Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-15 00:00:00

У січні 2024 позивач звернувся в суд з позовною заявою до Миколаївської міської\~ради,\~третя особа\~ [PERSON] про\~визнання права\~власності на\~самочинно збудоване\~нерухоме майно. Просить\~суд ухвалити\~рішення,\~яким визнати\~за[PERSON] право власності на частину житлового будинку загальною площею 88,1 кв.м. за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що вона є власником частини земельної ділянки [ADDRESS] , площею 0,0439 га., кадастровий номер: 4810136900:06:013:0014. Цільове призначення земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку,господарських будівель і споруд (присадибна ділянка). Зазначена частина земельної ділянки належить позивачу на підставі договору про спільну часткову власність на земельну ділянку від 25 грудня 2023. [PERSON] спільно з чоловіком [PERSON] на земельній ділянці було побудовано житловий будинок, загальною площею 88,1 кв.м. будівництво проводилося без оформлення дозвільних документів, у зв`язку з чим право власності на житловий будинок не було оформлено належним чином. В подальшому 17.08.2023 [PERSON] спільно з чоловіком [PERSON] було виготовлено технічний паспортна житловий будинок [ADDRESS] . З метою належного оформлення самочинно побудованого житлового будинку позивачка звернулася до Управління державного архітектурно будівельного контролю Миколаївської міської ради та отримала відмову з роз`ясненнями про необхідність звернення до суду для визнання права власності у судовому порядку. Підставою для відмови було зазначено, що будинок було побудовано на земельній ділянці , право власності на яку на той момент не було належним чином оформлено. Посилаючись на ч. 1 ст. 376 ЦК України, позивачка просила задовольнити позовні вимоги, оскільки позбавлена можливості вирішити питання оформлення права власності в інший спосіб. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав в повному обсязі зіславшись на обставини викладені в позовній заяві. Просив позов задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, на адресу суду 08.02.2024 подав клопотання про розгляд справи у відсутності представника відповідача. Просив винести рішення по справі відповідно до чинного законодавства України. Третя особа в судове засідання не з`явилася, повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши зібрані по справі докази, з`ясувавши дійсні обставини справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Відповідно до ст.ст.15,16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та може звернутися до суду за захистом своїх цивільних прав. Способом захисту цивільного права може бути, зокрема, визнання судом цього права. У відповідності до ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. На підставі ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Право на захист особа здійснює на свій розсуд (ст. 20 ЦК України), при цьому спосіб захисту визначається або законом або договором (ст. 16 ЦК України). Вибір способу захисту залежить від позивача. Судом встановлено та підтверджується наявними письмовими доказами, що позивач є власником частини земельної ділянки [ADDRESS] , площею 0,0439 га., кадастровий номер: 4810136900:06:013:0014. Цільове призначення земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку,господарських будівель і споруд (присадибна ділянка). Зазначена частина земельної ділянки належить позивачу на підставі договору про спільну часткову власність на земельну ділянку від 25 грудня 2023, посвідченого приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Ємельяновою О.В. за реєстровим № 1356. Як встановлено в судовому засіданні та не заперечується учасниками і підтверджується копією технічного паспорта, [PERSON] спільно з чоловіком [PERSON] на земельній ділянці було побудовано житловий будинок, загальною площею 88,1 кв.м. будівництво проводилося без оформлення дозвільних документів, у зв`язку з чим право власності на житловий будинок не було оформлено належним чином. В подальшому 17.08.2023 [PERSON] спільно з чоловіком [PERSON] було виготовлено технічний паспортна житловий будинок [ADDRESS] . З метою належного оформлення самочинно побудованого житлового будинку позивачка звернулася до Управління державного архітектурно будівельного контролю Миколаївської міської ради та отримала відмову з роз`ясненнями про необхідність звернення до суду для визнання права власності у судовому порядку. Підставою для відмови було зазначено, що будинок було побудовано на земельній ділянці , право власності на яку на той момент не було належним чином оформлено. При цьому за результатами проведеного технічного обстеження об`єкта,встановлено: можливість його надійної та безпечної експлуатації (зазначене обстеження виконано експертом Парнак О.Г. 17.08.2023). Також, судом не встановлено порушення прав інших осіб. Згідно ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. У відповідності до ст. 41 Конституції України, ст. 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним; ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ч. 4 ст. 357 ЦК України, співвласник житлового будинку, іншої будівлі, споруди може зробити у встановленому законом порядку за свій рахунок добудову (прибудову) без згоди інших співвласників, якщо це не порушує їхніх прав. Така добудова (прибудова) є власністю співвласника, який її зробив. У відповідності до ч.2 ст.383 ЦК України, власник квартири може на свій розсуд здійснювати ремонт і зміни у квартирі, наданій йому для використання як єдиного цілого, - за умови, що ці зміни не призведуть до порушень прав власників інших квартир у багатоквартирному житловому будинку та не порушать санітарно-технічних вимог і правил експлуатації будинку. В той же час, як зазначалося раніше положеннями ст. 319 ЦК України визначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. При цьому, основоположні принципи здійснення правомочностей власника сформульовані у статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, що є складовою правової системи України, відповідно до якого закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до статті 392 ЦК України власник може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати документів, який засвідчує його право власності. Згідно зі статтею 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема, із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Статтею 331 ЦК України встановлено, що право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом. Особа, яка виготовила (створила) річ зі своїх матеріалів на підставі договору, є власником цієї речі. Право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення\~будівництва\~(створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. До завершення\~будівництва\~(створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього\~будівництва\~(створення майна). У частині четвертій статті 373 ЦК України зазначено, що власник земельної ділянки має право використовувати її на свій розсуд відповідно до її цільового призначення. Нормативно регламентованим є право власника на забудову земельної ділянки, яке здійснюється ним за умови додержання архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил, а також за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням (частина третя статті 375 ЦК України). Відповідно до змісту частини четвертої статті 375 ЦК України у разі, коли власник здійснює на його земельній ділянці самочинну забудову, її правові наслідки встановлюються\~статтею 376 ЦК України. Відповідно до частини першої\~статті 376 ЦК України\~житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним\~будівництвом,\~якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил У силу спеціального застереження, наведеного в частині другій\~статті 376 ЦК України,\~особа, яка здійснила або здійснює самочинне\~будівництво\~нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Частинами третьою, п`ятою, сьомою\~статті 376 ЦК України\~передбачено, що право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне\~будівництво\~на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки в установленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно. На вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб. У разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов`язати особу, яка здійснила (здійснює)\~будівництво,\~провести відповідну перебудову. За загальними правилами кожна особа має право на захист свого цивільного права лише у разі його порушення, невизнання або оспорювання (частина перша статті 15 ЦК України). У зв`язку із цим звернення до суду з позовом про\~визнання права власності\~на самочинне\~будівництво\~має здійснюватися за наявності даних про те, що порушене питання було предметом розгляду компетентного державного органу, рішення якого чи його відсутність дають підстави вважати про наявність спору про право. У справах, пов`язаних із самочинним\~будівництвом\~нерухомого майна, суди мають враховувати, що за загальним правилом особа, яка здійснила або здійснює таке\~будівництво,\~не набуває права власності на нього. Разом з цим власник земельної ділянки набуває право власності на зведені ним будівлі, споруди та інше нерухоме майно (частина друга статті 375 ЦК України), тому на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудовано на ній, якщо це право не порушує права інших осіб (частина п`ята\~статті 376 ЦК України). Вирішуючи справу за позовом власника (землекористувача) земельної ділянки про\~визнання права власності\~на самочинно збудоване нерухоме майно, суди зобов`язані встановити усі обставини справи, зокрема: чи є позивач власником (користувачем) земельної ділянки; чи звертався він до компетентного державного органу про прийняття забудови до експлуатації; чи є законною відмова у такому прийнятті; чи є порушення будівельних норм та істотних правил. Представником позивача в судовому засіданні були надані письмові докази, які свідчать про відповідність технічним нормам та стандартам спірного нерухомого майна ( ескізний проект жилого будинку, дозвільні документи). Рішенням Миколаївської міської ради від 16.03.2000 №27 [PERSON] та [PERSON] було надано дозвіл на будівництво нового житлового будинку, зі зносом старого будинку, згідно затвердженого проекту. Проект спірного житлового будинку було виготовлено Миколаївським виробничим підприємством « Єтанор» та затверджено начальником головного управління архітектури і містобудування. На підставі частини третьої\~статті 376 ЦК України\~суд може задовольнити позов про\~визнання права власності\~на самочинно збудоване майно на земельній ділянці, що не надавалася у власність чи користування особі, яка збудувала його, якщо їй у встановленому законом порядку було передано земельну ділянку у власність або надано у користування під уже збудоване нерухоме майно відповідно до її цільового призначення, та за умови, що\~будівництво\~велося з додержанням архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил згідно із законодавством, містобудівною та проектною документацією, а також у разі, якщо ці обставини були предметом розгляду компетентного державного органу (частина третя статті 375 ЦК України). При вирішенні позову про\~визнання права власності\~на самочинно збудоване нерухоме майно суд має виходити з того, що право на виконання будівельних робіт виникає у забудовника лише за наявності документів, які надають право виконувати будівельні роботи та передбачених статтями 27, 29-31 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», а також у передбачених законом випадках отримання дозволу на виконання будівельних робіт (статті 34,37 цього Закону). Прийняття в експлуатацію закінчених\~будівництвом\~об`єктів належить до одного з етапів проектування та\~будівництва\~об`єктів, що здійснюється власниками або користувачами земельних ділянок (пункт 5 частина п`ята стаття 26 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності»). Частиною восьмою статті 39 Закону України «Про регулювання містобудівельної діяльності» передбачено, що експлуатація закінчених\~будівництвом\~об`єктів, не прийнятих в експлуатацію забороняється. Аналогічна норма закріплена пунктом 12 Порядку прийняття в експлуатацію закінчених\~будівництвом\~об`єктів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13 квітня 2011 року № 461. Крім того, виходячи зі змісту статей 331, 375, 376, 380 ЦК України, правовою підставою визнання судом права власності на самочинно збудоване нерухоме майно на підставі частини п`ятої статті 376 ЦК України може бути не лише відсутність порушення прав інших осіб таким визнанням, а й встановлення судом відповідності такого об`єкта архітектурним, будівельним, санітарним, екологічним та іншим нормам і правилам. Тому, вирішуючи справу за позовом власника (землекористувача) земельної ділянки про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно, суди зобов`язані встановити всі обставини справи, зокрема: чи звертався позивач до компетентного державного органу про прийняття забудови до експлуатації; чи є законною відмова у такому прийнятті; чи є порушення будівельних норм та правил істотними. Аналіз матеріалів справи свідчить, що позивач звертався до Управління державного архітектурно будівельного контролю у Миколаївської міської ради від 25 вересня 2023, на що отримав відповідь від 05.10.2023 про неможливість введення в експлуатацію спірного нерухомого майна з підстав зазначених вище. Таким чином, суд встановив, що позивачем були вичерпані всі можливі заходи узаконення самовільно збудованого об`єкту у позасудовому порядку та з`ясувавши наявність умов для застосування частини п`ятої статті 376 ЦК України, позовні вимоги підлягають задоволенню.

Outcome: approved