Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-19 00:00:00

В грудні 2023 року позивач [PERSON] через свого представника адвоката Дьякової Т.В. звернувся до суду з позовом до відповідача АТ «ОТП БАНК» про визнання таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис № 7523 від 18.02.2021 року, вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Хара Наталією Станіславівною, про стягнення з [PERSON] на користь АТ «ОТП БАНК» заборгованості в сумі 28\~466,16 гривень. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 18.02.2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Хара Н.С. вчинено виконавчий напис № 7523 про стягнення з [PERSON] , який є боржником за Кредитним договором № 2017732083 від 14.01.2018 року, укладеним з АТ «ОТП БАНК», заборгованості за період з 30.11.2020 року по 30.12.2020 рік в сумі 27 896,16 гривень. 09.03.2021 року приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Табінським О.В. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження в межах виконавчого провадження № 64753218 з примусового виконання виконавчого напису № 7523 від 18.02.2021 року. Під час вчинення виконавчого напису приватний нотаріус не пересвідчився у відсутності безспірної заборгованості боржника перед стягувачем. Строк користування кредитом 10 місяців. Вважає, що станом на грудень 2023 рік, у нього відсутня будь-яка заборгованість перед АТ «ОТП БАНК» за вказаним кредитним договором, тому як до закінчення вказаного строку, він у повному обсязі повернув відповідачу грошові кошти. Приватним нотаріусом не було повідомлено позивача про звернення до нього із заявою про вчинення виконавчого напису, на що відповідно позивач не міг відреагувати жодним чином, тим більше надати заперечення проти незаконно нарахованих сум і відповідно нотаріус не мав би вчиняти виконавчий напис, оскільки ним не було перевірено безспірність вимог кредитора (відповідача). Ухвалою від 26.12.2023 року відкрито провадження у справі, призначений її розгляд в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін, сторонам встановлений строк для надання заяв по суті справи. У судове засідання позивач та його представник не з`явилися, про час і місце розгляду справи були повідомлені судом своєчасно і належним чином, від представника надійшла заява про розгляд справи без їх участі, позов підтримують та просять задовольнити. Відповідач Акціонерне товариство «ОТП БАНК» свого представника в судове засідання не направив, про причини неявки суд не повідомив, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, відзив на позов не надав. Третя особа приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Мельник Роман Іванович у судове засідання не з`явився, про час і місце розгляду справи був повідомлений своєчасно і належним чином, про причини неявки суду не повідомив. Згідно до вимог ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків. У відповідності з п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Відповідно до ст. 55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Згідно зі ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно зі ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 76,81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. 14.01.2018 року між Акціонерним товариством «ОТП БАНК» та [PERSON] укладено кредитний договір № 2017732083. Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Хара Наталією Станіславівною 18.02.2021 року вчинено виконавчий напис № 7523, про стягнення з [PERSON] на користь Акціонерного товариства «ОТП БАНК» заборгованості в сумі 28\~466,16 гривень. 09.03.2021 року приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Табінським Олегом Володимировичем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження в межах виконавчого провадження № 64753218 за вказаним виконавчим написом. Відповідно до постанови про передачу виконавчого провадження та постанови про прийняття виконавчого провадження від 23.10.2023, виконавче провадження № 64753218 знаходиться на виконанні приватного виконавця Мельника Романа Івановича. Згідно із ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Отже, виконавчий напис вчинено відповідно до п. 2 Постанови Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріуса». Пунктом 2 вказаної вище Постанови передбачено, що для одержання виконавчого напису для стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин подаються: оригінал кредитного договору, засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувана про непогашення заборгованості. Тобто п. 2 зазначеної Постанови передбачений вичерпний перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку. Крім того, нотаріус лише перевіряє безспірність заборгованості по наданим документах, але не визначає та не перевіряє її розмір. Так, у інформаційному листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про судову практику розгляду справ про оскарження нотаріальних дій або відмову в їх вчиненні», прийнятого на підставі Постанови ВССУ № 2 від 07.02.2014 р., вказано, що судам апеляційної інстанції слід мати на увазі, що, вчиняючи виконавчий напис, нотаріус не розглядає спір про право. Виконавчий напис вчиняється виключно за документально оформленими вимогами, які викладені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів тільки за наявності всіх умов, передбачених Законом № 3425-ХІІ. Безспірність вимог визначається не нотаріусом або стягувачем, а відповідно до Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Отже, нотаріус лише перевіряє безспірність заборгованості згідно наданим документам для вчинення виконавчого напису. Окрім цього, як було з`ясовано при вивчені виконавчого напису, приватним нотаріусом було вчинено виконавчий напис на підставі кредитного договору, який не було нотаріально посвідчено, на підставі постанови Кабінету Міністрів України № 662 від 26 листопада 2014 року "Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів", якою було внесено до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів таку форму договору, як кредитний договір. Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року, постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року про визнання незаконною та нечинною Постанови Кабінету Міністрів України №662 від 26 листопада 2014 року "Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів" було визнано незаконною та не чинною постанову № 662 в частині, доповнення переліку документів, на підставі яких вчинюється виконавчий напис оригіналу кредитного договору. Таким чином, виконавчий напис було вчинено на підставі та в порядку нормативного акту, який було визнано незаконним та не чинним. Крім того, згідно ч. 1 ст. 88 Закону України "Про нотаріат", нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. З огляду на вищезазначене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню підлягають задоволенню, оскільки при його вчиненні нотаріусом не перевірено безспірність вимог. Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. На підставі ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів», а також п. 13 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнений від сплати судового збору. Таким чином, враховуючи задоволення позову, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 1 211,20 гривень.

Outcome: approved