Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-26 00:00:00

Управління Служби безпеки України в Харківській області (далі УСБУ) звернулося до суду з позовом до відповідача [PERSON] , співвідповідачів: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , як законних представників неповнолітніх [PERSON] , [PERSON] , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Орган опіки та піклування Харківської міської ради, Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради, в якому з урахуванням уточнень, прийнятих судом до розгляду, просило суд виселити відповідача [PERSON] із службової квартири [ADDRESS] із зняттям з обліку реєстрації місця проживання фізичної особи за вказаною адресою, разом із членами його сім`ї - [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування позову позивач посилався на те, що 21.03.2000 рішенням Фрунзенської районної у місті Харкові ради № 62/5 квартира [ADDRESS] включена до службового житла Управління Служби безпеки України в Харківській області. У відповідності до рішення начальника УСБУ та рішенням виконкому Фрунзенської районної ради міста Харкова на вищевказану квартиру було видано службовий ордер на заселення співробітнику УСБУ [PERSON] . [PERSON] зареєстрував місце проживання за вказаною адресою на підставі службового ордеру. У серпні 2022 року, в ході проведеної УСБУ інвентаризації службового житла, встановлено, що вказана квартира не використовується за призначенням, а саме: [PERSON] за вказаною адресою не проживає, квартира до теперішнього часу не експлуатується в якості житлового приміщення, через те що порушена цілісність вікон, псуються внутрішні приміщення квартири. Зі слів сусідів, з моменту закінчення будівництва у вказаній квартирі ніхто не проживав. За даними отриманими із обслуговуючої організації, на теперішній час борг за комунальні послуги по вказаній квартирі рахується часом 3 останні роки. За словами робітників ділянки № 53 КП «Жилкомсервіс» борги за квартирну платню, зберігаються протягом останніх 3 років. Крім того, [PERSON] з 2005 року звільнився з військової служби в Управлінні Служби безпеки України в Харківській області, чим припинив правовідносини із органом, що надав йому службове житло. Крім того, у відповідності до Інформаційної довідки з Реєстру територіальної громади міста Харків № 12-0000367-2-23 разом із [PERSON] у вказаному приміщенні зареєстровані, але не проживають члени його родини - [PERSON] , [INFO] (дружина); [PERSON] , [INFO] (син); [PERSON] , [INFO] (син); [PERSON] , [INFO] (донька). За наявними в УСБУ даними, вказані особи мешкають в [ADDRESS] . Такі обставини на думку позивача свідчать про порушення його прав та охоронюваних законом інтересів і є підставою для їх захисту у вказаний у позові спосіб. Ухвалою Октябрьського районного суду м. Полтави від 02.12.2022 року відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду в порядку загального провадження і призначено підготовче судове засідання у справі. Ухвалою Октябрьського районного суду м. Полтави від 22.06.2023 року дану справу передано до Фрунзенського районного суду м. Харкова. Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 18.08.2023 року справу прийнято до провадження та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 03.10.2023 року закрито підготовче засідання по даній цивільній справі, призначено справу до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні. Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 29.11.2023 року заяву представника позивача [PERSON] про уточнення позовних вимог та залучення співвідповідача та третьої особи задоволено. Залучено до участі у справі співвідповідачів: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , як законних представників неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , та неповнолітньої [PERSON] , [INFO] . Залучено до участі у справі третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Орган опіки та піклування Харківської міської ради. Прийнято уточнений позов, поданий 03.11.2023 року, до розгляду. Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 25.04.2024 року заяву представника позивача [PERSON] про залучення третьої особи задоволено. Залучено до участі у справі третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради. Рух справи висвітлений у відповідних ухвалах суду. 29.11.2023 року до суду надані письмові пояснення відповідачів, згідно з якими службову квартиру [ADDRESS] [PERSON] надано у 2005 році в період служби в Управлінні СБУ в Харківській області на склад сім`ї: [PERSON] дружина, [PERSON] син. Житлова площа квартири складає 18,47 м. кв., тобто на кожного члена сім`ї по 6,16 м. кв., що нижче норми середньої забезпеченості у м. Харкові. Згодом у них народилися ще двоє дітей різного полу. На кожного члена сім`ї приходиться по 3,7 м. кв. в однокімнатній квартирі та у них немає можливості забезпечити проживання дітей різної статі, старших за 9 років. Жодної іншої житлової площі в період служби в Управлінні СБУ в Харківській області та після звільнення зі служби у 2011 році [PERSON] та члени його родини від держави не отримували. Відповідачі вважають, що позовні вимоги позивача у справі про виселення зі спірної однокімнатної квартири їхніх дітей є протиправними, оскільки суперечать Конвенції про права дитини, яку схвалено резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21.12.1995 року та ратифікованою Постановою ВР № 789-ХІІ від 27.02.91 року. В судовому засіданні представник позивача повністю підтримав позовні вимоги з підстав, викладених у позові, з урахуванням уточнень, прийнятих судом до розгляду, та просив суд задовольнити позов. В судовому засіданні представниця відповідачів заперечувала проти задоволення позову, з підстав, викладених у відзиві на позов, який було подано до Октябрьського районного суду м. Полтави 11.04.2023 року, а також викладених у письмових поясненнях, які надійшли до суду 29.11.2023 року від відповідачів. З`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно дослідивши матеріали справи та надані учасниками судового процесу докази, заслухавши пояснення представників сторін, суд встановив наступне. 21.03.2000 рішенням Фрунзенської районної у місті Харкові ради № 62/5 квартира [ADDRESS] включена до службового житла Управління Служби безпеки України в Харківській області (а.с. 123-124). У відповідності до рішення начальника Управління та рішенням виконкому Фрунзенської районної ради міста Харкова на вищевказану квартиру було видано службовий ордер на заселення співробітнику Управління [PERSON] (а.с. 61). [PERSON] зареєстрував місце проживання за вказаною адресою на підставі службового ордеру. Позивач наголосив, що у серпні 2022 року в ході проведеної Управлінням інвентаризації службового житла, встановлено, що вказана квартира не використовується за призначенням, а саме: [PERSON] за вказаною адресою не проживає, квартира до теперішнього часу не експлуатується в якості житлового приміщення, через те що порушена цілісність вікон, псуються внутрішні приміщення квартири. Протягом 22 років від часу оформлення проживання відповідача у вказаному житловому приміщенні, в квартирі не проживала жодна людина. За словами сусідів, з моменту закінчення будівництва у квартирі [ADDRESS] не проживала жодна особа. За даними отриманими із обслуговуючої організації, на теперішній час борг за комунальні послуги по вказаній квартирі рахується часом 3 останні роки. За словами робітників ділянки № 53 КП «Жилкомсервіс» борги за квартирну платню зберігаються протягом останніх 3 років. Факт непроживання у квартирі [ADDRESS] підтверджується актом від 1 вересня 2022 року, складеним представником відповідача за участі дільничного інспектора капітана поліції Сербіна В.А. та представника обслуговуючої організації начальника дільниці № 53 КП «Жилкомсервіс» [PERSON] (а.с. 125). Таким чином позивач вважає, що вказані обставини свідчать про систематичні дії та бездіяльність відповідача спрямовані на руйнування конструктивних елементів квартири та ушкодження будинку взагалі. Також позивач стверджує, що достеменно встановлено, що квартира не використовується відповідачем за призначенням. Крім того, позивач наголосив, що [PERSON] з 2005 року звільнився з військової служби в Управлінні Служби безпеки України в Харківській області, чим припинив правовідносини із органом, що надав йому службове житло. Відповідно до Розрахунку вислуги років на пенсію старшого лейтенанта [PERSON] оперуповноваженого 3 сектору візуального спостереження відділу оперативного документування Управління СБУ в Харківській області № 70/21-4713 від 29.09.2011 року, вислуга років [PERSON] , [INFO] , станом на 26.08.2011 року складає 21 рік 4 місяці 9 днів (а.с. 57). Також позивач зазначив, що [PERSON] ніколи не перебував на обліку осіб, які потребують поліпшення житлових умов, який ведеться Управлінням СБ України в Харківській області та органах місцевого самоврядування. За місцем реєстрації відповідачі відсутні. Крім того, у відповідності до Інформаційної довідки з Реєстру територіальної громади міста Харків № 12-0000367-2-23 разом із відповідачем у вказаному приміщенні зареєстровані, але не проживають члени його родини: [PERSON] , [INFO] (дружина); [PERSON] , [INFO] (син); [PERSON] , [INFO] (син); [PERSON] , [INFO] (донька). Відповідно до листа Солоницівської селищної ради Харківського району Харківської області № 02-22/1197 від 04.04.2023 року [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та