Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-12 00:00:00

позивач Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» (далі - АТ КБ «Приватбанк») звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення боргу кредитором спадкодавця, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 23.05.2008 між банком та [PERSON] укладено Заяву б/н, відповідно до укладеної заяви [PERSON] отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок зі сплатою відсотків за користування кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. У подальшому кредитний ліміт було підвищено до 40\~000,00 грн. [INFO] [PERSON] помер. Спадкоємцем померлого позивальника є відповідач у справі [PERSON] 17.07.2023 відповідачу було направлено лист-претензію, згідно якої позивач пред`явив вимоги, але ніяких дій не було виконано. Станом на дату смерті позичальника заборгованість перед банком за кредитним договором б/н від 23.05.2008 становила 45\~646,84 грн., яка складається з наступного: 45\~646,84 грн. - заборгованість за тілом кредиту; в т.ч.: 0,00 грн. заборгованість за поточним тілом кредиту; 0,00 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 0,00 грн. - заборгованість за нарахованими відсотками; 0,00 грн. - заборгованість за простроченими відсотками; 0,00 грн. - заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України; 0,00 грн. - нарахована пеня; 0,00 грн. нарахована комісія. Отже, банк просить стягнути з [PERSON] , як спадкоємиці позичальника, заборгованість в розмірі 45\~646,84 грн. Ухвалою суду від 04.03.2024 прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі, розгляд якої ухвалено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 27.03.2024 відповідачем [PERSON] до суду подано заперечення на позовну заяву, з якого вбачається, що [PERSON] просить відмовити позивачу у задоволенні позову, так як АТ КБ «Приватбанк» пропустив строк пред`явлення вимоги до спадкоємців, оскільки вона повідомила банк про смерть чоловіка [PERSON] 14.12.2020, тобто строк скінчився що у 2021 році. А до суду позивач звернувся лише у лютому 2024 року. В судове засідання сторони не з`явилися. Представник позивача адвокат Кирдан А.В. просить проводити розгляд справи за його відсутності, на вимогах наполягає, просив їх задовольнити у повному обсязі. Відповідач [PERSON] звернулась до суду з заявою про розгляд справи за її відсутності. Враховуючи вимоги частин першої та третьої статті 223 ЦПК України, суд вважає можливим розглянути справу у відсутність сторін на підставі наявних у справі доказів, оскільки сторони були належним чином повідомлені про дату, час і місце цього засідання, однак їх неявка не перешкоджає розгляду справи по суті. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов таких висновків. Судом встановлено\~та як\~вбачається з\~матеріалів справи,\~що 23.05.2008\~між [PERSON] \~та АТ\~КБ «Приватбанк»\~укладено Заяву\~б/н,\~відповідно до\~укладеної заяви\~ [PERSON] \~отримав кредит\~у вигляді\~встановленого кредитного\~ліміту на\~картковий рахунок\~зі сплатою\~відсотків за\~користування кредитом,\~з кінцевим\~терміном повернення,\~що відповідає\~строку дії\~картки (а.с. 33). [INFO] [PERSON] помер (а.с. 49). 12.11.2020 [PERSON] звернулась до приватного нотаріуса Криворізького районного нотаріального округу Дніпропетровської області Кульбіди Є.М. із заявою про прийняття спадщини після смерті чоловіка [PERSON] . На підставі заяви приватним нотаріусом заведено спадкову справу №89/2020. 11.05.2021 приватним нотаріусом видано [PERSON] свідоцтво про право на спадщину за законом (а.с. 53, 54). 04.05.2023 АТ КБ «Приватбанк» направив приватному нотаріусу претензію кредитора (а.с.52). Згідно із розрахунком заборгованості за договором б/н від 23.05.2008 станом на 31.12.2020 заборгованість складає 45\~646,84\~грн.,\~з них:\~45\~646,84\~грн.\~-\~заборгованість за\~тілом кредиту (а.с.13-18). 19.06.2023 АТ КБ «Приватбанк» направив лист-претензію відповідачу щодо сплати заборгованості боржника спадкодавця за договором б/н від 23.05.2008 у сумі 45\~646,84\~грн. (а.с.55-59). Спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) (стаття 1216 ЦК України). Відповідно до статті 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Частинами 1 та 2 статті 1223 ЦК України передбачено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Статтею 1261 ЦК України передбачено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до частини 1 статті 1221 ЦК України місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. На підставі частини 3 статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статті 1270 цього Кодексу (шість місяців), він не заявив про відмову від неї. У пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 №7 «Про судову практику у справах про спадкування» судам надано роз`яснення, що будь-яка особа, яка постійно проживала разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається такою, що своєчасно прийняла спадщину. Згідно із частиною 1 статті 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Даною статтею унормовано, що у випадку, коли особа постійно не проживає із