Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-08 00:00:00

Стислий виклад позиції сторін. [PERSON] (позивач) подав до суду позов до [PERSON] (відповідачка), в якому просить стягнути з відповідачки на його користь грошові кошти, передані в якості авансу, у розмірі 7 500 доларів США, сплачені за попереднім договором купівлі-продажу об`єкта від 25.07.2019 та судовий збір у розмірі 992,40 грн. В обґрунтування своїх вимог щодо предмета спору покликається на те, що 25.07.2019 між ним та [PERSON] було укладено Попередній договір купівлі-продажу об`єкту за адресою: [ADDRESS] . З умов даного договору вбачається, що він як покупець мав намір придбати у відповідачки як продавця належні їй на праві власності зазначений будинок. Сторони взяли на себе взаємний обов`язок укласти основний договір купівлі-продажу об`єкту і його реєстрації на нового власника до 01.11.2019. Згідно з умовами попереднього договору сторони дійшли згоди, що в підтвердження намірів щодо укладення договору купівлі-продажу та з метою часткового його виконання покупець передає продавцю грошову суму, що становить 195 000 грн, що еквівалентно на день укладення договору 7 500 доларів США. 25.07.2019 позивачем передано відповідачці аванс в сумі 7 500 доларів США. Станом на день звернення з даним позовом основний договір купівлі-продажу не укладено, суму авансу відповідачем не повернуто. У зв`язку з невиконанням умов попереднього договору від 25.07.2019 позивачем на адресу відповідача 18.10.2022 була направлена претензія, яка залишена відповідачкою без задоволення. Враховуючи, що відповідачка свої зобов`язання за попереднім договором купівлі-продажу від 25.07.2019 не виконала, а саме не вчинила дій щодо укладення договору купівлі-продажу у строк до 01.11.2019, відтак з відповідачки на його користь підлягає стягнення авансу в розмірі 7 500 доларів США. Представник відповідачки подав відзив на позовну заяву (а.с.52-58), в обґрунтування якого покликаючись на те, що між [PERSON] та [PERSON] дійсно було укладено Договір від 25.07.2019, відповідно до умов якого Продавець (Відповідачка) зобов`язалася продати Покупцеві (Позивачу) будинок, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] . На виконання умов вказаного договору Позивач 25.07.2019 передав Відповідачці грошові кошти у розмірі 195 000 грн. Сторонами узгоджено, що останні зобов`язані укласти основний договір до 01.11.2019 за адресою [ADDRESS] . Відповідачка ніколи не відмовлялася та не ухилялася від укладення договору купівлі-продажу будинку з Позивачем. Натомість, навпаки, договір купівлі-продажу був не укладений з вини покупця, оскільки саме він ухилився від укладення договору купівлі-продажу. Відповідачка передала Позивачеві в користування об`єкт нерухомості, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] та ключі від будинку, забезпечила безперешкодний доступ до будинку, прибудинкової території, допоміжних (господарських) приміщень. Позивач безпосередньо після підписання зазначеного вище Договору від 25.07.2019 користувався будинком, проживав у ньому та, в подальшому, передав його в користування своїм родичам. Відповідачка повністю підготувалася до укладення Договору, виготовила всі необхідні документи та чекала повідомлення від [PERSON] про час та місце укладання договору купівлі-продажу будинку. Позивач не навів жодних аргументів на підтвердження факту ухилення саме [PERSON] від укладення договору купівлі-продажу. Також, у матеріалах справи відсутні будь-які докази, які б підтверджували факт передачі Позивачем Відповідачці коштів саме у валюті, натомість сторони договору визначили, що розрахунки між ними проводяться у гривнях. Відтак, вимога Позивача про стягнення з Відповідачки 7 500 доларів США є безпідставною та не підлягає задоволенню. Оскільки основний договір купівлі-продажу будинку не був укладений між сторонами саме з вини Позивача, останній повинен нести відповідальність перед Відповідачкою у розмірі гарантованої суми. У судовому засіданні позивач позов підтримав повністю. Представник позивача позов підтримав повністю, покликаючись на викладені у ньому обставини, суду пояснив, що у жовтні 2019 вони зверталися до відповідачки про укладення договору, однак у неї ще не були готові всі необхідні документи для цього. На даний час позивач придбав інше майно, тому не бажає укладати цей договір. Відповідачка [PERSON] позов не визнала, суду пояснила, що перед укладенням договору вона попередила позивача про неготовність документів на майно. За домовленістю вона впустила позивача та його родичів жити у будинок, а документи виготовила пізніше - у січні 2020 року, про що позивач був повідомлений. Останній наполягав на зниженні ціни або відмовиться від договору. У подальшому позивач перестав йти на контакт і відмовлявся говорити. Також, у будинку є непогашена заборгованість по світлу, за що їй відключили світло. За час проживання родичів позивача у