Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-08 00:00:00

[PERSON] від імені та в інтересах якого діє [PERSON] звернулася до Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що сторони перебувають в шлюбі, котрого зареєстрували 18 грудня 2010 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Івано-Франкіського міського управління юстиції, актовий запис № 1915. Під час спільного проживання у сторін народилися діти - дочка [PERSON] , [INFO] та син [PERSON] , [INFO] . Однак між позивачем та відповідачем подальше спільне сімейне життя не склалося по причині фактичного непорозуміння сімейних стосунків, відношення один до одного, які стали холодними, в зв?язку з чим відсутня взаємна любов між подружжям, відповідач більше часу проводить в Івано-Франківській області, мотивує тим, що він там працює, однак мало часу проводить з дітьми. Відповідач протягом 2023р. не проявляє жодних знаків уваги та любові до позивача, намагається уникнути спілкування з мамою дітей і така поведінка відповідача призводить до розпаду сім?ї. За таких обставин подальше спільне сімейне життя з відповідачем є не можливе. Загальне спільне господарство подружжям сторонами з лютого 2023 року не ведеться. Подальше сумісне спільне життя і збереження сім?ї позивач вважає неможливим, оскільки збереження шлюбу суперечить її інтересам та інтересам дітей, що має істотне значення. Позивач, вважає, що позитивного результату для примирення не настане, оскільки сторони з лютого 2023 р. так і не примирилися, не знайшли спільної мови, щоб продовжити проживати разом у шлюбі. За таких обставин збереження сім?ї і подальше спільне життя з відповідачем є не можливе. На даний час наш шлюб існує формально, тому його слід розірвати. На час розірвання шлюбу відносно поділу спільно придбаного майна в шлюбі спору немає. Тому на підставі вищевикладеного просить, розірвати шлюб між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] , зареєстрований 18 грудня 2010 р. у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану Івано-Франківського міського управління юстиції, неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] і [PERSON] , [INFO] залишити проживати з мамою, [PERSON] та після розірвання шлюбу позивачу залишити дошлюбне прізвище " [PERSON] ". Позивач [PERSON] від імені та в інтересах якої діє [PERSON] в судове засідання не з`явились, однак клопотали про розгляд справи за їх відсутності. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився про дату, місце і час розгляду справи повідомлявся належним чином. Відзиву на позов до суду не надходило. Оскільки відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового розгляду, про причини своєї неявки в судове засідання не повідомив, відзиву не подав, а позивач не заперечив проти заочного розгляду справи, суд на підставі ст. 280 ЦПК України ухвалив про заочний розгляд справи. Відповідно до ч.2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України (надалі - «ЦПК України») у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Проаналізувавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, судом встановлено наступне. Сторони зареєстрували шлюб 18 грудня 2010 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Івано-Франкіського міського управління юстиції, актовий запис № 1915, що стверджується свідоцтвом про шлюб серія [NUMBER] від 18 грудня 2010 року (а. с. 8). Сторони є батьками малолітніх дітей - [PERSON] , [INFO] , що стверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 25.08.2011 р. та [PERSON] , [INFO] , що стверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 22.07.2022 р. (а.с. 5,6). Відповідно до положень ст. 51 Конституції України, ч.1. ст.24 Сімейного Кодексу України шлюб ґрунтується на добровільній згоді жінки та чоловіка; примушення жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно з положеннями п.3 ч.2 ст.18, ст.51, ч.3 ст.56, ч.1 ст.110 СК України дружина і чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань, при цьому способом захисту сімейних прав та інтересів, у тому числі, є право на припинення шлюбних відносин шляхом пред`явлення до суду позову про розірвання шлюбу одним із подружжя. В ході розгляду справи, судом встановлено, що за час сімейного життя у сторін склалася обстановка, що виключає можливість спільного проживання та продовження шлюбних відносин, позивач в позовній заяві зазначає, що сімейне життя не склалось через різні інтереси і погляди на життя, внаслідок чого між ними виникали сварки та непорозуміння, втрачено почуття любові один до одного, відповідач підтримує намір розірвати шлюб, позовні вимоги визнає. При зазначених обставинах суд дійшов висновку, що сім`я фактично розпалася і шлюб існує формально. Згідно з частиною 2 статті 104 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Частиною 1 статті 110 Сімейного кодексу України визначено, що позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення (частина 2 статті 112 Сімейного кодексу України). Відповідно до правової позиції Пленуму Верховного Суду України, викладеної в пункті 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Передбачене ч. 1 ст. 111 СК вжиття судом заходів щодо примирення подружжя застосовується у випадку відсутності згоди одного з них на розірвання шлюбу за ініціативою однієї зі сторін або суду у формі відкладення розгляду справи слуханням та надання сторонам строку на примирення. Судам слід використовувати надану законом можливість відкласти розгляд справи для примирення подружжя, особливо за наявності неповнолітніх дітей». Таким чином, оскільки в судовому засіданні встановлено, що шлюб між сторонами носить формальний характер, збереження їх сім`ї є неможливим, примиритися вони не бажають, а тому є усі підстави для розірвання шлюбу, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їхнім інтересам, а збереження шлюбу є недоцільним. Відповідно до положень ч. 4 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Згідно ст. 141 Сімейного кодексу України, мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Відповідно до ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно з вимогами ст.157 Сімейного кодексу України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Відповідно до ст. 161 Сімейного кодексу України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. В обгрунтування позовних вимог зазначено, що малолітні проживають з матір`ю. Дані обставини сторонами не оспорюються та доказуванню не підлягають. Відповідно до статті 113 Сімейного Кодексу України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Після розірвання шлюбу позивачці слід залишити прізвище " [PERSON] ", як вона цього просить. Крім того, приймаючи до уваги, що шлюб - це добровільний союз чоловіка та жінки, а сторони зберегти сім`ю не бажають, суд, з урахуванням того, що розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка, після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті й майнові права, враховуючи відсутність обставин, що перешкоджають розірванню шлюбу, передбачених ч.2 ст.110 СК України, вважає за необхідне позов про розірвання шлюбу задовольнити. На підставі наведеного та ст.ст.109,110,112,160 СК України,

Outcome: approved