Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-07 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Уманського міськрайонного суду з позовом про зміну розміну стягуваних аліментів, в обґрунтування якого зазначив наступне. Згідно рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 12.10.2022 з нього на користь відповідача [PERSON] , [INFO] , стягуються аліменти на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 28.07.2022 року і досягнення дитиною повноліття. Згідно рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 12.12.2023 з нього на користь [PERSON] , [INFO] , стягуються аліменти на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/6 частини від його заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 14.11.2023 року і досягнення дитиною повноліття. Таким чином, за двома рішеннями судів на утримання двох дітей з нього стягуються аліменти в розмірі 1/4 + 1/6 = 5/12, або 41,66 % від всіх видів його заробітку (доходу). У відповідності до вимог ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено, або збільшено за рішенням суду, у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось з них та в інших випадках, передбачених СК України. У зв`язку з тим, що стягнення аліментів з нього сягає 5/12 частки його заробітку (доходу), а відповідно до вимог СК України аліменти на двох дітей повинні стягуватися у розмірі 1/3 доходу платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, на кожну дитину, то він вимушений звернутися до суду з цим позовом. Оскільки на користь [PERSON] стягуються аліменти на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/6 частини від його заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 14.11.2023 і до досягнення нею повноліття, і права її і інтереси по цій справі не порушуються, то вказаний позов заявлений ним лише до відповідача. Іншого шляху, крім судового, яким можна було б вирішити це питання, немає, тому він і звернувся до суду з цим позовом. Просить суд ухвалити рішення, яким змінити розмір стягуваних з нього на користь відповідача [PERSON] , [INFO] , аліментів на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , з 1/4 частки усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до 1/6 частки та стягувати з нього на користь [PERSON] , [INFO] , аліменти на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/6 частки з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення донькою повноліття. На адресу суду, від представника відповідача [PERSON] адвоката Яроміч О.В., надійшов відзив на позовну заяву, у якому просить суд відмовити у задоволенні позову у повному обсязі, в обґрунтування зазначаючи наступне. Між сторонами дійсно виникли правовідносини, врегульовані нормами Сімейного кодексу України, зокрема, в частині обов`язку батьків утримувати дітей і виконання такого обов`язку. Позивачем у позовній заяві зазначено, що підставами для задоволення позову про зменшення розміру аліментів на утримання дитини з 1/4 на 1/6 частини всіх видів заробітку щомісячно є зміна його сімейного стану, у зв`язку з народженням дитини, від іншого шлюбу. Таким чином, на його думку у нього, як у платника аліментів, внаслідок зміни сімейного стану, є підстави для звернення до суду з позовом до про зменшення розміру аліментів на утримання дитини. Однак, Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (ч. 3 ст. 181 СК України). Частина 1 ст. 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Таким чином, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. На думку представника відповідача, у спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки ст. 192 СК України, але й інші норми, про обов`язок батьків утримувати своїх дітей. Виходячи з вимог ст. ст. 182, 183, 192 СК України, а також п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року, при вирішенні вимог щодо зміни розміру раніше стягнутих аліментів суд зобов`язаний з`ясувати матеріальний та сімейний стан як платника аліментів, так і стягувача, погіршення чи поліпшення їх здоров`я. Будь-яких доказів в підтвердження позовних вимог про погіршення свого матеріального стану (довідки про доходи батька, кредитні договори, рішення суду та будь-які інші документи, щодо підтвердження зміни матеріального становища, тобто його погіршення) позивач суду не надав. Доводи позивача щодо того, що рішенням суду з нього стягнуто аліменти на іншу дитину в розмірі 1/6 частки від його доходу не є істотними та достатніми доказами для зменшення визначеного за рішенням суду розміру аліментів і такої ж позиції притримується Верховний Суд. Також, звертають увагу суду на факти, які свідчать про штучність позову за для зменшення розміру аліментів на дитину, яка не проживає разом з батьком, оскільки станом на дату подачі даного позову до суду, а також і на теперішній час, рішення Уманського міськрайсуду від 12.12.2023 не було пред`явлено до примусового виконання (у реєстрі виконавчих проваджень відсутня інформація про примусове виконання зазначено рішення суду). Отже, з позивача аліменти на утримання доньки [PERSON] , у примусовому порядку не стягуються. Відповідно, на момент подачі цього