діти: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] фактично без реєстрації проживають за адресою: [ADDRESS] . Крім того у вказаному листі зазначено, що діти зазначених осіб відвідують онлайн-заходи (уроки), які проводять вчителі КЗ «Солоницівський ліцей №1». Сім`єю підписано декларацію на медичне обслуговування з сімейним лікарем [PERSON] у КНП «Медичний центр «Здоров`я+» Солоницівської селищної ради. Спеціалістами відділу соціальних гарантій та охорони здоров`я Солоницівської селищної ради 30.08.2022 від зазначених осіб прийнято заяву та комплект документів для визначення права на користування пільгами по оплаті за житлово-комунальні послуги, як «Багатодітна сім`я», та в інтегрованій інформаційній системі «Соціальна громада» сформована електронна справа, яка в той же день відправлена до управління соціального захисту населення Харківської районної державної адміністрації для прийняття рішення (а.с. 128). Такі обставини, на думку позивача, є підставою для звернення до суду з вказаним позовом. Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, суд виходить з наступного. Відповідно до частини першої статті 10\~ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. За змістом статті 11\~ЦПК України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо. Конституцією України передбачено як захист права власності, так і захист права на житло. За положеннями статті 47\~Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Відповідно до положень статті 9\~ЖК України громадяни мають право на одержання у безстрокове користування у встановленому порядку жилого приміщення в будинках державного чи громадського житлового фонду або на одержання за їх бажанням грошової компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення для категорій громадян, визначених законом, або в будинках житлово-будівельних кооперативів. Ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій. Згідно зі статтею 109\~ЖК України виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. Громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду (частини перша, друга цієї статті). Відповідно до частини 1 статті 118 ЖК України, службові жилі приміщення призначаються для заселення громадянами, які у зв`язку з характером їх трудових відносин повинні проживати за місцем роботи або поблизу від нього. Жиле приміщення включається до числа службових рішенням виконавчого комітету районної, міської, районної в місті ради. Під службові жилі приміщення виділяються, як правило, окремі квартири. Можливість отримання особою службового житла прямо пов`язана з її перебуванням у трудових відносинах із підприємством, установою, організацією та наявною у зв`язку з цим потребою проживання за місцем роботи або поблизу нього. Незважаючи на те, що за чинним законодавством України службове житло не належить до житлових приміщень із фондів житла для тимчасового проживання, його використання не має постійного характеру, оскільки обмежується часом перебування особи, якій воно було надане, у трудових правовідносинах із роботодавцем. Відтак, той, хто користується службовим житловим приміщенням, усвідомлює свій обов`язок щодо його звільнення після припинення трудових правовідносин із підприємством, установою, організацією, яка є його власником. Як передбачено частиною 2 статті 121\~ЖК України (в редакції статті на час спірних правовідносин), службові жилі приміщення надаються за рішенням адміністрації підприємства, установи, організації, правління колгоспу, органу управління іншої кооперативної та іншого громадського об`єднання. Відповідно до частин 1, 3 статті 122 ЖК України, на підставі рішення про надання службового жилого приміщення виконавчий комітет районної, міської, районної в місті ради видає громадянинові спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення у надане службове жиле приміщення. Форма ордера встановлюється Кабінетом Міністрів України. Звертаючись до суду з позовом, позивач як на підставу позову посилався на положення статей 124, 125 ЖК України. Крім того, в позові, а також в судовому засіданні представник позивача обґрунтовував позовні вимоги, також, систематичними діями та бездіяльністю відповідача, що спрямовані на руйнування конструктивних елементів квартири та ушкодження будинку взагалі, а також тим, що квартира відповідачем використовується не за призначенням (ст. 116 ЖК). Так, відповідно до ст. 124 ЖК України виселенню з службових жилих приміщень без надання іншого жилого приміщення підлягають робітники і службовці, що припинили трудові відносини з підприємством, установою, організацією, а також громадяни, які виключені з членів колгоспу або вийшли з колгоспу за власним бажанням, підлягають