Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-21 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовною заявою, в якій вказала, що вони з відповідачем перебували в зареєстрованому шлюбі, який на даний час розірвано. Від вказаного шлюбу вони з відповідачем мають спільну дитину - доньку [PERSON] , [INFO] . У 2021 році позивач уклала шлюб з [PERSON] та змінила прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] ». Дитина з часу свого народження та по даний час проживає з позивачем та повністю перебуває на її утриманні. Своїм батьком дитина називає не відповідача, а теперішнього чоловіка [PERSON] - [PERSON] , який разом з позивачкою займається вихованням дитини та її матеріальним забезпеченням. Відповідач з моменту розлучення з позивачкою не бере участі у вихованні доньки [PERSON] , не провідує дитину, не цікавиться здоров`ям дитини, успіхами у навчанні тощо. Востаннє він бачив дитину ще до розлучення. Позивач самостійно утримує дитину, купує їй одяг, взуття, інші необхідні речі, займається її вихованням. За час навчання дитини, відповідач жодного разу не відвідав школу, де вона навчалася, не цікавиться її навчанням та вихованням. Оскільки відповідач не бажав добровільно брати участь у матеріальному утриманні дитини то за заявою позивачки з відповідача були стягнуті аліменти в розмірі 1/4 частки від усіх видів його доходів Сама дитина наразі вже не хоче ні чути, ні бачити свого біологічного батька та ображена на нього за те, що він не цікавиться нею та не бере участі в її вихованні. Для дитини наразі батьком став теперішній чоловік позивачки, який у подальшому має намір удочерити її. Тому позивач просить суд позбавити [PERSON] батьківських прав відносно неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , внаслідок ухилення його від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дитини. Позивач [PERSON] та її представник адвокат Зубань О.О. в судове засідання не з`явилися, натомість подали до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримали повністю, просили їх задовільнити та розглянути справу за їх відсутності. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, натомість подав до суду заяву, в якій позовні вимоги визнав повністю, не заперечує щодо позбавлення його батьківських прав відносно доньки [PERSON] . Також не заперечує щодо усиновлення дитини [PERSON] , Представник заінтересованої Служби у справах дітей Вінницької міської ради Вінницької області за довіреністю Педосич В.С. у судове засідання не з`явився, натомість подав до суду заяву, у в якій висновок органу опіки та піклування Вінницької міської ради № 01/00/011/133444 від 13 травня 2024 року про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав підтримав, просить розглянути справу за його відсутності та вирішити на розсуд суду. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, розглянувши позовну заяву, дослідивши наявні у справі письмові докази, приходить до слідуючого висновку. Між сторонами виникли правовідносини, які ґрунтуються на вимогах ст. ст. 19, 150, 151-154, 164 - 166, 171 СК України, ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства». Відповідно до ч. 2 ст. 150 СК України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Так, судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, який рішенням Іллінецького районного суду Вінницької області від 08 жовтня 2018 року було розірвано (а.с.13). Від даного шлюбу сторони мають спільну дитину [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження Серії [NUMBER] (а.с.12). 23 листопада 2021 року позивач зареєструвала шлюб з [PERSON] та змінила своє прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] », що підтверджується копією свідоцтва про шлюб (а.с.15). Наразі дитина проживає разом з матір`ю [PERSON] та її чоловіком [PERSON] за адресою: [ADDRESS] та знаходяться на її утриманні, що підтверджується довідкою про реєстрацію місця проживання особи (а.с.10), довідкою про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб (а.с.20). Згідно довідки ФОП [PERSON] №1 від 08 лютого 2024 року та №2 від 08 лютого 2024 року (а.с.16,18), довідки КЗ «Вінницький ліцей №27» від 05 лютого 2024 року за №06-04/36 (а.с.17), довідки КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги №1 м. Вінниці» від 14 лютого 2024 року за №210/01/01-15 (а.с.19), навчанням, розвитком та здоров`ям дитини займається мати, батько участі у житті дитини не бере. На підставі рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 19 жовтня 2022 року з відповідача на користь позивача стягуються аліменти на утримання дитини [PERSON] , [INFO] (а.с.14). Батько дитини [PERSON] участі у вихованні дитини не приймає та не цікавиться її життям. Відповідно до висновку органу опіки та піклування Вінницької міської ради № 01/00/011/133444 від 13 травня 2024 року про доцільність позбавлення батьківських прав батька [PERSON] щодо дитини [PERSON] , [INFO] , орган опіки та піклування Вінницької міської ради вважає за доцільне позбавлення батьківських прав батька [PERSON] щодо дитини [PERSON] , [INFO] (а.с.75-77). Нормами статей 150, 155 СК України встановлено, що батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, проявляти у відношенні до неї батьківське піклування, зобов`язані виховувати та утримувати дитину до її повноліття. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Статтями 11, 12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини; на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини; батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до п. 2 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Згідно положень ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший навчальний заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», факт ухилення батька (матері) від виховання та утримання дітей може бути підтверджений письмовими доказами (актами, листами тощо), а також показаннями свідків. Відповідно до п. 16 зазначеної постанови, ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Згідно із ст.3 "Конвенції про права дитини", прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20 листопада 1989 р. (набрала чинності для України 27 вересня 1991 р.), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. У свою чергу відповідач будь-яких заперечень по суті позовних вимог суду не надав, а навпаки, подав заяву, у якій висловив свою згоду на те, щоб його позбавили батьківських прав відносно доньки, чим додатково підтвердив своє небажання приймати участь у житті своєї дитини. Враховуючи викладене вище, суд вважає, що має місце факт ухилення відповідачем [PERSON] від виконання батьківських обов`язків, оскільки останній не бере участі у вихованні та утриманні дитини, не піклується про її фізичний, духовний і моральний розвиток, виявляє байдужість до власної дитини та взагалі самоусунувся і не спілкується з нею. Таким чином, суд приходить до висновку про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , оскільки це не суперечить інтересам дитини. При цьому суд зазначає, що відповідно до вимог ст. 166 СК України, особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Крім того, суд звертає увагу на те, що відповідно до статті 169 СК України, відповідачі, у разі зміни поведінки, способу життя та обставин, що були підставою для позбавлення їх батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. Щодо вирішення питання про судові витрати, суд виходить з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч. 1 ст. 42 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. На підставі викладеного,

Outcome: approved