Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-13 00:00:00

У березні 2024 року [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право на користування житловим приміщенням, а саме квартирою [ADDRESS] . Обгрунтовано позов тим, що позивач є власником квартири [ADDRESS] . Відповідачі зареєстровані у вказаному житловому приміщенні, однак вже тривалий час не проживають у ньому, у зв`язку з чим є підстави для визнання їх таким, що втратили право на користування житловим приміщенням. Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 04 квітня 2024 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження; визначено сторонам строк для подачі заяв по суті справи. У встановлений судом строк відповідачі відзив на позов не подали. Позивач у судове засідання не з`явився, представник позивача подав до суду заяву про розгляд справи без участі позивача та його представника, зазначивши, що позов підтримує та просить суд його задовольнити. Відповідачі у судове засідання не з`явилися, засобами поштового зв`язку надіслали до суду заяву про розгляд справи без їх участі, вказавши, що позовні вимоги визнають та не заперечують проти їх задоволення. Згідно з частиною 2 статті 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] , що підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно та витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно (а.с 8, 9). Відповідно до копії довідки Управління адміністративних послуг № 997 від 20.02.2024, у даній квартирі, крім позивача, також зареєстровані відповідачі: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] (а.с. 10). Згідно з актом про непроживання за місцем реєстрації від 26.02.2024 вбачається, що за адресою: [ADDRESS] , [PERSON] не проживає з 2004 року, [PERSON] не проживає з 2020 року, [PERSON] не проживає з 2021 року (а.с. 11). У позовній заяві зазначено, що відповідачі зареєстровані у вказаній квартирі, однак вже тривалий час в ній не проживають, оскільки виїхали за межі України, участі в утриманні квартирі вони не приймають. Відповідно до положень статті 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 відповідно доЗакону №475/97-ВР від 17.07.1997р. «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до частини 1 статті 316\~Цивільного кодексу\~України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно зі статтею 317\~Цивільного кодексу\~України власнику належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до статті 319\~Цивільного кодексу\~України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засаді суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Згідно зі статтю 321\~Цивільного кодексу\~України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до частини першої статті 386\~Цивільного кодексу\~України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Згідно частини 2 статті 386\~Цивільного кодексу\~України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Відповідно до статті 391\~Цивільного кодексу\~України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно зі статтями 15, 16\~Цивільного кодексу\~України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу відповідно до положень Цивільного кодексу України. У разі створення перешкод у користуванні власністю, позивач може звернутися до суду з вимогою про вчинення дій, необхідних для відновлення порушеного права власності, а саме визнання відповідача таким, що втратив право на користування житловим приміщенням. Враховуючи, що позивач є власником житлового приміщення, а відповідачі не проживають у квартирі тривалий час, а тому, з метою захисту права власності позивача та усунення йому перешкод у здійсненні права власності, суд приходить до висновку, що вимога позивача про визнання відповідачів такими, що втратили право на користування житловим приміщенням є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved