Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-13 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог. 13.02.2024 року [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини, стягнення аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною трьох років. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 21.06.2022 року [PERSON] з [PERSON] зареєстрували шлюб у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану у м. Кременчуці Кременчуцького району Полтавської області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства Юстиції у м. Суми, про що складено актовий запис №736. Від шлюбу мають спільну дитину [PERSON] , [INFO] . Проте подружжя припинили шлюбно-сімейні відносини, проживають окремо. Дитина проживає з матір`ю [PERSON] . А Батько [PERSON] не надає добровільно матеріальної допомоги ані на утримання дитини, ані на утримання дружини до досягнення дитиною трирічного віку, хоча може надавати таку допомогу. Тому [PERSON] звернулася до суду за захистом своїх прав та прав дитини. [PERSON] просила суд стягнути з відповідача [PERSON] на її користь аліменти для утримання дитини [PERSON] , [INFO] , щомісячно в розмірі частини з усіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50% прожиткового мінімуму на утримання дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття, а також аліменти на її утримання, як дружини, у розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для особи відповідного віку до досягнення дитиною [PERSON] , [INFO] , віку трьох років, тобто до [INFO] . Короткий зміст відзиву на позов. 18.03.2024 року відповідач [PERSON] подав до суду відзив на позов, в якому визнав позовні вимоги [PERSON] в частині стягнення аліментів на утримання дитини у твердій грошовій сумі 2500 грн. щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму на утримання дитини відповідного віку, хоча просив відмовити у задоволенні позовних вимог про стягнення аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною трирічного віку. Зазначив, що 21.06.2022 року [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану у м. Кременчуці Кременчцького району Полтавської області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства Юстиції (м. Суми). У шлюбі народили спільну дитину [PERSON] , [INFO] . Рішенням Крюківського районного суду м. Кременчука від 07.03.2024 року у справі №537/622/24 розірвано шлюб [PERSON] та [PERSON] . Сторони припинили шлюбно-сімейні відносини, проживають окремо. Малолітня дитина [PERSON] проживає з матір`ю [PERSON] . Проте [PERSON] добровільно надає грошові кошти на утримання дитини в межах своїх фінансових можливостей. Так [PERSON] має хворобливий стан здоров`я, проходить лікування, а тому не працює, не отримує власних доходів, проживає та лікується за рахунок рідних. Отже [PERSON] просив суд стягнути з нього на користь [PERSON] аліменти на утримання їх дитини [PERSON] , [INFO] , щомісячно в сумі 2500 грн., не менше 50% прожиткового мінімуму для утримання дитини відповідного віку, до повноліття дитини, але відмовити в стягненні з нього аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною віку три роки, оскільки він не може надавати таку допомогу. Позиції учасників в судовому засіданні. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] - адвокат Більда В.В. просив задовольнити в повному обсязі з підстав, наведених у позові. Відповідач [PERSON] та його представник адвокат Колосов А.В. просилив часткового задовольнити позовні вимоги [PERSON] , як зазначено у відзиві на її позов. Обставини встановлені судом та мотиви ухваленого рішення. 21.06.2022 року [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану у м. Кременчуці Кременчуцького району Полтавської області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства Юстиції (м. Суми), актовий запис 736, що підтверджено свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] . (а.с.11). [PERSON] та [PERSON] є батьками малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , що підтверджено свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , видане 09.08.2022 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у м. Кременчуці Кременчуцького району Полтавської області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства Юстиції (м. Суми), актовий запис 805. (а.с.7). Мати [PERSON] проживає з дитиною [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Батько [PERSON] проживає окремо. Цей факт підтверджений витягом з реєстру Кременчуцької територіальної громади від 12.12.2023 року, а також не заперечувався учасниками в судовому засіданні. (а.с.6, 8). [PERSON] зазначив, що на час розгляду справи не працює, 10.01.2022 року звільнився з посади охоронця ТОВ «Вигідна покупка» за власним бажанням, що підтверджено копією трудової книжки ЯЯ№ [NUMBER] . (а.с.32-34). [PERSON] стверджував, що не має доходів. Зазначив, що не має інвалідності, але хворіє, діагноз 693.4, 767.3, перебуває на «Д» нагляді у невропатолога, що підтверджено актом про дослідження стану його здоров`я [INFO] №27/3880 від 18.08.2023 року, випискою із медичної карти стаціонарного хворого №2286/1051, консультативними висновками спеціалістів КП «Дніпропетровська обласна клінічна лікарня ім. І.І. Мечникова Дніпропетровської обласної ради» від 23.10.2023 року та від 13.06.2023 року (а.с.35-38). Заслухавши учасників, дослідивши надані матеріали, суд установив наступне. У ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яку ратифіковано постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27 лютого 1991 року, визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ч.1, ч.2 ст.27 вказаної Конвенції, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків (частина друга статті 51 Конституції України) і закріплюється в сімейному законодавстві, зокрема статтею 180 СК України на батьків покладено обов`язок по утриманню дитини до досягнення нею повноліття. Згідно із частиною сьомою статті 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Статтею 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Відповідно до статті 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до положень статті 181 СК України, способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Визначаючи розмір аліментів на утримання дитини, суд зобов`язаний врахувати всі обставини, зазначені в частині першій статті 182 СК України: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. За положеннями частини другої статті 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Відповідно до статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік», з 1 січня 2024 року прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років становить 2563 грн., а дітей віком від 6 до 18 років - 3196 грн. Суд наголошує, що інтереси дитини превалюють над майновим становищем платника аліментів. Зазначене відповідає висновкам Верховного Суду, які викладені у постанові від 16 червня 2021 року у справі №643/11949/19. За своєю суттю аліменти - це кошти, покликані забезпечити дитину усім необхідним для повноцінного розвитку, тому вони можуть бути стягнуті лише на користь того з батьків, хто проживає із дитиною та бере більш активну участь у її вихованні. Відповідні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 03 лютого 2021 року у справі №520/21069/18, від 29 червня 2022 року у справі №596/826/21-ц. Суд критично відноситься к доводам відповідача про стягнення з нього аліментів у твердій грошовій сумі, оскільки згідно ст.181, частин 1, 2 статті 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у частці від доходу або у твердій грошовій сумі. Згідно частини 1 статті 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Згідно з частиною другою, третьою статті 11 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно до статті 13 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. З огляду на наведене, враховуючи позицію позивача щодо способу стягнення аліментів, позицію відповідача, який визнав свій обов`язок сплачувати аліменти на утримання дитини, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги [PERSON] в частині стягнення з [PERSON] на її користь аліментів на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , щомісячно в розмірі частини з доходу (заробітку) платника аліментів, але не менше 50% прожиткового мінімума для утримання дитини відповідного віку, починаючи від дня подання позову до суду 13.02.2024 року до повноліття дитини. Правовідносини щодо прав та обов`язків подружжя з утримання регулюються главою 9 СК України. Відповідно до частин першої, другої статті 75 СК України, дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Відповідно до ч.1 ст.76 СК України, розірвання шлюбу не припиняє права особи на утримання, яке виникло у неї за час шлюбу. Згідно з частиною першою статті 79 СК України, аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви. Аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів одному з подружжя суд визначає з урахуванням можливості одержання утримання від повнолітніх дочки, сина, батьків та з урахуванням інших обставин, що мають істотне значення (частина перша, друга статті 80 СК України). Відповідно до положень частин другої, четвертої, шостої статті 84 ЦПК України, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має і в разі розірвання шлюбу. Частиною другою статті 91 СК України встановлено, що жінка та чоловік, які не перебувають