спадкодавцем, єдиним виявом бажання прийняти спадщину є подана нотаріусу заява. Відповідно до частини 1 статті 1272 ЦК України якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. Статтями 1216, 1218 ЦК України передбачено, що спадкування є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до частини 2 статті 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина 2 статті 1220 ЦК України). Згідно із частиною 1 статті 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Відповідно до частин 2, 3 статті 1281 ЦК України кредиторові спадкодавця належить пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, не пізніше шести місяців з дня одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину на все або частину спадкового майна незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, протягом шести місяців з дня, коли він дізнався про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину. З матеріалів справи вбачається та не заперечується відповідачем, що вона на день смерті її чоловіка постійно проживала з ним за адресою: [ADDRESS] (а.с. 46-48 копія паспорту [PERSON] , а.с. 53 копія листа-відповіді нотаріуса, а.с. 72 - довідка). Обґрунтовуючи підстави позову, банк посилається на те, що відповідач є спадкоємцем померлого, відповідно до частини 3 статті 1268 ЦК України прийняла спадщину після смерті [PERSON] , оскільки постійно проживала разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. 12.11.2020 відповідач звернулась до приватного нотаріуса Криворізького районного нотаріального округу Дніпропетровської області Кульбіди Є.М. із заявою про прийняття спадщини після смерті чоловіка [PERSON] . На підставі заяви приватним нотаріусом заведено спадкову справу №89/2020, та у подальшому видано свідоцтво про право власності на спадщину за законом. А отже відповідач прийняла спадщину та відповідно до частини 1 статті 1282 ЦК України як спадкоємець зобов`язана задовольнити вимоги кредитора. Однак, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з огляду на таке. У пункті 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення» №14 від 18.12.2009 роз`яснено, що встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього. Отже, тільки у разі, якщо позовні вимоги судом визнано обґрунтованими, а стороною у справі заявлено про сплив позовної давності, то суд зобов`язаний застосувати до спірних правовідносин положення статті 267 ЦК і вирішити питання про наслідки такого спливу (або відмовити у задоволенні заявлених вимог у зв`язку зі спливом позовної давності, або за наявності поважних причин її пропущення - захистити порушене право, але в будь-якому разі вирішити спір із застосуванням наведеної норми ЦК). Відповідачем [PERSON] заявлено вимогу про застосування строку позовної давності, так як АТ КБ «Приватбанк» лише 04.05.2023 направив до нотаріальної контори претензію кредитора. При цьому відповідач вказує на те, що надала копію свідоцтва про смерть свого чоловіка [PERSON] надала представнику банку14.12.2020 (а.с. 82). Відповідно до частин 2, 4 статті 1281 ЦК України кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги Кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою та третьою цієї статті, позбавляється права вимоги. Судом при дослідженні матеріалів справи встановлено, що позивач у позовній заяві не зазначив та не надав відповідних доказів про те, коли саме він дізнався про смерть боржника [PERSON] . Однак, судом при дослідженні матеріалів справи також було встановлено, що станом на 24.10.2020 заборгованість за кредитною карткою [PERSON] становила 3\~497,56 грн., та вже 28.10.2020 ( [PERSON] помер [INFO] ) заборгованість була повністю сплачена у сумі 3\~500,00 грн., залишок становив 2,44 грн. (а.с. 19-31). Треба зауважити, що у подальшому по картці дійсно виникла заборгованість в розмірі 45\~646,84 грн., але вказана заборгованість виникла вже після смерті спадкодавця [PERSON] . На думку суду АТ КБ «ПриватБанк» достовірно не встановлено, хто саме користувався кредитними коштами/карткою померлого [PERSON] . У випадку, якщо кредитними коштами користувалась відповідач, суду не надано про це належних та допустимих доказів, та у такому випадку банк мав звертатися до суду не з вимогою про стягнення боргу кредитором спадкодавця. За положеннями частини 1 статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частини 3 статті 12 ЦПК України). Вказане узгоджується із положеннями частини 1 статті 81 ЦПК України, згідно яких кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності (частини 1 - 3 статті 13 ЦПК України). Відповідно до частини 5 статті 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків (стаття 76 ЦПК України). При цьому, за вимогами частини 6 статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (частина 2 статті 78 ЦПК України). З огляду на викладене вище, оскільки вищевказані докази позивачем не спростовані, суд вважає за потрібне відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог у зв`язку з необґрунтованістю пред`явлених позовних вимог. Судові витрати по сплаті судового збору віднести за рахунок позивача.

Outcome: dismissed