позову до суду, наявність судового рішення про стягнення аліментів не впливала на матеріальний стан позивача, адже з нього стягувалися аліменти на одну дитину у тому розмірі, що встановлений діючим законодавством. По-друге, позивач продовжує проживати разом зі своєю донькою [PERSON] та дружиною [PERSON] за однією адресою та по-третє, з вересня 2023 року позивач почав служити у складі Збройних Сил України та почав отримувати дохід, який, у порівнянні з минулим періодом, збільшився. Так, згідно розрахунку заборгованості зі сплати аліментів на утримання доньки [PERSON] , розмір доходу позивача становив: у період з дня відкриття виконавчого провадження та до травня 2023 року = 12009 грн.; у травні 2023 року (коли народилась його донька [PERSON] ) = 12009 грн.; у червні 2023 року = 12 009 грн.; у липні 2023 року = 12 009 грн.; у серпні 2023 року = 12 009 грн.; у вересні 2023 року = 13 517 грн.; у жовтні 2023 року = 34 469,76 грн; у листопаді 2023 року = 18 088,56 грн.; у грудні 2023 року = 8295,24 грн.; у січні 2024 року (дата звернення до суду з даним позовом) = 20 295,24 грн. Таким чином, відсутні підстави для констатації погіршення матеріального стану позивача, оскільки з моменту народження дитини від іншого шлюбу, його доходи збільшилися, а не зменшилися. Отже, на думку представника відповідача, лише «не бажання» позивача сплачувати кошти на утримання доньки [PERSON] у розмірі 1/4 частки від його доходу, змусило позивача звертатися до суду з цим позовом, оскільки інших підстав не існує. Батьки не мають компенсувати зменшення розміру аліментів за рахунок збільшення утримання однієї дитини порівняно з іншою. Позивач та відповідач, в тому числі у відповідності до вимог чинного законодавства, в рівних частках повинні утримувати дитину до досягнення нею повноліття, що разом із присудженою сумою аліментів забезпечить належне її утримання. Загалом, позивач працездатний, має задовільний стан здоров`я, будь-яких належних та допустимих доказів про погіршення його матеріального стану з моменту стягнення аліментів на утримання доньки [PERSON] , суду не надав. Наявність у позивача на утриманні неповнолітньої дитини від іншого шлюбу не є істотним та достатнім доказом для зменшення визначеного за рішенням суду розміру аліментів, адже вказаний факт не доводить погіршення матеріального стану позивача та впливу на стан здоров`я, а тому не може слугувати самостійною підставою для зменшення розміру аліментів. Розмір стягуваних аліментів за рішенням суду на утримання доньки [PERSON] не є завищеним та відповідає розміру, передбаченому нормами діючого законодавства. У зв`язку із викладеним, просить суд відмовити у задоволенні позову та стягнути з позивача на користь відповідача понесені судові витрати. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні в повному обсязі підтримав позовні вимоги та факти, викладені у позові, просив суд позов задовольнити в повному обсязі. Пояснив, що його довіритель за рішенням суду сплачує аліменти у розмірі 1/4 частки від його заробітку на утримання доньки від першого шлюбу на користь відповідача, починаючи з 28.07.2022. В травні 2023 року у нього, від іншої жінки народилася ще одна дитина, на утримання якої з нього також стягуються аліменти за рішенням суду від 12.12.2023, але у розмірі 1/6 частка від його доходу. Вважає, що наявність двох рішень суду, які необхідно виконувати, з урахуванням, що стягнення сягають майже половину від його доходів, а згідно чинного законодавства мають становити на двох дітей 1/3 частку, і є підставою для задоволення позову. У такому випадку, не будуть порушені права ні дітей, ні його довірителя. Разом з тим підтвердив, що позивач перебуває у шлюбі з іншою жінкою, матір`ю другої дочки на утримання якої суд також вирішив стягувати з нього аліменти, а також те, що більше року позивач проходить службу у ЗСУ. Про те, чи перебуває інше рішення суду про стягнення з його довірителя аліментів на виконанні йому не відомо. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову, оскільки вважає, що позивачем не надано жодного доказу щодо зміни, погіршення його матеріального становища, що є основною підставою для зміни розміру стягуваних аліментів. Як на підставу для задоволення позовних вимог позивач посилається на народження у нього другої дитини, на яку з нього за рішенням суду також стягуються аліменти, але підтвердження того, що вказане рішення перебуває на виконанні позивачем не додано. Визначений розмір стягуваних аліментів на користь його довірителя у розмірі 1/4 частці від доходу позивача, це мінімальний розмір, який має призначатися для утримання дитини, а само по собі рішення щодо стягнення аліментів на другу дитину у розмірі 1/6 частки без доказів його виконання, не є доказом погіршення стану позивача. У зв`язку із зазначеним, просить суд відмовити у задоволенні позову. Суд, врахувавши позицію представника позивача та представника відповідача, дослідивши письмові матеріали справи, вважає, що позов не підлягає до задоволення виходячи з наступного. Судом достовірно встановлено, що рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 12 жовтня 