виселенню з службового жилого приміщення з усіма особами, які з ними проживають, без надання іншого жилого приміщення. Разом з тим, у відповідності до статті 125 ЖК України та положень пункту 5.17 Інструкції про організацію забезпечення і надання військовослужбовцям Служби безпеки України та членам їх сімей житлових приміщень, затвердженої наказом СБУ 06.11.2007 року № 792, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 26.11.2007 року за №1308/14575, зі змісту яких вбачається, що не може бути виселено з службових жилих приміщень без надання іншого жилого приміщення осіб, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації, що надали їм службове жиле приміщення, не менш як десять років. Втім, як вже було встановлено судом, вислуга років [PERSON] , [INFO] , в Управлінні СБУ в Харківській області станом на 26.08.2011 року складає 21 рік 4 місяці 9 днів, тому він не може бути виселений з службових жилих приміщень без надання іншого жилого приміщення. Відповідно до частини 1 статті 116 ЖК України якщо наймач, члени його сім`ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення. Для застосування правила цієї статті необхідна одночасна наявність двох умов: систематичне порушення правил співжиття, а також вжиття заходів попередження або громадського впливу, які не дали позитивних результатів. Під заходами впливу мають на увазі заходи попередження, що застосовуються судами, прокурорами, органами внутрішніх справ, адміністративними комісіями виконкомів, а також заходи громадського впливу, вжиті на зборах мешканців будинку чи членів ЖБК, трудових колективів, громадськими організаціями за місцем роботи або проживання відповідача (Постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 09 грудня 2021 року по справі № 445/1687/18). Позивачем не надано доказів на підтвердження того, що відповідачі руйнують чи псують жиле приміщення, використовують його не за призначенням або систематично порушують правила співжиття. Зазначаючи, що тривале не проживання позивача в спірній квартирі саме по собі спростовує доводи позивача про факти систематичного порушення відповідачами правил співжиття визначених положеннями статті 116 ЖК України. На думку суду, не проживання відповідачів в квартирі не може свідчити жодним чином, ані про руйнування, псування, використання не за призначенням чи порушення правил співжиття, які б могли потягнути за собою наслідки виселення з житлового приміщення. Крім того, слід зазначити, що позивач, ставить питання про виселення осіб, які, за його твердженням, фактично в спірній квартирі не проживають. Якщо виходити з положень діючого законодавства, то при вирішенні справ про виселення на підставі статті 116\~ЖК України осіб, які систематично порушують правила співжиття і роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі або будинку, слід виходити з того, що при триваючій антигромадській поведінці виселення винного може статися і при повторному порушенні, якщо раніше вжиті заходи попередження або громадського впливу не дали позитивних результатів. Маються на увазі, зокрема, заходи попередження, що застосовуються судами, прокуратурою, органами внутрішніх справ , адміністративними комісіями виконкомів, а також заходи громадського впливу, вжиті на зборах жильців будинку чи членів ЖБК, трудових колективів, товариськими судами й іншими громадськими організаціями за місцем роботи або проживання (п. 17 постанови Пленуму ВСУ «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» від 12 квітня 1985 року № 2). Відтак, посилаючись на вищевказані положення позивач належних та допустимих доказів на підтвердження обставин систематичного порушення відповідачами правил співжиття, які роблять неможливим для нього проживання з ними в одній квартирі, використання житла не за призначенням, не надав. Як і доказів того, що раніше вжиті заходи попередження або громадського впливу не дали позитивних результатів, хоча у відповідності до положень ст. ст. 12, 81\~ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. За змістом ст. ст. 76, 77 ЦПК України, суд встановлює наявність або відсутність обставин, котрими обґрунтовують свої вимоги і заперечення сторони, на підставі доказів, які містять інформацію щодо предмета доказування. З огляду на викладене, оцінивши надані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, а також належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, перевіривши всі доводи і заперечення сторін, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги не підлягають задоволенню. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України. У зв`язку із відмовою у задоволенні позову суд покладає судові витрати на позивача. На підставі викладеного і

Outcome: dismissed