Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-15 00:00:00

29 січня 2024 року до Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська звернулась заявник із вищевказаною заявою, в обґрунтування якої послалась на те, що [INFO] померла мати заявника [PERSON] , а [INFO] - бабуся заявника [PERSON] , внаслідок чого заявник у встановлений законом строк подала заяву про прийняття спадщини, однак оформити її належним чином не може через наявність розбіжностей в написанні прізвищ матері та бабусі, а також імені бабусі у документах, що підтверджують споріднення спадкоємця та спадкодавця. За таких обставин, посилаючись на те, що означені розбіжності викликані допущенням помилок при складенні актів цивільного стану щодо матері та бабусі заявника, що підтверджується доданими до заяви письмовими доказами, а споріднення спадкодавця та спадкоємця додатково можуть підтвердити свідки, заявник звернулась до суду із даною заявою окремого провадження, в якій просила встановити факти, що мають юридичне значення, а саме те, що [PERSON] є дочкою [PERSON] , а заявник є онукою [PERSON] . Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 31 січня 2024 року заяву окремого провадження прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі, яку призначено до судового розгляду з повідомленням учасників справи. Цією ж ухвалою задоволено клопотання заявника про витребування доказів. Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 02 квітня 2024 року, постановленою без виходу до нарадчої кімнати із занесенням до протоколу судового засідання, до участі у розгляду справи в якості заінтересованої особи залучено Дніпровську міську раду. В останнє судове засідання представник заявника не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, натомість надіслав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності та підтримання вимог заяви. В ході розгляду справи представник заявника вимоги заяви підтримував, наполягав на їх задоволенні з викладених у заяві підстав та обставин. За інтересові особи в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, надіслали до суду заяви, в яких просили справу розглядати за їх відсутності та ухвалити рішення у відповідності до вимог законодавства. За таких обставин суд у відповідності до ст.ст.10, 211, 223, 294 ЦПК України вважає за можливе провести судове засідання та здійснити розгляд справи по суті за відсутності учасників справи, а також без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного запису у відповідності до положень ст.247 ч.2 ЦПК України. Допитавши свідків, дослідивши матеріали цивільної справи, суд приходить до наступного висновку на підставі нижчевикладеного. Судом встановлені на ступні фактичні та відповідні їм правовідносини. В судовому засіданні встановлено, що станом на 31 грудня 2012 року домоволодіння за адресою [ADDRESS] , належало на праві спільної власності [PERSON] (5/8 частин) та [PERSON] (3/8 частин), що підтверджується копією листа КП «ДМБТІ» ДМР від 18 вересня 2023 року. Крім того, на підставі свідоцтва про право власності від 18 лютого 2020 року за реєстровим №3-420 та свідоцтва про право на спадщину за законом від 18 лютого 2020 року за реєстровим №3-424 [PERSON] є власником земельної ділянки площею 0,0853 га з кадастровим №1210100000:01:470:0006. Копії свідоцтв наявні в матеріалах справи. [INFO] померла [PERSON] , [INFO] , разом з якою за адресою [ADDRESS] були зареєстровані заявник та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть та копією листа Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради від 25 травня 2023 року №14/5-6231. [INFO] померла [PERSON] , [INFO] , внаслідок чого відкрилась спадщина на належне їй вищевказане нерухоме майно. Разом зі спадкодавицею на момент її смерті було зареєстроване місце проживання заявника. Викладені обставини підтверджуються копією матеріалів спадкової справи. 26 січня 2022 року заявник звернулась до Четвертої дніпровської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , як своєї бабусі, а 04 січня 2024 року із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину, у відповідь на що державним нотаріусом своєю постановою від 04 січня 2024 року відмовлено заявнику у видачі відповідного свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON] , що мотивовано неподанням заявником документів на підтвердження споріднення між нею та спадкодавцем, а також [PERSON] , оскільки документів, що посвідчували вказаних осіб та акти цивільного стану містять різне написання дошлюбних прізвищ спадкодавця і [PERSON] та імені спадкодавця - « [PERSON] », « [PERSON] », « [PERSON] » та « [PERSON] ». Дані обставини підтверджуються копією матеріалів спадкової справи. Крім того, заявнику 09 серпня 2023 року було відмовлено Амур-Нижньодніпровським ВДРАЦС у м. Дніпрі ПМУМЮ (м. Одеса) у внесенні змін до актового запису цивільного стану щодо усунення вищевказаних розбіжностей у написанні дошлюбного прізвища та імені спадкодавиці (бабусі заявника), а також дошлюбного прізвища матері заявника, що підтверджується копією відповідного висновку. Разом з тим, в ході розгляду справи встановлено, що [INFO] народилась [PERSON] , а її матір вказано як [PERSON] , про що складено актовий запис №22 від 11 травня 1945 року та видано свідоцтво про народження [NUMBER] від 20 травня 1959 року, копія якого наявна в матеріалах справи. В той же час, відповідно до повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження 11 травня 1945 року складено актовий запис про народження [INFO] вже [PERSON] , матір`ю якої значиться [PERSON] . Дані обставини свідчать про те, що на стадії перенесення відомостей про народження за актовим записом №22 від 11 травня 1945 року зі свідоцтва про народження до Державного реєстру актів цивільного стану 21 жовтня 2014 року було допущено помилку у написанні прізвища як народженої особи - [PERSON] замість [PERSON] , так і матері народженої особи - так само [PERSON] замість [PERSON] . Аналогічні помилки мали місце і при заповненні та складенні інших документів та актових записів про реєстрацію актів цивільного стану громадян щодо вказаних двох осіб. Так, 16 січня 2012 року до Державного реєстру актів цивільного стану громадян внесено запис про державну реєстрацію шлюбу 03 січня 1968 року, де анкетні дані нареченої вказано як [PERSON] , [INFO] , яка внаслідок реєстрацію шлюбу змінила своє прізвище на [PERSON] . Дані обставини підтверджують копією витягу з відповідного державного реєстру, копією свідоцтва про шлюб. 15 січня 2011 року до Державного реєстру актів цивільного стану громадян внесено запис про державну реєстрацію шлюбу 05 лютого 1977 року, де анкетні дані нареченої вказано як [PERSON] , [INFO] , яка внаслідок реєстрації шлюбу змінила своє прізвище на [PERSON] . Дані обставини підтверджують копією витягу з відповідного державного реєстру, копією свідоцтва про укладення шлюбу. [INFO] народилась заявник [PERSON] (дошлюбне прізвище) [PERSON] , матір`ю якої вказано [PERSON] . В подальшому 24 жовтня 1997 року заявник зареєструвала шлюб, змінивши своє прізвище на [PERSON] . Викладені обставини підтверджуються копіями свідоцтв про народження та одруження. Згідно довідки (експертного висновку) відділу іноземних перекладів Дніпропетровської торгово-промислової палати від 24 січня 2024 року стосовно розбіжностей в написанні прізвища [PERSON] - [PERSON] в українській мові існують: 1) прикметникові прізвища із закінченням -шин(-шін), зумовленими чергуванням приголосних х-ш у основ, які закінчуються на -ха, при додаванні до них суфіксу -ин: Домашин - син Домахи , Петрушин - син Петрухи , а також жіночими іменами або прізвиськами по імені чоловіка, які закінчуються на -ша: Даньшин - син Даньши , жінка Данька ( Данила ) тощо; іменникові прізвища із закінченнями -ин (-ін, -ен), -їн, жінфоча форма цих прізвищ невідмінювана і збігається з чоловічою: Литвин , Угрин , Татарин , Мордвин , Подолянин тощо. Слід зауважити, що деякі з цих прізвищ можуть мати омонімічні пари серед прізвищ-прикметників, але, незважаючи на повну співзвучність, фактично являти собою два різних прізвища. Так, іменникове: чол., наз. - [PERSON], чол., ор. - [PERSON], жін., наз. - [PERSON] ; але прикметникове: чол., наз - [PERSON] , чол., ор. - [PERSON], жін., наз. - [PERSON] (-а). Дівоче прізвище матері заявника від початку було іменниковим прізвищем і писалося українською мовою у жіночій формі [PERSON] , що вбачається з витягу з ДРАЦСГ про народження. Розбіжність виникла через його подальшу плутанину з прикметниковим прізвищем [PERSON] , що у жіночій формі має написання [PERSON] . Стосовно розбіжності в написанні імені [PERSON] - [PERSON] , то це є різними варіантами написання одного і того ж імені, російською мовою пишеться [PERSON] . На підставі викладеного можна зробити висновок про можливість приналежності одній і тій же особі прізвищ [PERSON] та [PERSON] , а також імені [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] (російською мовою). Таким чином, вищевикладені фактичні обставини, зокрема в контексті повного співпадіння у документах, що посвідчують реєстрацію актів цивільного стану, дат народження, по батькові осіб, наявності розбіжностей лише в написанні однієї букви у прізвищі на імені, дають суду достатні підстави для висновку, що померла [INFO] [PERSON] , [INFO] , є бабусю заявника, а померла [INFO] [PERSON] , [INFO] , - матір`ю заявника та, відповідно, дочкою [PERSON] . Дані обставини підтвердили допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] (колишній чоловік заявника) та [PERSON] (дочка заявника), які до того ж впевнено та однаково впізнали в судовому засідання на сімейних фото родини заявника померлих бабусю та матір заявника. Копії фотокарток наявні в матеріалах справи. Правовідносини, які виникли між учасниками справи, врегульовані нормами Конституції України, ЦК України, ЦПК України, Закону України «Про нотаріат», Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим Наказ Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року №296/5 (далі - Порядок). Так, відповідно до ст.124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір. За змістом ст.ст.293, 315 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження, зокрема, справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, одними із яких є: встановлення факту родинних відносин між фізичними особами; встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. За змістом ст.