2022 року, яке згідно відповідної відмітки набрало законної сили 15.11.2022, з [PERSON] , [INFO] , на користь [PERSON] , [INFO] , стягуються аліменти на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частки з усіх видів його заробітку (доходу) але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 28.07.2022 року і до досягнення дитиною повноліття. Рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 12 грудня 2023 року, яке набрало законної сили 12.01.2024 з [PERSON] , [INFO] , на користь [PERSON] , стягуються аліменти на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/6 частки з усіх видів його заробітку (доходу) але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 14.11.2023 року і до досягнення дитиною повноліття. У відповідності до розрахунку заборгованості зі сплати аліментів згідно виконавчого листа № 705/2869/22 виданого 21.12.2022 Уманським міськрайонним судом Черкаської області, сформованого відділом державної виконавчої служби у місті Умані Уманського району Черкаської області (боржник [PERSON] , стягувач [PERSON] ), заробітна плата боржника за період з липня 2022 року по серпень 2023 року становила 12009,00 грн. щомісячно. У вересні 2023 року заробітна плата становила 13517,56 грн.; листопаді 2023 року 18088,56 грн.; грудні 2023 року 8295,24 грн.; січні 2024 року 20295,24 грн. та у лютому 2024 року 12009,00 грн. і сукупний розмір заборгованості [PERSON] станом на лютий 2024 року становить 8543,48 грн. Згідно з ч.1 ст.15, ч.1 ст.16 ЦК кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. За положенням\~ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до приписів ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно з ч.1 ст. 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд враховує вимоги\~ст. 80 ЦПК України, зокрема, достатність доказів для вирішення справи, наданих до суду. Згідно ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви.\~\~У відповідності до\~ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось з них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.\~\~ Згідно частини другої\~статті 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. У відповідності до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства»\~кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України. Як передбачено ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН «Про права дитини» від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року N 789X11 (78912) та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст. 179 СК України аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини.\~\~При визначенні розміру аліментів суд враховує обставини, передбачені ст. 182\~СК України, а саме: стан здоров`я та матеріальне становище дітей; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Пунктом 17\~Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15.05.2006 року\~передбачено, що згідно з ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України\~аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст. 183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (ст. 184 СК України) і виплачуються щомісячно. Відтак, обов`язок утримувати дитину це моральне і найважливіше правове зобов`язання батьків. Обов`язок утримувати дітей виникає з моменту їх народження і зберігається до досягнення ними повноліття. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Виходячи зі змісту ст. ст.\~181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Так,\~Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду. У\~статті 192 СК України наведено перелік обставин, за яких суд може винести рішення, зокрема, про збільшення (зменшення) розміру аліментів. Такими обставинами є: зміна матеріального стану, зміна сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я як особи, з якої стягуються аліменти, так і особи, на чию користь вони стягуються, та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Тому, виходячи з вимог чинного законодавства, вказані обставини повинні бути суттєвими і відігравати значну роль у житті заявника, платника аліментів та доведеними при розгляді спору про зменшення або збільшення розміру аліментів, встановлених рішенням суду. Із зазначених норм закону також випливає, що зміна розміру аліментів, визначеного рішенням суду, є правом суду, а не його обов`язком, та може бути застосовано при наявності відповідних обставин для цього. Крім того,\~пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів»\~роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів, у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Із зазначених правових норм також вбачається, що при вирішенні питання про зменшення розміру аліментів, слід з`ясовувати чи змінилося матеріальне становище, сімейний стан та стан здоров`я сторін, і що ця зміна впливає на змогу сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі. Особа, яка сплачує аліменти платник аліментів, вправі звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів на дитину у тих випадках, коли погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я одержувача аліментів. При цьому, суд, з урахування встановлених обставин і сукупності належних та допустимих доказів, при наявності підстав щодо неможливості сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі, може вирішити питання щодо зменшення розміру аліментів. Відповідно до ст. 263\~ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. При вирішенні даного спору суд приймає до уваги ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989, якою визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Також, згідно із ч. 