будинку було знищено її майно, згорів сарай з дровами. Представник відповідачки позов не визнав, заперечив проти його задоволення, суду пояснив, що між сторонами було укладено договір на майбутнє відчуження. У зв`язку з неготовністю документів було укладено саме попередній договір. Відповідачка отримала 195 000,00 грн. Відповідачкою вживалися всі заходи з метою оформлення документів. Документи на будинок були оформлені 14.11.2019, на землю - 23.01.2020. Сторони не узгоджували чіткої дати оформлення головного договору та місця укладення. Позивач ухилявся від укладення основного договору, жодного листа і вимоги ним відповідачці не надсилалося. Крім цього, позивач знищив майно відповідачки. Надана позивачем відповідачці сума коштів є завдатком та повинна бути залишена відповідачці, оскільки саме з вини позивача не було укладено основний договір купівлі-продажу. Також, зазначив, що попередній договір купівлі-продажу укладений у простій письмовій формі, тому в силу закону він є нікчемним. Заяви, клопотання, подані учасниками справи. Представником позивача подано заяву про незаперечення проти відкладення розгляду справи (а.с.42), заяву розгляд підготовчого засідання за її відсутності (а.с.78), клопотання про допит свідків у судовому засіданні (а.с.92), заяву про відкладення судового засідання (а.с.108), заяву про припинення договору про надання правової допомоги між нею та позивачем (а.с.120), клопотання про розгляд справи за його відсутності (а.с.123, 132-133, 165, 208, 216), клопотання про долучення доказів (а.с.145-153), клопотання про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції (а.с.173-174, 187). Представником відповідачки подано клопотання про ознайомлення з матеріалами справи (а.с.36), клопотання про відкладення розгляду справи (а.с.39), заяву про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції (а.с.68). заяву про виклик свідків (а.с.69), клопотання про витребування доказів (а.с.70), клопотання про розгляд клопотання про витребування доказів та заяви про виклик свідків без його участі (а.с.76, 77), клопотання про долучення доказів до справи (а.с.93), клопотання про відкладення розгляду справи (а.с.114, 121, 163, 206) Процесуальні дії у справі. Ухвалою від 09.02.2023 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду в порядку загального позовного провадження (а.с.29-30). Ухвалою підготовчого засідання від 09.03.2023 відкладено підготовче засідання (а.с.43). Ухвалою від 07.04.2023 постановлено проводити підготовче засідання в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду за допомогою підсистеми ЄСІТС відеоконференцзв`язку (а.с.73-74). Ухвалою підготовчого засідання від 11.04.2023 витребувано документи та оголошено перерву у підготовчому засіданні (а.с.79-80). Ухвалою підготовчого засідання від 23.05.2023 закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті (а.с.105). Ухвалами судового засідання від 26.06.2023, 07.08.2023, 17.10.2023, 21.12.2023, 11.04.2024 відкладено розгляд справи (а.с.109, 115, 127, 168, 211). Ухвалою від 05.02.2024 клопотання представника позивача про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції у справі залишено без розгляду (а.с.177-178). Ухвалою від 27.02.2024 постановлено проводити судове засідання в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду за допомогою підсистеми ЄСІТС відеоконференцзв`язку (а.с.188-189). Також, судом розміщено (оприлюднено) на веб-порталі Судової влади України оголошення про виклик у судове засідання по справі №464/5188/22 відповідачки [PERSON] (а.с.37, 48). Позиція суду. Суд, з`ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, надавши оцінку кожному доказу окремо та зібраним у справі доказам в цілому, доходить висновку, що позов підлягає задоволенню частково виходячи з такого. Фактичні обставини, встановлені судом, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини. Відповідно до договору від 25.07.2019, укладеного між [PERSON] (Продавець) та [PERSON] (Покупець) у простій письмовій формі, сторони домовилися, що Продавець продає Покупцеві квартиру за адресою: [ADDRESS] , що належить продавцю на підставі заповіту по свідоцтву № [NUMBER] від 30.11.1999, за суму 390 000,00 грн (15 000,00 доларів США). Укладення основного договору купівлі-продажу об`єкту і його реєстрація на нового власника майна проводиться державним реєстратором повинні відбутися до 01.11.2019 за адресою: [ADDRESS] (розділ Предмет договору.). Сторони дійшли згоди, що в підтвердження намірів щодо укладення Договору купівлі-продажу та з метою часткового його виконання Покупець передає Продавцю в рахунок належного платежу, зазначеного в п. 1 цього договору, грошову суму, що становить 195 000,00 грн (7 500,00 доларів США). Ця сума передається Покупцем Продавцю в момент підписання цього Договору. Цей договір є попереднім договором купівлі-продажу і вступає в силу з моменту його підписання і діє до моменту укладення основного Договору купівлі-продажу (розділ Інші умови) (а.с.7-8). Згідно зі свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 14.11.2019, зареєстрованого у реєстрі за №1416, та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 14.11.2019, спадкоємцем зазначеного в заповіті майна [PERSON] є її донька [PERSON] . Спадщина, на яку видано свідоцтво, складається з житлового будинку з прилеглими до нього господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться по [ADDRESS] та розташований на земельній ділянці Вибранівської сільської ради. Право приватної власності на житловий будинок зареєстровано 14.11.2019 (а.с.60, 61, 137). Довідкою виконавчого комітету Ходорівської міської ради від 20.01.2020 встановлено, що всі будівлі по [ADDRESS] розташовані на неприватизованій земельній ділянці площею 0,25 га для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (а.с.64). За змістом витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку станом на 23.01.2020 земельна ділянка з кадастровим номером 4621581800:05:002:1020, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , призначена для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд перебувала у комунальній власності (а.с.61-63). 10.07.2020 [PERSON] оформила заяву попередження, адресовану [PERSON] , зареєстровану у реєстрі за №27, про залишення у неї завдатку, наданого останнім, через неукладення з його вини договору купівлі-продажу та звільнення ним будинку (а.с.65). Відповідно до акту обстеження житлово-побутових та матеріальних умов заявника від 11.07.2020 по [ADDRESS] із серпня 2019 року фактично проживають без реєстрації четверо осіб, які є родичами [PERSON] . Земельна ділянка біля будинку не прибирається і не обкошується. До Вибранівського старостату надійшов лист ЦОК №10 ТОВ «Львівенергозбут» від 25.05.2020 про наявність заборгованості за вказаним господарством (а.с.66). 18.10.2022 [PERSON] оформив претензію, адресовану [PERSON] , про повернення у триденний термін з дня отримання цієї претензійної вимоги суми коштів 7 500,00 доларів США (а.с.9-10). Згідно з актом про пожежу від 12.10.2020, звітом про причини виникнення пожежі від 13.10.2020 та листом Стрийського ГУ ГУ ДСНС України у Львівській області від 02.05.2023 у результаті пожежі, яка виникла у господарській будівлі [PERSON] у с. Чижичі 10.10.2020, знищено покриття та перекриття на площі 8 м.кв., речі домашнього вжитку на площі 4 м.кв. та пошкоджено покриття на площі 6 м.кв. Ймовірна причина пожежі: необережне поводження з вогнем невстановленою особою (а.с.97, 98-99, 100-101). За змістом наданої Головним центром обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України від 11.04.2023 [PERSON] періодично виїжджав за межі України та повертався в України у період з 10.09.2019 до14.03.2022 (а.с.88, 90). Відповідно до листа Ходорівської міської ради від 24.11.2023 рішення про надання [PERSON] дозволу на розроблення технічної документації та затвердження технічної документації під будинком за адресою: [ADDRESS] не виносилось (а.с.158). Допитаний як свідок позивач [PERSON] з його згоди надав суду показання, за змістом яких він хотів придбати будинок відповідачки, однак вона повідомила про неготовність документів на майно. Домовилися про 3 місяці для їх виготовлення. Дав завдаток 7 500,00 доларів США. Строки пройшли, документи були не готові. Договір підписували на вулиці у м. Львові. Нотаріально його не посвідчували. Через декілька днів після укладення договору родичі заїхали у будинок. Орендну плату не сплачував і частково оплачував комунальні послуги. Він звертався до відповідачки в усній формі про укладення договору, однак вона повідомляла про неготовність документів. Він часто виїжджав за кордон, але постійно був на зв`язку. На даний час він не бажає купляти будинок. Свідок [PERSON] надав суду показання, за змістом яких між [PERSON] та покупцем будинку був конфлікт через гроші, оскільки не повністю було сплачено суму. Будинок [PERSON] був у хорошому стані, доглянутий. На місці комісія встановила спалений сарай, розібраний паркан, безпорядок на подвір`ї. Також, комісія встановила факт проживання у будинку людей - позивача з родичами. Свідок [PERSON] надала суду показання, за змістом яких позивач придбав будинок [PERSON] у с. Чижичі. У ньому проживали брат позивача та родичі. За час проживання на подвір`ї згоріла стайня. Також, їй відомо, що була заборгованість за світло у цьому будинку. Свідок [PERSON] надала суду показання, за змістом яких до продажу у хаті був порядок і у доброму стані будівлі та паркан. Після придбання - відсутній паркан, стайня, запущене подвір`я. Проживало декілька людей у будинку, зокрема і позивач. До них приходили листи про наявність заборгованості за цим господарством по сплаті за світло. Зміст спірних правовідносин. Спірні правовідносини між сторонами виникли у зв`язку з невиконанням сторонами умов