Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-26 00:00:00

До Лозівського міськрайонного суду Харківської області надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] , про стягнення аліментів на утримання позивачки, як дружини, в розмірі частки усіх видів заробітку (доходу) боржника, починаючи стягнення з моменту звернення до суду і до досягнення дитиною [PERSON] , [INFO] , трьох років. В обґрунтування позову [PERSON] вказала, що перебуває з відповідачем у шлюбі, який було зареєстровано 01.07.2023 року Первомайським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Лозівському районі харківської області Східного міжрегіонального управління МЮ. Від даного шлюбу сторони мають малолітню дитину- [PERSON] , [INFO] , яка проживає разом з позивачкою та знаходиться на її утриманні. Після народження дитини, стосунки між сторонами погіршились та даний час вони проживають окремо. Позивачка перебуває у відпустці по догляду за дитиною до трьох років, отримує допомогу, але її недостатньо для існування. Відповідач добровільно допомоги на утримання позивачки та дитини не надає. Також від першого шлюбу позивачка має дитину, яка знаходиться на її забезпеченні. Позивачка вказує, що відповідач є працездатним, не являється інвалідом, зобов`язання за виконавчими документами відсутні, інших неповнолітніх дітей немає, працює офіційно ДОП СП Лозівського РВП ГУНП в Харківській області. Враховуючи вище вказане, позивачка була змушена звернутися до суду з даним позовом. Провадження по справі було відкрито у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, надано відповідачу час для надання відзиву на позов. Відповідач відзиву у строки, вказані в ухвалі, так і не надав. Від відповідача надійшла заява, в якій він позовні вимоги визнав у повному обсязі. Заяву про визнання позову подано відповідачем до розгляду справи по суті, а саме не пізніше тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі. Зважаючи на вище викладене, суд вважає за можливе, відповідно до ст.279 ЦПК України, розглянути справу за наявними в матеріалах доказами. Судом встановлені такі факти та відповідні правовідносини. Відповідно до викладеного в ксерокопії свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] сторони з 01.07.2023 року перебувають у зареєстрованому шлюбі (а.с.8). Від вказаного шлюбу сторони мають малолітню доньку [PERSON] , [INFO] , що підтверджується ксерокопією свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а.с.9). Дитина зареєстрована з матірю за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується довідкою про склад сім`ї (а.с.15). Як зазначила позивачка, [PERSON] добровільно матеріальну допомогу їй та дитині не надає. Також вказала, що перебуває у відпустці по догляду за дитиною та заробітку, крім соціальних виплат не має. Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, суд приходить до висновку про те, що позовна заява підлягає задоволенню в повному обсязі, виходячи з наступного. Статтею 75 СК України передбачено, що дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Непрацездатним вважається той із подружжя, який досяг пенсійного віку, встановленого законом, або є інвалідом I, II чи III групи. Один з подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом. Особливим видом права подружжя на утримання є право дружини на утримання під час вагітності та у разі проживання з нею дитини. Його особливість полягає у строковості дії, незалежності надання утримання від доходу дружини та наявністю лише однієї підстави, яка унеможливлює надання такого утримання, - можливості чоловіка надавати таке утримання. Відповідно до статті 84 СК України, дружина має право на утримання від чоловіка під час вагітності; - дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років; - якщо дитина має вади фізичного або психічного розвитку, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка до досягнення дитиною шести років; - право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу; - аліменти, присуджені дружині під час вагітності, сплачуються після народження дитини без додаткового рішення суду; - право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має і в разі розірвання шлюбу. Частина 4 статті 84 СК України регламентує умову виникнення права дружини на утримання під час вагітності та у разі проживання з нею дитини - чоловік може надавати матеріальну допомогу. Принципове положення законодавця полягає у тому, що право на утримання має вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, і в разі розірвання шлюбу. Таким чином, сімейним законодавством передбачено право дружини-матері на утримання чоловіком-батьком до досягнення дитиною трирічного віку незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Подання суду доказів того, що дружина, з якою проживає дитина, потребує матеріальної допомоги, не є обов`язковим, оскільки право на аліменти належить дружині-матері незалежно від цієї обставини. У добровільному порядку питання щодо утримання дружини сторони не вирішили. Відповідно до ч.1 ст.80 СК України аліменти присуджуються одному із подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя або у твердій грошовій сумі. Враховуючи всі докази в їх сукупності, беручи до уваги заяву відповідача про визнання позову, суд приходить до висновку, що вимога про стягнення аліментів на утримання дружини підлягає задоволенню. Згідно ч.1 ст.79 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви, в даному випадку з 30.01.2024 року. Відповідно до п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Оскільки відповідач визнав позов до початку розгляду справи по суті, суд відповідно до ст.ст. 141, 142 ЦПК України, вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави 50 відсотків судового збору, від сплати якого позивачка звільнена на підставі Закону України «Про судовий збір». На підставі викладеного та

Outcome: approved