ст.1216, 1217, 1258, 1261 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Положеннями ст.1266 ЦК України передбачено, що внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини. Згідно ст.67 Закону України «Про нотаріат» нотаріус або в сільських населених пунктах - посадова особа відповідного органу місцевого самоврядування, уповноважена на вчинення нотаріальних дій, при видачі свідоцтва про право на спадщину за законом перевіряє факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства за законом осіб, які подали заяву про видачу свідоцтва, та склад спадкового майна. Аналогічні положення містить п.4.1 глави 10 розділу ІІ Порядку. Положеннями п.4.2 глави 10 розділу ІІ Порядку передбачено, що доказом родинних та інших відносин спадкоємців зі спадкодавцем є: свідоцтва органів реєстрації актів цивільного стану, повний витяг з реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису, копії актових записів, копії рішень суду, що набрали законної сили, про встановлення факту родинних та інших відносин. В той же час, за змістом ст.ст.76, 89, 95, 294 ЦПК України при розгляду судом цивільної справи доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Згідно ст.319 ЦПК України у рішенні суду повинно бути зазначено відомості про факт, встановлений судом, мету його встановлення, а також докази, на підставі яких суд установив цей факт. За змістом ст.ст.76, 89, 95 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Оцінюючи дослідженні в судовому засіданні докази як кожен окремо, так і в їх сукупності та взаємозв`язку, суд вважає їх належними, допустимими, достовірними та достатніми для прийняття рішення у справі по суті. Аналізуючи встановлені судом на підставі таких доказів фактичні обставини в контексті наведених норм законодавства, суд приходить до висновку про обґрунтованість поданої заяви і необхідність її задоволення, ґрунтуючи своє рішення на наступному. Юридичні факти - це життєві обставини чи факти, з якими норми права пов`язують виникнення, зміну або припинення правовідносин. Однак не всі життєві обставини є юридичними фактами. Життєві факти (обставини) стають юридичними фактами внаслідок визнання їх такими державою і закріплення в законі. У порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, за наявності певних умов. А саме, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Проте не завжди той чи інший факт, що має юридичне значення, може бути підтверджений відповідним документом через його втрату, знищення архівів тощо. Тому закон у певних випадках передбачає судовий порядок встановлення таких фактів. Статтею 315 ЦПК України визначено перелік справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які підлягають розгляду судом у порядку окремого провадження. Даний перелік не є вичерпним, і у судовому порядку можуть бути встановлені й інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не передбачено іншого порядку їх встановлення. Згідно з п.1 ч.1 ст.315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами. Суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину, для оформлення права на пенсію в зв`язку із втратою годувальника тощо. Заявниками у справі про встановлення факту родинних відносин можуть бути, зокрема, спадкоємці померлої особи, які мають право на спадщину як за законом, так і за заповітом, і для яких у зв`язку із встановленням факту родинних відносин мають настати певні юридичні наслідки. Наведена правова позиція суду узгоджується із правовими висновками Великої Палати Верховного Суду у постанові від 10 квітня 2019 року по справі №320/948/18, Верховного Суду у постановах від 08 грудня 2021 року по справі №543/271/20, від 24 грудня 2021 року по справі №935/1386/20, від 26 січня 2022 року по справі №568/310/21, від 26 січня 2022 року по справі №282/976/20, п.7 постанови Пленум Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 31 березня 1995 року №5, листом Верховного Суду України від 01 січня 2012 року «Про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення». Стосовно обставин правовідносин учасників даної цивільної справи, то судом за наслідками розгляду справи на підставі аналізу змісту наявних у справі доказів, в першу чергу документів, які посвідчують особу та реєстрацію актів цивільного стану як заявника, так і її матері та бабусі, також показів свідків і фотокарток, встановлено, що заявник та померлі [PERSON] , [PERSON] є дійсно родичами, а саме останні двоє є матір`ю та бабусею заявника відповідно. Наявні ж розбіжності в одну букву в написанні дошлюбного прізвища та імені [PERSON] , а також дошлюбного прізвища [PERSON] у документах, що посвідчують їх особи та реєстрацію актів цивільного стану, з огляду на з`ясовані судом в ході розгляду справи фактичні обставини, зокрема спільного проживання та реєстрації вказаних осіб за життя, ставлення один до одного, а також час і умови оформлення документів, в яких виявлені розбіжності, за переконанням суду зумовлені виключно технічними помилками/описками, допущеними при складенні таких документів. За таких обставин, оскільки встановлення заявленого юридичного факту родинних відносин між фізичними особами необхідно заявнику для подальшого належного оформлення її спадкових прав, а саме для отримання свідоцтва про право на спадщину за законом, не пов`язаність встановлення цих юридичних фактів із подальшим вирішенням спору про право, враховуючи відсутність у заявника можливості встановити даний юридичний факт або усунути недоліки у вигляді розбіжностей в написанні прізвищ заявника та спадкодавців в позасудовому порядку, суд приходить до висновку про обґрунтованість та доведеність вимог заяви окремого провадження, а отже і про можливість її задоволення в повному обсязі. У відповідності до ст.294 ч.7 ЦПК України при ухваленні судом рішення судові витрати не відшкодовуються. На підставі викладеного та

Outcome: approved