Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-13 00:00:00

27.10.2023 р. [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Позовні вимоги мотивовано тим, що сторони перебувають у шлюбі та спільних неповнолітніх дітей не мають. Ухвалою Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 11.12.2023 р. прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Ухвалою Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 08.01.2024 р. провадження у справі закрито. Постановою Чернігівського апеляційного суду від 13.03.2024 р. ухвалу Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 08.01.2024 р. скасовано, справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду. Ухвалою Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 19.03.2024 р. призначено розгляд справи на 16.04.2024 р. 16.04.2024 р. справу знято з розгляду у зв`язку з участю судді у розгляді іншої справи. Позивач, представник позивача та відповідач у судове засідання не з`явилися. Повідомлялися про день, час та місце розгляду справи належним чином. Суд, дослідивши письмові докази у справі, приходить до наступного. Судом встановлено, що сторони 26.11.1994 р. зареєстрували шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] (а. с. 5). Подружжя неповнолітніх дітей не має. За приписами ч. 1 ст. 106 СК України заяву про розірвання шлюбу до органу державної реєстрації актів цивільного стану не подавали. Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд зазначає про таке. Частиною 3 статті 56 Сімейного кодексу України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Відповідно до ч. 1 ст. 106 СК України подружжя, яке не має дітей, має право подати до органу державної реєстрації актів цивільного стану заяву про розірвання шлюбу. Якщо один із подружжя через поважну причину не може особисто подати заяву про розірвання шлюбу до органу державної реєстрації актів цивільного стану, таку заяву, нотаріально засвідчену або прирівняну до неї, від його імені може подати другий з подружжя. Якщо один із подружжя через поважну причину не може особисто подати заяву про розірвання шлюбу до органу державної реєстрації актів цивільного стану, таку заяву, нотаріально засвідчену або прирівняну до неї, від його імені може подати другий з подружжя. За позицією Чернігівського апеляційного суду, викладеною у постанові від 13.03.2024 р. (справа № 743/1755/23), пославшись на положення ч. 1 ст. 106 СК України, суд першої інстанції не звернув увагу на конструкцію цієї статті, якою передбачено можливість (а не обов`язок) подати до органу реєстрації актів цивільного стану заяву про розірвання шлюбу у разі відсутності неповнолітніх дітей. Отже, норми СК України передбачають як звернення подружжя до органів РАЦС з спільною заявою про розірвання шлюбу, так і звернення одного із подружжя до суду з позовом про розірвання шлюбу незалежно від того, чи є у подружжя неповнолітні діти та незалежно від того, що подружжя не заперечує проти розірвання шлюбу. Відтак з огляду на позицію суду апеляційної інстанції суд не встановлює у даній справі обставини відсутності предмета спору. Суд вважає, що позовна заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі позивача та не має підстав вважати, що внаслідок розірвання шлюбу будуть порушені права сторін. Крім того, позивач не просила надати строк на примирення, від відповідача таке клопотання теж не надходило. Тому шлюб між сторонами необхідно припинити шляхом його розірвання. Виходячи з положень ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір.

Outcome: approved