Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-21 00:00:00

У квітні 2024 року КП «Київтеплоенерго» звернулось до Подільського районного суду м. Києва із вищевказаною позовною заявою. В обгрунтування заявлених вимог позивач зазначає, що 02.08.2021 КП «Київтеплоенерго» було направлено до [PERSON] лист з проектом Договору № 250452-0801 від 28.07.2021 на постачання теплової енергії. У разі підписання та/або не повернення відповідачем Договору на постачання теплової енергії пропозиція вважається прийнятною в силу положень ч. 2 ст. 642 ЦК України та у встановлений строк згідно ст. 181 ГК України. Договір набуває чинності з 28.07.2021 та діє до 15.04.2022. Припинення дії Договору не звільняє відповідача від обов`язку повної спати спожитої теплової енергії. Проте порушуючи умови Договору, відповідач не в повному обсязі вносив плату за спожиту теплову енергію, в результаті чого за період з вересня 2021 року по лютий 2024 року утворилась заборгованість, яка становить 87 150 грн 87 коп. Крім того, позивач просить стягнути з відповідача інфляційну складову боргу у розмірі 29 469 грн 57 коп. та 3% річних у розмірі 6 294 грн 31 коп., а також витрати по сплаті судового збору в розмірі 3 028 грн. 21.05.2024 від відповідача на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому остання визнає вимоги позивача в частині заборгованості за теплову енергію, в частині стягнення інфляційної складової боргу та 3% річних, з урахуванням Постанови КМУ від 05.03.2022 № 206, просить не стягувати неустойку та інші штрафні санкції. На адресу суду від представника позивача надійшли заперечення на відзив, в якому остання заперечувала щодо застосування положень Постанови КМУ від 05.03.2022 № 206, яка встановлює заборону на нарахування та стягнення 3% річних та інфляційних втрат. У судове засідання представник позивача не з`явився, подав до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив здійснювати розгляд справи без його участі. Відповідач у судове засідання не з`явилась, на адресу суду надійшла заява по розгляд справи без її участі, підтримувала позицію викладену у відзиві. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, дійшов висновку про часткове задоволення позову з таких підстав. Судом встановлено, що КП «Київтеплоенерго», є правонаступником ПАТ «Київенерго», визначено обов`язковим виконавцем послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання для житлових будинків комунальної форми власності згідно Закону України № 1198-VІІ від 10.04.2014 року «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення розрахунків за енергоносії» з 01.08.2018 року. За розпорядженням Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 10.04.2018 № 591 КП «Київтеплоенерго» видано ліцензію на право провадження господарської діяльності з виробництва та постачання теплової енергії споживачам. 02.08.2021 КП «Київтеплоенерго» було направлено до [PERSON] лист з проектом Договору № 250452-0801 від 28.07.2021 на постачання теплової енергії. У разі підписання та/або не повернення відповідачем Договору на постачання теплової енергії пропозиція вважається прийнятною в силу положень ч. 2 ст. 642 ЦК України та у встановлений строк згідно ст. 181 ГК України. Договір набуває чинності з 28.07.2021 та діє до 15.04.2022. Припинення дії Договору не звільняє відповідача від обов`язку повної спати спожитої теплової енергії. Проте порушуючи умови Договору, відповідач не в повному обсязі вносив плату за спожиту теплову енергію, в результаті чого за період з вересня 2021 року по лютий 2024 року утворилась заборгованість, яка становить 87 150 грн 87 коп. Відповідно до умов Договору, розрахунки за відпущену теплову енергію здійснювалися згідно з тарифами, затвердженими Розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) для споживачів категорії «інші», зокрема за жовтень 2021 (з 23.10.2021) нарахування здійснено за тарифами на теплову енергію, затвердженим Розпорядженням КМДА від 13.10.2021 № 2145 для споживачів відповідної категорії. Матеріалами справи підтверджується, що у спірний період, позивач поставив відповідачу теплову енергію за адресою: [ADDRESS] за особовим рахунком № [NUMBER] , що підтверджується актами звіряння розрахунків за теплову енергію, рахунком фактурою, актами приймання-передавання товарної продукції, актом про готовність вузла комерційного обліку до роботи, корінцями нарядів на включення та відключення будинку на опалювальний сезон. Відповідно до п. 40 Правил користування тепловою енергією, затверджених Постановою КМУ від 03.10.2007 № 1198, споживач теплової енергії зобов`язаний вчасно проводити розрахунки за спожиту теплову енергію та здійснювати інші платежі відповідно до умов договору та цих Правил. Частиною 6 ст. 19 Закону України «Про теплопостачання» передбачено, що споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. Так, за приписами статей 526, 525, 610 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Як вбачається з розрахунку заборгованості наданого позивачем, заборгованість [PERSON] за адресою: [ADDRESS] перед КП «Київтеплоенерго» за спожиту теплову енергію за період з вересня 2021 року по лютий 2024 року становить 87 150 грн 87 коп. Відповідачем не надано до суду доказів на спростування розрахунку заборгованості, наданого позивачем. Судом перевірена правильність нарахування заборгованості. Окрім цього відповідач визнає та погоджується з заборгованістю за спожиту теплову енергію, про що вказав у відзиві на позовну заяву. Тому, суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача заборгованості за спожиту теплову енергію за період з вересня 2021 року по лютий 2024 року у розмірі 87 150 грн 87 коп. та стягнення 869 грн 84 коп. за абонентське обслуговування підлягають задоволенню. Щодо стягнення інфляційної складової боргу та 3% річних суд дійшов до наступних висновків. Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. У статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Аналогічний висновок висловлений у постанові Великої Палати Верховного суду від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (частина друга статті 625 ЦК). За відсутності оформлених договірних відносин, але в разі прострочення виконання грошового зобов`язання з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, на боржника покладається відповідальність, передбачена частиною другою статті 625 ЦК України. Такий висновок висловлений у постановах Верховного Суду України від 30 жовтня 2013 року у справі № 6-59цс13, від 16 грудня 2015 року у справі № 6-2023цс15, та постанові Великої Палати Верховного Суду від 07 липня 2020 року у справі № 14-448цс19-ц. Водночас, суд не погоджується з доводами представника позивача, викладені ним у запереченні на відзив, щодо неможливості застосування Постанови КМУ від 05.03.2022 № 206 «Деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану», у зв`язку з тим, що позивач надає не житлово-комунальні послуги, а теплову енергію, яка на думку позивача є товарною продукцією. Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг. З 24 лютого 2022 року на території України запроваджено та діє воєнний стан через збройну агресію рф проти України. Дані обставини є загальновідомими та доказуванню не підлягають. Згідно постанови Кабінету Міністрів України від 05 березня 2022 року № 206 «Деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану», до припинення чи скасування воєнного стану в Україні забороняється: нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість, утворену за несвоєчасне та/або неповне внесення населенням плати за житлово-комунальні послуги; припинення/зупинення надання житлово-комунальних послуг населенню у разі їх не оплати або оплати не в повному обсязі. В пункті 2 цієї постанови вказано, що вона застосовується з 24 лютого 2022 року. В той же час, заявлені позивачем до стягнення інфляційні втрати та 3% річних згідно ст. 325 ЦК України нараховані по 01 лютого 2024 року, тобто, після введення в Україні воєнного стану, а тому відповідач може бути звільнений від обов`язку сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми в період з 24 лютого 2022 року до 01 лютого 2024 року. Отже, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню інфляційна складова боргу та 3% за період з 01 вересня 2021 року по 24 лютого 2022 року, що становить: 5 725 грн 47 коп. - інфляційна складова боргу; 1 267 грн 87 коп. - 3% річних. Виходячи з наведеного, позовні вимоги в частині стягнення з відповідача інфляційних втрат та трьох процентів річних за прострочення виконання зобов`язання, підлягають задоволенню частково. Таким чином загальна сума заборгованості відповідача становить 95 014 грн 05 коп., яка складається з: 87 150 грн 87 коп. - сума заборгованості за поставлену теплову енергію; 869 грн 84 коп. - за абонентське обслуговування боргу; 5 725 грн 47 коп. - інфляційна складова боргу; 1 267 грн 87 коп. - 3% річних. Зважаючи на вищевикладене, оцінюючи належність, допустимість та достовірність кожного доказу окремо, а також достатність та взаємний зв`язок доказів в їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач, як на підставу для задоволення позову, знайшли своє підтвердження у судовому засіданні, суд дійшов висновку, що позовні вимоги КП «Київтеплоенерго» підлягають частковому задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Понесення позивачем судових витрат підтверджується платіжною інструкцією № 17625 від 29.03.2024 про сплату судового збору у сумі 3 028 грн. Отже, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 2 324 грн 22 коп., виходячи з такого розрахунку: 95 014 грн 05 коп. (сума задоволених позовних вимог) * 100% / 123 784, 50 коп. (ціна позову) * 3 028 грн (сума сплаченого судового збору). На підставі викладеного та

Outcome: partial