України. Згідно зі статтею 1 Закону України «Про оборону України» збройна агресія - застосування іншою державою або групою держав збройної сили проти України. Збройною агресією проти України вважається будь-яка з таких дій: вторгнення або напад збройних сил іншої держави або групи держав на територію України, а також окупація або анексія частини території України; блокада портів, узбережжя або повітряного простору, порушення комунікацій України збройними силами іншої держави або групи держав; напад збройних сил іншої держави або групи держав на військові сухопутні, морські чи повітряні сили або цивільні морські чи повітряні флоти України; засилання іншою державою або від її імені озброєних груп регулярних або нерегулярних сил, що вчиняють акти застосування збройної сили проти України, які мають настільки серйозний характер, що це рівнозначно переліченим в абзацах п'ятому - сьомому цієї статті діям, у тому числі значна участь третьої держави у таких діях; дії іншої держави (держав), яка дозволяє, щоб її територія, яку вона надала в розпорядження третьої держави, використовувалася цією третьою державою (державами) для вчинення дій, зазначених в абзацах п'ятому - восьмому цієї статті; застосування підрозділів збройних сил іншої держави або групи держав, які перебувають на території України відповідно до укладених з Україною міжнародних договорів, проти третьої держави або групи держав, інше порушення умов, передбачених такими договорами, або продовження перебування цих підрозділів на території України після припинення дії зазначених договорів; особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій. 02.03.2022р. збройну агресію рф проти України у резолюції ES-11/1 «Агресія проти України» визнала Генеральна Асамблея ООН. Вона вимагає від рф негайного припинення застосування сили проти України, утримання від погроз чи застосування сили проти будь-якої держави ООН, повного та безумовного виведення збройних сил з території України у межах її міжнародно-визнаних кордонів, а також забезпечення повного захисту цивільних осіб, включаючи гуманітарний персонал, журналістів та осіб, які перебувають у вразливому становищі, у тому числі жінок і дітей. 16.03.2022р. Міжнародний суд ООН у міждержавній справі України проти росії ухвалив рішення про вжиття тимчасових заходів, згідно з яким визначив, що рф має негайно зупинити воєнні дії, які вона розпочала на території України 24 лютого 2022 року. 14.04.2022р. Верховна Рада України визнала дії, вчинені збройними силами рф та її політичним і військовим керівництвом під час останньої фази збройної агресії проти України, яка розпочалася 24 лютого 2022 року, геноцидом Українського народу (пункт 1 Заяви Верховної Ради України «Про вчинення Російською Федерацією геноциду в Україні», схваленої згідно з постановою Верховної Ради України № 2188-IX). 27.04.2022р. Парламентська асамблея Ради Європи ухвалила резолюцію «Наслідки продовження агресії Російської Федерації проти України: роль і відповідь Ради Європи» № 2433. Визнала, що агресія рф проти України є безпрецедентним актом як сама по собі, так і за її далекосяжними наслідками, бо провокує найважчу гуманітарну кризу в Європі з найбільшою кількістю жертв, наймасштабнішим внутрішнім і зовнішнім переміщенням населення з часів Другої світової війни. Згідно із правовою позицією Верховного Суду у постанові від 08.06.2022р. у справі № 490/9551/19 (провадження № 61-19853св21) з огляду на те, що починаючи з 2014 року, загальновідомим є той факт, що РФ чинить збройну агресію проти України, то у категорії справ про відшкодування шкоди, завданої фізичній особі, її майну, здоров`ю, життю, завданої внаслідок збройної агресії РФ на території України, іноземна держава-відповідач не користується судовим імунітетом проти розгляду судами України таких судових справ. Дії іноземної держави вийшли за межі своїх суверенних прав, оскільки будь-яка іноземна держава не має права втручатися шляхом збройної агресії в іншу країну. Згідно ч.2 ст.2 ЦК України учасниками цивільних відносин є, зокрема, іноземні держави та інші суб`єкти публічного права. Завдання моральної шкоди є підставою виникнення цивільних прав та обов`язків (п.3 ч.2 ст.11 ЦК України). Частиною 1 ст. 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Ч. 1, 5 ст. 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. У відповідності до п. 3 Постанови Пленуму Верховного суду України N 4 від 31.03.95 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної(немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості (п. 9 вказаної Постанови). Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року). Також, Європейський суд з прав людини в пункті 37 рішення у справі «Недайборщ проти Російської Федерації» зазначив, що заявнику не може бути пред`явлено вимогу про надання будь-якого підтвердження моральної шкоди, яку він поніс, що означає, що при наявності встановленого факту порушення прав заявника моральна шкода наявна та констатується судом. Право на життя передбачене Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, ІУ Женевською конвенцією 1949 року про захист цивільного населення під час збройного конфлікту, розділу ІІ Конституції України. Порушивши Статут ООН, Загальну декларацію прав людини, Будапештський меморандум (п.1, 2), Гельсінський заключний акт наради по Безпеці та Співробітництву в Європі 01 серпня 1975р., договори укладені між Україною та росією, в т.ч. про українсько-російський державний кордон, російська федерація вийшла за межі своїх суверенних прав, гарантованих ст.2 Статуту ООН. При вирішенні вимог позивача, суд також застосовує практику Європейського суду з прав людини, зокрема рішення у справі Луізідоу проти Турецької Республіки (CASE OF LOIZIDOU v.TURKEY (Article50), (40/1993/435/514) 28 July 1998), згідно якого вирішено зобов`язати сплатити компенсацію позивачу, зокрема й за моральні страждання через незаконну окупацію частини Кіпру турецькими Збройними Силами. Відповідно до вимог «Правила суду - компенсація шкоди», які використовуються Європейським судом з прав людини при розгляді справ із компенсації шкоди, зокрема, п.п. 15 п. 3 цих Правил, встановлено, що заявники, які бажають отримати компенсацію за нематеріальну шкоду, мають право вказати суму, яка на їхню думку, була б справедливою. Заявник, який вважає себе жертвою більш одного порушення Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року, може вимагати або одну одноразову суму, яка покриває всі передбачувані порушення, або окрему суму щодо кожного передбаченого Європейською конвенцією порушення. Обґрунтовуючи завдану відповідачем моральну шкоду в сумі - 60 000 000,00 грн., позивачем доведено, що внаслідок саме збройної агресії рф проти України, позивач приймав безпосередню участь у бойових діях, які мали істотний вплив на його психічний, фізичний та моральний стан, оскільки за час його перебування у зоні проведення бойових дій на Донецькому напрямку, він неодноразово був свідком загибелі та поранення його товаришів, інших учасників бойових дій та мирних громадян, особисто постійно піддавався ризику поранення та загибелі, сам отримав поранення, що призвело до ампутації нижньої кінцівки, зазнавав інших множинних грубих порушень його конституційних прав, зокрема, гарантованого Конституцією України права на життя, адже, він постійно реально сприймав загрозу бути вбитим. При цьому, при вирішенні даної цивільної справи суд виходить з того, що обставини постійних обстрілів ворогом всієї території України, запуск ракет та руйнування інфраструктури країни, житлових будинків, убивство великої кількості жителів цього міста, є загальновідомими обставинами, які в силу ч. 3 ст. 82 ЦПК України не підлягають доказуванню. Також у судовому засіданні було допитано позивача [PERSON] та його дружину [PERSON] в якості свідків, які повідомили суд про обставини виїзду на початку повномасштабного вторгнення на територію України до Чернігівської області, перебування в окупації, подальший приїзд до м. Києва. Після цього позивач приєднався до лав ЗСУ, а його сім`я залишилась у м. Києві. Також вказали на перебування позивача у пригніченому стані внаслідок поранення, травм та смерті побратимів. У даному випадку позивачем доведено причинно-наслідковий зв"язок між завданою шкодою та діями з боку відповідача, які це спричинили. Крім того, позивачем надано докази завдання моральної шкоди. Між тим, не в повній мірі обґрунтовано її розмір, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості. На підтвердження розміру моральної шкоди позивачем надано висновок спеціаліста-психолога за результатами психологічного дослідження фізичної особи. Проте, у відповідності до положень ст.76 ЦПК України, доказами у справі можуть бути виключно висновки експертів, якими вказане дослідження не являється. Так, позивач просив суд стягнути на свою користь моральну шкоду у розмірі - 60 000 000,00 грн. Проте, суд, враховуючи обставини справи, виходячи з засад розумності та справедливості, вважає, що достатнім для відшкодування моральної шкоди, завданої [PERSON] , є стягнення -15 000 000,00 грн. Розглядаючи справу в межах заявлених позовних вимог на підставі наявних у справі матеріалів, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, даний позов підлягає задоволенню в частині стягнення з російської федерації на користь [PERSON] моральної шкоди в розмірі - 15 000 000,00 грн. У відповідності до положень ст. 141 ЦПК України, оскільки позивача звільнено від сплати судового збору, з відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір у сумі 13 420,00 грн. На підставі викладеного, ст. ст. 2, 16, 23, 1167 ЦК України, ст.ст. 3-5,12-13, 19, 76-92, 95, 187, 211, 223, 258-259, 264-265, 268, 272-275, 279, 280, 352, 354-355, ЦПК України, Постановою Пленуму Верховного суду України N 4 від 31.03.95 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», суд, -

Outcome: partial