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Позивач, вважає, що погіршення його матеріального становища є підставою для звернення до суду з вимогою про зменшення розміру стягуваних з нього аліментів. Згідно судової практики ЄСПЛ суд повинен дотримуватись справедливого балансу між інтересами батьків та дитини, і приділяти першочергову увагу найкращим інтересам дитини. Враховуючи, що малолітня донька [PERSON] , [INFO] , знаходиться на утриманні матері [PERSON] , та неповнолітня дочка [PERSON] , [INFO] , знаходиться на утриманні своєї матері [PERSON] , і цей факт сторонами не спростовується, суд приходить до висновку, що вони потребують матеріальної допомоги з боку [PERSON] . При визначенні розміру аліментів з одного з батьків, суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. З наданих позивачем документів, вбачається лише той факт, що дійсно наявні два рішення суду, згідно яких з нього стягуються аліменти на утримання його неповнолітніх дітей на користь їх матерів, при цьому на утримання доньки [PERSON] стягнення проводяться з 28 липня 2022 року, а на утримання дочки [PERSON] з 14 листопада 2023 року, до суду з рішенням про зменшення стягуваних з нього аліментів позивач звернувся 25 січня 2024 року, доказів про розмір його заробітної плати чи доходів позивачем до позову не додано. При цьому, представником відповідача додано розрахунок заборгованості позивача по сплаті аліментів на утримання доньки [PERSON] , згідно якого розмір його заробітної плати майже рік був сталим та не змінювався, а в подальшому, навпаки значно зріс. При цьому, наявна значна сума заборгованості по сплаті аліментів позивачем на утримання доньки [PERSON] , що фактично призводить до погіршення становища дитини. Крім того, посилаючись на наявність іншого рішення щодо стягнення з нього аліментів на другу дитину, інформації по те, що таке рішення виконується суду не надає. Також не надає суду інформації про те, з ким проживає малолітня Злата. Будь-яких інших доказів, які б підтверджували зміну його матеріального стану чи інших, вагомих для визначення розміру аліментів, аспектів, позивач не надає. Доводів та доказів на підтвердження своїх вимог позивачем, які б слугували підставою для зменшення розміру аліментів, суду надано не було.\~\~Належних і допустимих доказів, які б підтверджували погіршення матеріального становища також не надано. Чітких відповідей та аргументів, які б слугували підставою для зменшення розміру стягуваних з нього аліментів ні позивачем при зверненні до суду, ні його представником в ході розгляду справи, надано не було. Вирішуючи питання про зміну розміру аліментів суд виходить з того, що стягнення аліментів не повинно погіршувати становище одного отримувача аліментів порівняно зі становищем іншого одержувача аліментів. Судом, також, прийнято до уваги, що обов`язок утримувати дитину до досягнення нею повноліття покладено на обох батьків. За вказаних обставин суд, оцінивши, відповідно до ст. 89\~ЦПК України, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів, наявних в справі, у їх сукупності, враховуючи вищевикладене, прийшов до переконання в тому, що позов не підлягає задоволенню. Враховуючи те, що позивач працездатного віку, має задовільний стан здоров`я, будь-яких інших належних та допустимих доказів про погіршення його матеріального стану з моменту стягнення аліментів на утримання дітей не надав, а також обставини, що наводить позивач в обґрунтування та на підтвердження заявлених вимог, в розумінні вищезазначених норм матеріального закону (ст. 192 СК України) та позиції Верховного Суду України, а також враховуючи надані представником відповідача докази, на думку суду, не є істотними та достатніми для зменшення визначеного за судовим рішенням розміру аліментів, адже сам лише факт наявності іншого рішення про стягнення з позивача аліментів на утримання другої дитини від іншого шлюбу не може слугувати самостійною підставою для зменшення їх розміру, що, на думку суду не буде сприяти найкращим інтересам дитини. Крім того, визначений за судовим рішенням розмір стягуваних аліментів не є завищеним та відповідає розміру, передбаченому нормами діючого Сімейного кодексу України, та інтересам дитини, а тому відсутні підстави для задоволення позову. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд зазначає наступне. В порядку ст. 141 ЦПК України, враховуючи, що судом ухвалено рішення про відмову в задоволенні позову в повному обсязі, то на позивача слід покласти понесені ним судові витрати. Доказів понесених відповідачем судових витрат до суду не надано. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed