Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-20 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , в якому просила визнати, за нею в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , право власності на однокімнатну квартиру за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 37,7 кв. м., житловою площею 17,9 кв. м. Позовну заяву мотивувала тим, що [INFO] померла [PERSON] , після смерті якої вона здійснила обряд поховання. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, до складу якої входить квартира за адресою [ADDRESS] , яку померла заповідала їй. У встановлений законом строк, вона як спадкоємиця по заповіту звернулася до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини. Приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Мельничук Мариною Степанівною постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 18/02-31 від 30.01.2024 було відмовлено їй у вчиненні нотаріальної дії, а саме: видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на квартиру [ADDRESS] після смерті [PERSON] , померлої [INFO] . Відмова нотаріуса обгрунтована тим, що державна реєстрація права власності на квартиру у Державному реєстрі речових прав відсутня, та нею не було надано документ, що посвідчує право власності спадкодавця на нерухоме майно. Тому, вона змушена звернутися до суду за захистом своїх прав. Ухвалою суду від 21.02.2024 прийнято до розгляду, відкрито загальне провадження по справі та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 18.03.2024 підготовче провадження у спрраві закрито. Призначено справу до судового розгляду по суті. Представник позивача в судовому засіданні просила позов задовольнити, з підстав, викладених у позові, щодо прийняття заочного рішення у справі не заперечувала. Відповідач у судове засідання не з`явилася, хоча про час, дату та місце судового розгляду, враховуючи, що її місце проживання невідоме, була повідомлена належним чином, шляхом опублікування оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. Про причини неявки відповідач суд не повідомила, відзив не подала і представник позивача не заперечує проти вирішення справи в заочному порядку, таким чином суд проводить розгляд справи згідно ст.280 ЦПК України в заочному порядку, на підставі наявних у справі даних та доказів за згодою представника позивача. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено таке. Згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого Рівненським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Рівненськом районі Рівненської області Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Львів) 12 жовтня 2022 року, [PERSON] померла [INFO] . Відповідно до заповіту від 15 липня 2022 року [PERSON] на випадок своєї смерті зробила заповітне розпорядження: належну їй на праві приватної власності квартиру [ADDRESS] заповіла [PERSON] . Як вбачається із копії постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 30.01.2024 року №18/02-31приватним нотаріусом Рівненського нотаріального округу Мельничук М.С. відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на квартиру [ADDRESS] після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , у зв`язку з відсутністю документу, що підтверджує право власності спадкодавця на нерухоме майно. Відповідно до копії біржової угоди купівлі-продажу нерухомості, зареєстрованої на Універсальній товарно-майнові біржі «РИНГ» 16.03.2000 р. за реєстраційним № 093/058н-2000 та зареєстрована на паперових носіях в РМБТІ 22.03.2000р. в реєстровій книзі № 18-138-15568, що підтверджується Випискою з матеріалів інвентаризаційної справи для спадкування № 4956 від 05 грудня 2023 квартира за адресою: [ADDRESS] належала [PERSON] , яка померла [INFO] . Відповідно до ст.1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ст. 1258 ЦК спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Статтею 1261 ЦІК передбачено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають, зокрема, діти спадкодавця. Згідно ч. 1 ст. 1268 ЦК спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (ч. 5 ст. 1268 ЦК). Частиною першою статті 1269 ЦК визначено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Згідно ст. 1218 ЦК до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч. 1 ст. 1297 ЦК спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно до нотаріуса, який відповідно до вимог статті 68 Закону України «Про нотаріат» при видачі свідоцтва про право на спадщину за законом перевіряє факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства за законом осіб, які подали заяву про видачу свідоцтва та склад спадкового майна. Відповідно до п. п. 4.16-4.18 п. 4 Глави 10 Розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року N 296/5 видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення у нотаріальному порядку. Підставою для відмови у видачі позивачу свідоцтва про право на спадщину на спірну квартиру стала відсутність належного правовстановлюючого документу про підтвердження права власності спадкодавця на таку квартиру. На момент укладення спірної біржової угоди купівлі-продажу квартири існувала правова колізія щодо обов`язковості нотаріального посвідчення угод купівлі-продажу жилих будинків (квартир), укладених на товарній біржі. Спірні правовідносини одночасно регулювалися двома нормативно-правовими актами: ЦК УРСР (1963р) та Законом України "Про товарну біржу". Статтею 227 ЦК УРСР, як нормою загальної дії, передбачалось, що договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу). Водночас, у відповідності до діючої на той момент ст. 12 Закону України "Про власність" громадяни набувають право власності в разі укладання угод, які не заборонені Законом. Згідно ч. 3 ст. 9 ЖК України громадяни мають право придбати житло на біржових торгах. Статтею 15 Закону України "Про товарну біржу" в редакції, що діяла на час укладення договору купівлі-продажу, передбачалось, що угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. Угода вважається укладеною з моменту її реєстрації на біржі. Згідно ст. 17 Закону України «Про товарну біржу» правила біржової торгівлі розробляються відповідно до чинного законодавства і є основним документом, що регламентує порядок здійснення біржових операцій, ведення біржової торгівлі та розв?язання спорів з цих питань. Відповідно до ч. 4 ст. 656 ЦК України до договору купівлі-продажу на біржах, конкурсах, аукціонах (публічних торгах), договору купівлі-продажу валютних цінностей і цінних паперів застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено законом про ці види договорів купівлі-продажу або не випливає з їхньої суті. Відповідно до ч.3 ст. 3 Закону України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до ч. 4 ст. З Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов?язкової реєстрації таких прав. Таким чином, речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до набрання чинності Закону, визнаються дійсними, якщо на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов?язкової реєстрації. Окрім того, реєстрація права власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] за померлою [PERSON] , на підставі Біржової угоди купівлі-продажу, була проведена на паперових носіях в Рівненському міському бюро технічної інвентаризації. У постанові Верховного Суду від 20 травня 2020 року у справі № 303/6974/16 (провадження №61-39511св18), від 14.08.2019 року у справі №523/3522/16-ц було сформовано правовий висновок про те, що відсутність реєстрації права власності відповідно до Закону України "Про реєстрацію речових прав на нерухому майно та їх обтяжень" не зумовлює позбавлення особи прав користування та володіння належним їй на праві власності майном. Відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень" від 01 липня 2004 року речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення: 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації. Відповідно до п. 1.4-1.5 Правил державної реєстрації об`єктів нерухомого майна, що знаходиться у власності юридичних та фізичних осіб, затверджених наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству № 56 від 13 грудня 1995 року, державну реєстрацію права власності на об`єкти нерухомого майна здійснюють державні комунальні підприємства - бюро технічної інвентаризації місцевих органів державної виконавчої влади на підставі відповідних правовстановлюючих документів (додаток N 1), за рахунок коштів власників нерухомого майна. Пунктом 6 Переліку правовстановлюючих документів, на підставі яких проводиться державна реєстрація об`єктів нерухомого майна, що знаходяться у власності юридичних та фізичних осіб як Додатку N 1 до Правил державної реєстрації об`єктів нерухомого майна, що знаходиться у власності юридичних та фізичних осіб, до таких правовстановлюючих документів віднесено договори купівлі-продажу, міни, зареєстровані біржею. Тож, реєстрація набутого на підставі біржової угоди купівлі продажу права власності на квартиру в органах БТІ була належним підтвердженням факту набуття права на таке майно. З огляду на встановлені судом обставини, на які позивач посилалася, як на підставу своїх вимог, що підтверджені письмовими доказами, які визнаються судом належними, допустимими, достовірними та достатніми у їх сукупності, суд приходить до висновку про обґрунтованість заявленого позову, що підлягає до задоволення.

Outcome: approved