у шлюбі між собою, мають право на утримання в разі проживання з нею, ним їхньої дитини, відповідно до частин другої - четвертої статті 84 та статей 86 і 88 цього Кодексу. Тлумачення частини другої статті 84, частини другої статті 91 СК України свідчить, що для виникнення права на утримання потрібна сукупність таких умов: проживання з жінкою (чоловіком) дитини, яка не досягла трьох років; походження дитини від жінки, чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою (кровне споріднення) або наявність між ними іншого юридичного значущого зв`язку (усиновлення); можливість другої сторони надавати матеріальну допомогу. Виходячи з положень, які містяться в Постанові Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», при вирішенні питання щодо стягнення аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною трьох років, суд бере до уваги стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; стан здоров`я та матеріальне становище отримувача аліментів, відсутність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних дружини, батьків, повнолітніх дітей; сімейний стан платника аліментів, наявність у платника аліментів зобов`язань зі сплати аліментів на дитину за рішенням суду, наявність нерегулярного, мінливого, невизначеного доходу. Отже, аналіз даних положень сімейного законодавства України передбачає право дружини-матері на утримання чоловіком-батьком до досягнення дитиною трирічного віку незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Подання суду доказів того, що дружина, з якою проживає дитина, потребує матеріальної допомоги, не є обов`язковим, оскільки право на аліменти належить дружині - матері незалежно від цієї обставини. Ураховуючи вимоги статей 12, 81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. За загальним правилом, встановленим у статтях 89, 264 ЦПК України обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Так, звертаючись до суду з вказаним позовом, позивач просила стягнути з відповідача аліменти на своє утримання, як матері дитини, щомісячно у розмірі 1/4 частини від всіх видів заробітку платника аліментів, але не менше 50% прожиткового мінімуму для особи відповідного віку, до досягнення дитиною [PERSON] , [INFO] , трьох років, оскільки у зв`язку з доглядом за дитиною, якій менше трьох років, позивач не має змоги працювати і утримувати себе. В той самий час відповідач [PERSON] стверджував, що не має можливості надавати матеріальну допомогу дружині [PERSON] , оскільки хворіє, не може працювати, а відповідно не отримує доходу. Разом з тим, судом установлено, що [PERSON] , [INFO] , є особою працездатного віку, якому не установлено інвалідність - будь-яке обмеження або відсутність (внаслідок порушення) здатності виконувати діяльність у порядку або в межах, що вважаються нормальними для людини. Тому суд вважає, що [PERSON] , як особа працездатного віку без інвалідності, який працював охоронцем ТОВ «Вигідна покупка», звідки 10.01.2022 року звільнився за власним бажанням, який не має на утриманні інших осіб, а малолітній [PERSON] , [INFO] , є його єдиною дитиною, - може платити аліменти на утримання дружини [PERSON] , з якою проживає дитина, до досягнення дитиною трирічного віку. Разом з тим, при визначенні розміру аліментів на утримання [PERSON] , суд враховує наявність захворювань у [PERSON] , не визначення у законі мінімальної суми аліментів на утримання дружини, а тому вважає за необхідне стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на її утримання щомісячно в розмірі 1/6 частини з доходу (заробітку) платника аліментів, починаючи від дня подання позовної заяви і до досягнення дитиною [PERSON] , [INFO] , трирічного віку. Отже суд вважає за необхідне частково задовольнити позовні вимоги [PERSON] про стягнення з [PERSON] аліментів на її утримання до досягнення їх спільною дитиною трирічного віку. Також суд звертає увагу на те, що сторони не позбавлені можливості згодом, після визначення розміру аліментів, у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених СК України, звернутися до суду з позовом про зміну розміру аліментів (ст. 192 СК України). Відповідно до п.1 ч.1 ст. 430 ЦПК України, суд вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до Закону України «Про судовий збір» та до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на корить держави стягнути судовий збір в розмірі 2422,40 грн. за розгляд судом двох позовних вимог позивача про стягнення аліментів на її утримання та на утримання дитини, оскільки позивач звільнена від сплати аліментів. Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною (§ 2 рішення у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії»).

Outcome: partial