Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-15 00:00:00

У вересні 2023 року [PERSON] звернувся до суду із зазначеним позовом до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Авангардівська селищна рада, посилаючись на те, що з відповідачкою у справі він перебував в шлюбі, зареєстрованому 24 липня 2014 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Малиновському районі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції, актовий запис №1500. Від шлюбу у них народився син - [PERSON] , [INFO] ,. Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 21 січня 2016 року шлюб між ними розірвано. Питання визначення місця проживання дитини при винесенні рішення суду не вирішувалося. Зазначав, що він з малолітнім сином [PERSON] , [INFO] , зареєстровані за адресою: [ADDRESS] , але з народження сина проживають у будинку за адресою: [ADDRESS] , який належить на праві власності [PERSON] . Разом з ними також протягом п`яти місяців проживала мати дитини, відповідачка у справі, але на протязі цього періоду близько місяця вона знаходилась на лікуванні в КУ «Одеський обласний медичний центр психічного здоров`я», де знаходилась на обліку у зв`язку з психічним захворюванням. Вказував, що після лікування, відповідачка повідомила його про те, що не бажає виховувати та займатись дитиною, тому віддала дитину йому та стала проживати окремо. Стверджував, що на протязі чотирьох років мати дитини ні разу не з`являлась, не цікавилась життям та здоров`ям сина, його розвитком, матеріальним забезпеченням, тощо. Місце її перебування було невідоме, всі обов`язки по вихованню та забезпеченню дитини виконував він, а також у вихованні дитини йому допомагала його мати [PERSON] . В 2019 році з`явилась мати дитини [PERSON] , та проявила цікавість по відношенню до сина, періодично, раз в місяць, раз в два тижня почала приїжджати та просити побачення з дитиною. Ніхто їй не перешкоджав спілкуватись з сином, але дані зустрічі проходили під наглядом близьких людей та родичів. Натомість, відповідачка проводити час з дитиною довго не могла, оскільки починала дратуватись та кричати на сина. 31 серпня 2023 року відповідачка взяла дитину на прогулянку і не повернула. В телефонному режимі повідомила про те, що дитину вони більше не побачать, так як вона знаходитися далеко і він їх не знайде. Всі прохання повернути дитину, результату не дали. Зазначив, що дитина хворіє та йому було поставлено діагноз на бронхіальну астму, екзогенну форму, персистуючий перебіг легкого ступеня, ДНО, не контрольована. Цілорічний алергічний риніт, персистуючий перебіг середнього ступеня важкості, тому дитина потребує лікування та профілактики захворювання астми, яке мати дитини не може їй забезпечити, оскільки не визнає даної хвороби взагалі, вважає дитину здоровою, та не бажає її лікувати. Посилаючись на вищевказані обставини, позивач просив суд визначити місце проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] , разом з ним, його батьком, [PERSON] , [INFO] ,. Ухвалою суду від 21 вересня 2023 року у вказаній справі було відкрито провадження, призначено підготовче судове засідання та залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - орган опіки та піклування Хаджибейської районної адміністрації Одеської міської ради (т. 1 а.с. 70-71). Ухвалою суду від 12 жовтня 2023 року задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів (т. 1 а.с. 97). Ухвалою суду від 12 жовтня 2023 року об`єднано в одне провадження цивільну справу №521/21726/23 за позовом [PERSON] до [PERSON] , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Авангардівська селищна рада, орган опіки та піклування Хаджибейської районної адміністрації Одеської міської ради, про визначення місця проживання дитини з батьком з цивільною справою №521/21851/23 за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: орган опіки та піклування Хаджибейської районної адміністрації Одеської міської ради, про відібрання дитини від матері без позбавлення батьківських прав, та присвоїти об`єднаній цивільній справи єдиний унікальний номер судової справи №521/21726/23 (т. 1 а.с. 99). Ухвалою суду від 09 листопада 2023 року позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: орган опіки та піклування Хаджибейської районної адміністрації Одеської міської ради, про відібрання дитини від матері без позбавлення батьківських прав залишено без розгляду (т. 1 а.с. 204). Ухвалою суду від 01 лютого 2024 року продовжено строк підготовчого провадження (т. 2 а.с. 9) Ухвалою суду від 05 березня 2024 року задоволено заяву позивача про виклик свідків (т. 2 а.с. 31). Ухвалою суду від 05 березня 2024 року підготовче провадження по справі закрито, справа призначена до судового розгляду (т. 2 а.с. 32). Позивач та його представник, діюча за ордером від 11 жовтня 2023 року в судове засідання не з`явилися, про дату, час і місце слухання справи повідомлялися судом відповідно до вимог ст. 128 ЦПК України, надали заяву про підтримання позовних вимог та просили суд розглянути справу за їх відсутністю (т. 1 а.с. 83, 84, т. 2 а.с. 90). Відповідачка в судове засідання не з`явилася, про дату, час і місце слухання справи повідомлялася судом відповідно до вимог ст. 128 ЦПК України, раніше в судовому засіданні визнавала позовні вимоги та просила їх задовольнити (т. 2 а.с. 76-80, 81). Представник Авангардівської селищної ради, діюча за довіреністю від 05 липня 2023 року в судове засідання не з`явилася, про дату, час і місце слухання справи повідомлялася судом відповідно до вимог ст. 128 ЦПК України, надала заяву про визнання позовних вимог та просила суд розглянути справу за її відсутністю (т.1 а.с. 194, т. 2 а.с. 60-61, 62). Представник органу опіки та піклування Хаджибейської районної адміністрації Одеської міської ради, діюча за довіреністю від в судове засідання не з`явилася, про дату, час і місце слухання справи повідомлялася судом відповідно до вимог ст. 128 ЦПК України. Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п. 35 рішення від 07 липня 1989 року Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії» (Alimentaria Sanders S.A. v. Spain). Європейський суд з прав людини неодноразово вказував, що на зацікавлену сторону покладається обов`язок проявляти належну увагу в захисті своїх інтересів та вживати необхідних заходів, щоб ознайомитись із подіями процесу (див. серед іншого «Гуржій проти України», заява № 326/3, 01 квітня 2008 року, «Олександр Шевченко проти України», № 8771/02, § 27, 26 квітня 2007 року). Поряд з цим, Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) неодноразово наголошував, що національні суди мають організовувати судові провадження таким чином, щоб забезпечити їх ефективність та відсутність затримок (див. рішення ЄСПЛ від 02 грудня 2010 року у справі «Шульга проти України» № 16652/04). Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 - 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08 листопада 2005 року у справі «Смірнова проти України»). У справах «Рябих проти Росії» (заява № 52854/99, рішення від 24 липня 2003 року, пункт 52) та «Пономарьов проти України» (заява № 3236/03 від 03 квітня 2008 року, пункт 40) Європейський суд з прав людини зазначив, що сторона, яка приймає участь у судовому процесі, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. Відомості про розгляд справ (залишення позову без руху, повернення позовної заяви, дані про відкриття провадження та дати призначення справи до розгляду) публікуються на офіційному веб-сайті Малиновського районного суду м. Одеси у відповідності до Рішення ради суддів загальних судів № 12 від 28 лютого 2013 року «Про організацію роботи з інформаційного наповнення і функціонування офіційних веб-сайтів загальних судів на офіційному веб-порталі судової влади України» та відправлено до ЄДРСР. Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Суд, з метою дотримання строків розгляду справи, вважає можливим слухати справу за відсутністю сторін та представників третіх осіб, які своєчасно і належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи. Відповідно до ст. 44 ЦПК України учасники справи зобов`язані добросовісно користуватися процесуальними правами, зловживання процесуальними правами не допускається. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши і оцінивши надані докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд вважає, що правовідносини, які виникли між сторонами, регулюються главою тринадцятою Сімейного кодексу України, тому при винесенні рішення суд застосовує норми матеріального права, якими вказані правовідносини регулюються. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що сторони перебували у шлюбі, зареєстрованому 24 липня 2014 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Малиновському районі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції, актовий запис №1500. Від шлюбу у сторін народився син - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження (т. 2 а.с. 19). Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 21 січня 2016 року шлюб між сторонами розірвано. Питання визначення місця проживання дитини при винесенні рішення суду не вирішувалося (т. 1 а.с. 17-18). Судом встановлено, що сторони після розлучення, проживають окремо. Встановлено, що [PERSON] є фізичною особою-підприємцем, що підтверджується випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (т. 1 а.с. 21, 114). З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] , [INFO] , разом з малолітнім сином [PERSON] , [INFO] , зареєстровані за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується довідкою Департаменту надання адміністративних послуг Одеської міської ради про реєстрацію місця проживання особи від 17 серпня 2021 року та довідкою Департаменту надання адміністративних послуг Одеської міської ради про реєстрацію місця проживання/ перебування фізичної особи на території м. Одеси №Б5-65683-ф/л від 25 квітня 2019 року (т. 1 а.с. 31, 32). Відповідно до довідки Департаменту надання адміністративних послуг Одеської міської ради про реєстрацію місця проживання/перебування особи №Б5-171263 від 02 листопада 2022 року та відповіді з Єдиного державного демографічного реєстру №228272 від 15 вересня 2023 року, [PERSON] , [INFO] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (т. 1 а.с. 33, 68). Згідно довідки Авангардівської селищної ради №499 віл 26 серпня 2021 року [PERSON] , [INFO] , разом з малолітнім сином [PERSON] , [INFO] , постійно проживають у будинку за адресою: [ADDRESS] , який належить на праві власності на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 01 лютого 2011 року матері позивача - [PERSON] (т. 1 а.с. 34, 35, 41). Встановлено, що малолітній [PERSON] , [INFO] , навчається в 3-му класі в Урбан Скул Арт Вілль, що підтверджується характеристикою на [PERSON] від 11 вересня 2023 року (т. 1 а.с. 43). З змісту талону-повідомлення єдиного обліку №14181 про прийняття і реєстрацію заяви (повідомлення) про кримінальне правопорушення та іншу подію від 11 вересня 2023 року, вбачається, що 08 вересня 2023 року до Одеського районного управління №2 ГУНП в Одеській області звернулася [PERSON] та просила прийняти заходи до її невістки [PERSON] , [INFO] , яка 31 серпня 2023 року поїхала разом зі своїм сином [PERSON] , [INFO] , до м. Київ та не бажає повертатись та віддавати дитину , а також відповідати на телефонні дзвінки заявниці (т. 1 а.