Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-12 00:00:00

06.02.2024 року представник позивача [PERSON] адвокат Ямполець І.С. звернулася до Жовтневого районного суду м. Харкова з позовом до відповідача [PERSON] і просить суд стягнути з відповідача на користь позивача суму боргу за договором позики у розмірі 5\~000,00 доларів США, 3% річних у розмірі 32,00 долари США та стягнути всі підтверджені судові витрати. В обґрунтування\~своїх позовних\~вимог позивач\~посилається на\~те,\~що 10.04.2021\~року між\~ [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики, що підтверджується власноруч написаною відповідачем у присутності двох свідків розпискою, згідно з якої відповідач отримав в борг від позивача грошові кошти у розмірі 5 000,00 доларів США та зобов`язався повернути позивачу борг у вказаній сумі в строк до 12.11.2023 року. Однак, відповідач свої зобов`язання згідно договору та вказані в борговій розписці строки не виконав. Позивач неодноразово в усному порядку звертався до відповідача з вимогою повернути йому гроші, однак [PERSON] гроші позивачу не повернув і взагалі почав уникати зустрічей з позивачем. У зв`язку з викладеним позивач вимушений звернутися до суду з даним позовом. Ухвалою суду від 07.02.2024 року прийнято позов до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у вищевказаній цивільній справі, призначено судове засідання. Разом з тим, ухвалою суду від 07.02.2024 року заяву представника позивача [PERSON] адвоката Ямполець Ірини Сергіївни про виклик свідків у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики задоволено. Викликано в судове засідання свідків: [PERSON] , адреса: [ADDRESS] ; [PERSON] , адреса: [ADDRESS] . В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник адвокат Ямполець І.С. надали вступне слово, позовні вимоги підтримали у повному обсязі, посилаючись на викладені в позові обставини, проти заочного розгляду справи не заперечували. В подальшому в судове засідання 13.05.2024 року учасники справи не з`явилися, повідомлені про дату час та місце судового засідання належним чином. Представник позивача надала заяву, в якій просила закінчити розгляд справи в її відсутність та стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 12\~000, 00 грн., надавши відповідні докази. Належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи відповідач [PERSON] , згідно вимог ст. 128 ЦПК України, у судове засідання повторно не з`явився, в порушення ч. 3 ст. 131 ЦПК України про причини неявки суд не повідомив, відзив не надав, у зв`язку з чим на підставі ухвали Жовтневого районного суду м. Харкова від 24.04.2024 року, занесеної до протоколу судового засідання, проведено заочний розгляд даної справи згідно з вимогами ст.ст. 280-282 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів. Суд, заслухавши вступне слово позивача та представника позивача, допитавши свідків та дослідивши письмові докази, приходить до наступних висновків. Судовим розглядом\~встановлено,\~що 10.04.2021\~року між\~позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] було укладено договір позики, що підтверджується розпискою від 10.04.2021 року, відповідно до якої у присутності свідків [PERSON] та [PERSON] , [PERSON] отримав в борг від [PERSON] грошову суму в розмірі 5000 (п`ять тисяч) доларів США, яку зобов`язався повернути не пізніше 12.11.2023 року (а.с.9,10). До оригіналу розписки додані фото розписки та відповідача, який тримає в роках розписку та свій паспорт, а також фото свідків (а.с.14-21) Позивачем у зв`язку з невиконанням зобов`язань відповідача щодо повернення коштів за договором позики від 10.04.2021 року у позові наведений розрахунок 3% річних за період з 13.11.2023 року по 29.01.2024 року в сумі 32,00 долари США (а.с. 4). У судовому засіданні свідок [PERSON] повідомив суду, що [PERSON] є його товаришем, а відповідача [PERSON] він знає по роботі, працювали разом. Свідок підтвердив, що 10.04.2021 року [PERSON] позичив Федякіну гроші 5000 доларів США, які відповідач обіцяв віддавати, але так і не повернув, що свідкові відомо як від позивача, так і від відповідача. Свідок був присутнім і в момент передачі грошей, і при складанні розписки Федякіним. Свідок [PERSON] в судовому засіданні повідомив суду, що позивач та відповідач доводяться йому друзями, і він був присутній в квітні 2021 року при тому, коли [PERSON] складав розписку про те, що отримав у позивача в борг грошові кошти. Свідок пояснив, що був також присутній при передачі грошей в доларах США, на який строк [PERSON] отримав борг свідок не пам`ятає, але [PERSON] все влаштовувало. Крім того свідок зазначив, що бачив відповідача дуже давно і не пам`ятає коли саме в останнє. Виходячи з вимог ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права чи інтересу. Згідно зі ст. 12 ЦПК України та відповідно до ч.ч. 1, 5 та 6\~ст. 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених\~цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасникам справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Відповідно до правової позиції, висловленої Верховним Судом України у постанові від 11 листопада 2015 року у справі № 6-1967цс15, розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Аналогічна позиція неодноразово висловлювалася і Верховним Судом у постановах від 10 грудня 2018 року у справі № 319/1669/16, від 08 липня 2019 року у справі № 524/4946/16, від 12 вересня 2019 року у справі № 604/1038/16. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, і може не співпадати з датою складання розписки, яка посвідчує цей факт, однак у будь-якому разі складанню розписки має передувати факт передачі коштів у борг. Таким чином, у разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. З метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України суд повинен установити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов. В свою чергу, позичальник має право оспорювати договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором (ч. 1 ст. 1051 ЦК України). За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми. У постанові від 08.07.2019 у справі № 524/4946/16-ц Верховний Суд зазначив, що розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, повинна містити умови отримання позичальником в борг із зобов`язанням його повернення і дати отримання коштів. Тому у справах про стягнення боргу за договором позики позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання, а суд повинен встановити наявність між позивачем та відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту і достовірності документа, на підставі якого доводиться факт укладення договору позики та його умов. Досліджуючи боргові розписки чи договори, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів роботи відповідні правові висновки. У відповідності до\~ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Виходячи з положень ч. 1 ст. 1047 Цивільного кодексу України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. Згідно з положеннями ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми. Відповідно до вимог ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Визначення поняття зобов`язання міститься у частині першій статті 509 ЦК України. Відповідно до цієї норми зобов`язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Положеннями ст.ст.\~525,\~526 Цивільного кодексу України передбачено, що \~зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог закону і одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. У відповідності до ч. 1\~ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Нормою ст. 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. За ч.\~1\~ст.\~625\~ЦК України,\~боржник не\~звільняється від\~відповідальності за\~неможливість виконання\~ним грошового\~зобов`язання. Відповідно до\~ч.\~2\~ст.\~625\~ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Водночас, статтею 99 Конституції України встановлено, що грошовою одиницею України є гривня. При цьому Основний Закон не встановлює заборони щодо можливості використання в України грошових одиниць іноземних держав. Згідно зі ст. 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Положенняст. 1049 ЦК України передбачають повернення позичальником грошових коштів у такій самій сумі або речей, визначених родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем. Крім того, висновки про можливість ухвалення судом рішення про стягнення боргу в іноземній валюті містяться й у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 у справі № 14-134цс18. Гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, однак обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України. Такі випадки передбачені статтею 193, частиною четвертою статті 524 ЦК України, Законом України від 16 квітня 1991 року № 959-XII «Про зовнішньоекономічну діяльність», Декретом Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» (далі - Декрет № 15-93), Законом України від 23 вересня 1994 року № 185/94-ВР «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті». Гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти - фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству. Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення частини першої статті 1046 ЦК України, а також частини першої статті 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України. Такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16.01.2019 року по справі №373/2054/16-ц (14-446цс18). Аналізуючи встановлені обставини, досліджені докази зміст договору позики та розписки про передачу грошей, показання свідків та фотознімки, суд вважає доведеним, що між позивачем і відповідачем 10.04.2021 року був укладений договір позики, відповідно до умов якого відповідач отримав від позивача в борг грошову суму в розмірі 5 000,00 доларів США, зобов`язався її повернути до 12.11.2023 року, однак у передбачений договором строк зобов`язання за договором не виконав і суму боргу не повернув, під час розгляду справи відзив з відповідними запереченнями та докази на їх підтвердження не надав і не довів обставин, що свідчили б про повернення боргу позивачеві. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за договором позики від 10.04.2021 року у розмірі 5\~000 доларів США, а також для стягнення 3% річних у зв`язку з простроченням виконання зобов`язання в розмірі 32,00 долари США згідно з наданим позивачем розрахунком, який ніким не оспорювався. Згідно із ч.ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. \~До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема належать витрати \~на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: \~у разі задоволення позову - на відповідача; \~у разі відмови в позові - на позивача;\~у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відповідно до\~ч.\~4\~ст.137\~ЦПК України\~розмір витрат\~на оплату\~послуг адвоката\~має бути\~співмірним із: складністю\~справи та\~виконаних адвокатом\~робіт (наданих\~послуг); часом,\~витраченим адвокатом\~на виконання\~відповідних робіт\~(надання\~послуг); обсягом\~наданих адвокатом\~послуг та\~виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Згідно з ч. 5 ст. 137 ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Так, 29.01.2024 року між адвокатом Ямполець І.С. та позивачем [PERSON] був укладений договір про надання правової допомоги (а.с. 13). Позивачем відповідно до умов сплачено за надання правової допомоги гонорар адвоката у фіксованому розмірі 12 000,00 грн., який відповідає детальному розрахунку вартості правової допомоги та акту виконаних робіт, підписаному клієнтом та адвокатом і наданим суду. Відповідачем не подано клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу. З огляду на викладене, беручи до уваги положення ст.ст. 133, 137 ЦПК України, суд у зв`язку з задоволенням позовних вимог приходить до висновку про наявність достатніх правових підстав для стягнення з відповідача витрат, пов`язаних з правничою допомогою адвоката на користь позивача у розмірі 12 000,00 грн. Також у зв`язку із задоволенням позову на підставі вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений позивачем судовий збір у розмірі 1\~902,00 грн. (а.с. 1).

Outcome: approved