Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-20 00:00:00

В листопаді 2023 року позивач ПАТ «Національна акціонерна страхова компанія «ОРАНТА» звернувся до суду з позовною заявою, в якому просить стягнути з відповідача [PERSON] суму страхового відшкодування в розмірі 4 921,11 грн. Позов мотивований тим, що 04.07.2022 року та НАСК «ОРАНТА» уклали договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (поліс 209874328), яким було застраховано цивільну відповідальність володільця забезпеченого транспортного засобу «Дача Логан», д.р.н. [NUMBER] . 11.02.2023 року сталася автопригода за участю забезпеченого транспортного засобу «Дача Логан», д.р.н. [NUMBER] під керуванням [PERSON] та транспортного засобу «Мітсубіші», д.р.н. [NUMBER] . Відповідно до постанови Васильківського міськрайонного суду Київської області по справі № 362/1383/23, [PERSON] визнали винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.ст. 124, 122-4 КУпАП. Відповідно до ремонтної калькуляції № с 87424/23Н від 28.02.2023 року, страхового акту «ОЦВ-23-32-87424/1 від 23.05.2023 р., розрахунку страхового відшкодування та платіжної інструкції № 26315 від 23.05.2023 р., була здійснена виплата страхового відшкодування власнику пошкодженого транспортного засобу [PERSON] , за транспортний засіб «Мітсубіші», д.р.н. [NUMBER] , в розмірі 4 921,11 грн. Згідно з ст. 38 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик, після виплати страхового відшкодування, має право подати регресивний позов до страхувальника або водія наземного транспортного засобу, який спричинив дорожню-транспортну пригоду, якщо водій самовільно залишив місце ДТП. Провадження у справі відкрито ухвалою 07.11.2023 р. з призначенням розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін (суддя Скрипник О.Г.). На підставі протоколу повторного автоматизованого розподілу справ між суддями від 23.01.2024 р. дана справа розподілена на суддю Ларіонову Н.М. Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 29 січня 2024 року цивільну справу прийнято до провадження та призначено судове засідання. Представник позивача в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений відповідно до вимог закону, через канцелярію суду подав заяву про розгляд справи за його відсутності, вимоги позову підтримав в повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач, будучи повідомленим про день, час та місце розгляду справи належним чином, в судове засідання повторно не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, не подав відзив на позовну заяву, в зв`язку з чим відповідно до вимог ст.ст.223 ч.4, 280 ЦПК України розгляд даної справи проведений в заочному порядку. Суд, встановивши обставини справи та перевіривши їх доказами, яким надана оцінка в їх сукупності, вважає, що позов підлягає задоволенню за таких підстав. У відповідності до ст.ст.12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з вимогами ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч.2 ст.78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Згідно ч.2 ст.89 ЦПК України, жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Судом встановлено, що 11.02.2023 о 09.44 год у Київській області в смт Гребінки по вул.. Київській 153 водій [PERSON] перед початком руху автомобіля марки Dacia Logan д.н.з. [NUMBER] , в порушення вимог п.10.1 ПДР, не переконався, що це буде безпечно та скоїв зіткнення з автомобілем марки Mitsubishi Lancer д.н.з. [NUMBER] під керуванням [PERSON] , в результаті чого пошкоджено автомобілі та завдано матеріальні збитки. Після вищевказаної дорожньо-транспортної пригоди в порушення п.2.10а ПДР, не дочекавшись прибуття працівників поліції, водій [PERSON] , будучи причетним до ДТП, залишив місце ДТП. Постановою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 26 квітня 20123 року у справі № 362/1381/23 [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. 122-4 та ст. 124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 200 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 3400 гривень на користь держави. Позивачем дану подію визнано страховим випадком про що свідчить складений страховий акт № ОЦВ-23-32-87424/1 та згідно заяви страхувальника здійснено потерпілому виплату страхового відшкодування, що підтверджується платіжним дорученням № 26315 від 23.05.2023 року в розмірі 4921,11 грн., копія якого наявна в матеріалах справи. Статтею 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Відповідно до п.3 ч.1 ст. 20 Закону України «Про страхування», страховик зобов`язаний, зокрема, при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк. Стаття 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачає право страховика подати після виплати страхового відшкодування регресний позов до страхувальника за наявності певних умов. Так, зокрема, відповідно до п.38.2.1. ст. 38 даного Закону страховик після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до власника, водія транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім осіб, зазначених у пункті 13.1 статті 13 цього Закону. Приписами ч.2 ст. 1187 ЦК України визначено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно з ч.1ст. 1166 ЦК України шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Статтею 1191 ЦК України передбачено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Згідно ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування», до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове, відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. В постанові Верховного Суду України від 02.12.2015 року у справі № 6-691цс15 зроблено висновок про те, що правильним є стягнення з винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування) коефіцієнта фізичного зносу)та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати). Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України збитками є зокрема втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищення або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Відповідач заперечень та доказів на підтвердження своїх заперечень не надав. Таким чином, суд проаналізувавши встановлені фактичні обставини по справі, оцінивши представлені сторонами докази в їх сукупності, дійшов висновку про те, що позивач виконав покладений на нього Законом обов`язок по відшкодуванню шкоди заподіяної з вини відповідача, а тому до позивача, як до страховика перейшло право вимоги до відповідача, як винної особи за завдані збитки у вигляді виплаченого відшкодування в розмірі 4 921 (чотири тисячі дев`ятсот двадцять одна) гривня 11 коп. На основі повно та всебічно з`ясованих обставин справи, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню повністю, оскільки є заснованими на законі, обґрунтованими та знайшли своє повне підтвердження в ході судового розгляду. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір, сплачений позивачем при подачі позову в розмірі 2 684, 00 грн., підтверджений платіжним дорученням № 53795 від 26.10.2023 р. На підставі викладеного, ст.ст.22, 993, 1166, 1187, 1191 ЦК України, ст. ст. 6, 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст. ст. 20, 27 Закону України «Про страхування»,

Outcome: approved