попередньо договору купівлі-продажу нерухомого майна та не укладенням ними основного договору. Норми права, які застосував суд. До спірних правовідносин, які виникли між сторонами, підлягають застосуванню норми Цивільного кодексу України (далі - ЦК України). Так, відповідно до частини 1 статті 657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі. Частиною 1 статті 635 ЦК України встановлено, що попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, - у письмовій формі. Згідно з положеннями частини 1 статті 546 ЦК України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. За змістом приписів частин 1, 2 статті 570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов`язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом. Відповідно до вимог частини 1 статті 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Нормами частини 1, 2 статті 1212 ЦК України передбачено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Відповідно до приписів пункту 1 частини 3 статті 1212 ЦК України положення цієї глави застосовуються також до вимог про повернення виконаного за недійсним правочином. Зважаючи на вимоги частини 4 статті 263 ЦПК України суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Так, згідно з принципом «jura novit curia» («суд знає закони») неправильна юридична кваліфікація позивачем і відповідачами спірних правовідносин не звільняє суд від обов`язку застосувати для вирішення спору належні приписи юридичних норм (постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 червня 2019 року у справі №487/10128/14-ц). За принципом «jura novit curia» суд самостійно здійснює пошук і застосовує норми права для вирішення спору безвідносно до посилань сторін, але залежно від установлених обставин справи. Суд виявляє активну роль, самостійно надаючи юридичну кваліфікацію спірним правовідносинам, обираючи та застосовуючи до них належні норми права після повного та всебічного з`ясування обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх позовних вимог і заперечень, підтверджених доказами, дослідженими у судовому засіданні. Підсумок такої процесуальної діяльності суду знаходить відображення в судовому рішенні, зокрема у його мотивувальній та резолютивній частинах. Отже, обов`язок надати юридичну кваліфікацію відносинам сторін спору, виходячи з фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яку юридичну норму слід застосувати для вирішення спору, виконує саме суд (постанова Великої Палати Верховного Суду від 28 вересня 2022 року у справі №483/448/20). Так, стаття 1212 ЦК України регулює випадки набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав. Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна i які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок іншої особи, в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України). Об`єктивними умовами виникнення зобов`язань із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або не збільшення майна у іншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна на стороні набувача шляхом зменшення або відсутності збільшення на стороні потерпілого; 4) відсутність правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб (правові висновки викладено у постанові Верховного Суду від 28 листопада 2022 року у справі № 127/13491/21-ц.) Предметом регулювання глави 83 ЦК України є відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Відповідно до частин першої та другої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала. У разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер спірних правовідносин унеможливлює застосування до них судом положень глави 83 ЦК України (правові висновки, зроблені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2018 року у справі №922/3412/17 та від 13 лютого 2019 року у справі № 320/5877/17). Сутність зобов`язання із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави (яке іменується також зобов`язанням із безпідставного збагачення) полягає у вилученні в особи-набувача (зберігача) майна, яке вона набула (зберегла) поза межами правової підстави, у випадку, якщо така підстава для переходу майна (його збереження) відпала згодом, або взагалі без неї, якщо цей перехід (збереження) не ґрунтувався на правовій підставі від початку правовідношення, та у переданні відповідного майна тій особі-потерпілому, яка має належний правовий титул на нього (постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 жовтня 2021 року у справі №910/17324/19). Положення частини першої статті 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах. Отримане однією із сторін у зобов`язанні підлягає поверненню іншій стороні на підставі цієї статті тільки за наявності ознаки безпідставності такого отримання. Отже, обов`язок набувача повернути потерпілому безпідставно набуте (збережене) майно чи відшкодувати його вартість не є заходом відповідальності, оскільки набувач зобов`язується повернути тільки майно, яке безпідставно набув (зберігав), або вартість цього майна (правові висновки викладено у постанові Верховного Суду від 05 квітня 2023 року у справі № 357/8975/20). У особи виникає зобов`язання повернути отримане майно, зокрема, грошові кошти, згідно зі статтею 1212 ЦПК України, як безпідставно набуте, якщо особа отримала їх без правової підстави, за відсутності договірних правовідносин щодо цього майна (подібний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 26 квітня 2023 року у справі №439/1683/18). Узагальнені фактичні обставини, встановлені судом. Судом встановлено на підставі безпосередньо досліджених та оцінених наявних у справі доказів, що 25.07.2019 сторони уклали у простій письмовій формі попередній договір купівлі-продажу нерухомого майна - житлового будинку [ADDRESS] . Покупець [PERSON] на виконання умов зазначеного попереднього договору, в підтвердження намірів щодо укладення договору купівлі-продажу, передав продавцю [PERSON] грошові кошти у розмірі, передбаченому попереднім договором. Сторони узгодили, що укладення основного договору купівлі-продажу повинно відбутися до 01.11.2019. Станом на час розгляду справи основний договір купівлі-продажу між сторонами не укладений. Мотивована оцінка наведених сторонами аргументів щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову. Надавши оцінку аргументам сторін, суд зазначає, що оскільки укладення угоди (попереднього договору) від 25.07.2019 між [PERSON] та [PERSON] було обумовлене наявністю у сторін намірів щодо укладення в подальшому договору купівлі-продажу нерухомого майна (житлового будинку), який згідно з частиною першою статті 657 ЦК України підлягає нотаріальному посвідченню, то недотримання сторонами вимог щодо нотаріального посвідчення попереднього договору вказує про його нікчемність відповідно до частини першої статті 220 ЦК України. Суд, виходячи з аналізу спірних правовідносин та врахувавши принцип «jura novit curia», виснує, що до вимог про повернення виконаного за недійсним правочином застосовуються положення глави 83 ЦК України (набуття, збереження майна без достатньої правової підстави). Суд зауважує, що сторони не заперечували обставину передачі позивачем [PERSON] на виконання укладеного у простій письмовій формі договору від 25.07.2019 відповідачці [PERSON] грошових коштів у розмірі, обумовленому зазначеним договором. Однак, позивач зазначав, що передав відповідачці грошові кошти у сумі 7 500,00 доларів США, у той час як відповідачка заперечувала цю обставину та вказувала на те, що позивач передав їй грошові кошти у сумі 195 000,00 грн. Суд зазначає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Позивачем на надано жодного належно та допустимого доказу на підтвердження передання ним грошових коштів відповідачці саме у іноземній валюті (доларах США). Водночас, суд звертає увагу на зміст попереднього договору, який хоч і є нікчемним в силу недотримання вимог, встановлених законом, однак у ньому сторони погодили суму саме у грошовій одиниці - гривні, лише після чого визначивши еквівалент цієї суми у іноземній валюті - доларах США. З огляду на викладені обставини у своїй сукупності, суд доходить переконання, що позивач передав відповідачці грошові кошти саме у грошовій одиниці - гривні, у сумі 195 000,00 грн, з метою укладення у подальшому (не пізніше 01.11.2019) основного договору купівлі-продажу житлового будинку [ADDRESS] . Оскільки угода (попередній договір) від 25.07.2019 між [PERSON] та [PERSON] є нікчемною в силу вимог закону, то відсутні підстави вважати наявність між сторонами договірних правовідносин. Також, доказів того, що між сторонами існують якісь договірні правовідносини, матеріали справи не містять. Таким чином, підсумовуючи вищевикладене у своїй сукупності, суд виснує, що укладений між сторонами договір від 25.07.2019 за наведених обставин є нікчемним, спірні правовідносини між цими сторонами не є договірними, а відтак заявлені [PERSON] позовні вимоги повинні вирішуватися відповідно до положень статті 1212 ЦК України та підлягають задоволенню частково, у сумі 195 000,00 грн. Розподіл між сторонами судових витрат. Згідно з вимогами частини 2 статті 4 Закону України «Про судовий збір» ставка судового забору за подання позовної заяви майнового характеру (на час її подання) була встановлена у розмірі 1 відсотка ціни позову, але не менше 992,40 грн та не більше 12 405 грн, відтак розмір судового збору за подання цієї позовної заяви, з огляду на ціну позову, становив 1 950,00 грн. Зважаючи на вимог статті 141 ЦПК України сплачений позивачем судовий збір у сумі 992,40 грн підлягає стягненню з відповідачки на користь позивача у повному обсязі, а частина недоплаченого позивачем судового збору у сумі 957,60 грн підлягає стягненню з відповідачки на користь держави. На підставі статей 220, 546, 570, 635, 657, 1212 Цивільного кодексу України та

Outcome: partial