с. 44). Відповідно до довідки Комунального закладу «Авангардівський заклад дошкільної освіти «Берізка» Авангардівської селищної ради Одеського району Одеської області №44 від 12 вересня 2023 року [PERSON] , [INFO] , відвідував Авангардівський заклад дошкільної освіти «Берізка» з 17 вересня 2018 року. Мати [PERSON] не брала участі у вихованні дитини, не приходила до дитячого садочка, не спілкувалася з вихователями, не забирала дитину до дому та не брала участі в батьківських зборах (т. 1 а.с. 47). Участь батька дитини, [PERSON] , [INFO] , у вихованні малолітнього [PERSON] , [INFO] , також підтверджується фотофіксацією та поясненнями свідків: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (т. 1 а.с. 51-59, т. 2 а.с. 64, 65, 66, 67, 68, 69, 70, 71, 72, 73, 74, 75). Судом встановлено, що малолітній [PERSON] , [INFO] , хворіє та йому був встановлений діагноз: Бронхіальна астма, екзогенна форма, персистуючий перебіг легкого ступеню, ДНО, не контрольована. Цілорічний алергічний риніт, персистуючий перебіг середнього ступеню важкості. Сенсібілізація до алергенів собаки - Can fl і кішки - Fel d, тому дитина потребує лікування та профілактики захворювання астми, яке мати дитини не може їй забезпечити, оскільки не працює (т. 1 а.с. 22, 23, 24, 25, 26, 27, 28, 29, 30). Відповідно до довідки військово-лікарської комісії від 12 липня 2023 року солдат [PERSON] , 1993 року народження, на підставі ст.52-А графи II Розкладу хвороби, графи Б ТДВ непридатний до військової служби з виключенням з військового обліку (т. 1 а.с. 213, 214-215). Отже, позивач виключений з військового обліку. Згідно акту обстеження умов проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] , для виховання та розвитку дитини створено належні умови (т. 2 а.с. 4-6 ). Відповідно до ст. 19 СК України при розгляді судом справ щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Висновком органу опіки та піклування Авангардівської селищної ради Одеського району Одеської області від 31 січня 2024 року визначено місце проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] , разом з батьком, [PERSON] , [INFO] , (т. 2 а.с. 4-6). Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ч. 1 ст. 18, ч. 1 ст. 27 Конвенції про права дитини держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. У ч. 1 ст. 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку. Відповідно до положень ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Стаття 141 СК України визначає, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до положень ч. 1 ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. У частині першій статті 3 Конвенції визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. У рішенні Європейського суду з прав людини від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (параграф 76). У параграфі 54 рішення Європейського суду з прав людини «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року, заява № 31111/04, зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Аналіз наведених норм права, практики Європейського суду з прав людини дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. Міжнародні та національні норми не містять положень, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною. При визначенні місця проживання дитини судам необхідно крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору. Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах. За змістом статей 160-161 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків, а місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Таким чином, у разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом, проте при вирішенні вказаного питання, що стосується дитини, яка досягла 14 років, слід керуватися частиною третьою статті 160 СК України та положеннями статті 29 ЦК України. Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 25 січня 2018 року у справі № 537/5119/15-ц. За таких обставин, суд вважає, що позовні вимоги щодо визначення місця проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] , разом з батьком, [PERSON] , [INFO] , підлягають задоволенню. Крім того, суд звертає увагу на те, що відповідачка не заперечує проти визначення місця проживання дитини разом з батьком. Частиною 7 ст.7 СК України передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Відповідно до принципу 6 Декларації прав дитини, затвердженої резолюцією 1386 (XIV) Генеральної асамблеї ООН від 20 листопада 1959 року дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, зростати під опікою і під відповідальністю своїх батьків і в усякому разі в атмосфері любові і моральної і матеріальної забезпеченості; малолітня дитини не повинна, окрім тих випадків, коли є виняткові обставини (відсутність самостійного доходу, зловживання спиртними напоями або наркотичними засобами, аморальна поведінка, яка може зашкодити розвиткові дитини), бути розлученою зі своєю матір`ю. Отже, при винесенні рішення суд приймає до уваги тільки інтереси дитини, які переважають над інтересами батьків. Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Згідно ст. 263 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд також вирішує питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. Судовий збір у справі складає 1073,60 грн., які сплачені позивачем при зверненні до суду (а.с. 1).

Outcome: approved