Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-13 00:00:00

Представник позивача адвокат Котенко Т.В. звернулась до суду в інтересах позивачів [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] з вказаним позовом до відповідача про зняття арешту майна в обґрунтування якого зазначила, що між позивачами та [PERSON] було укладено договір міни на ХТБ «Альтер-Его», за яким [PERSON] передав у власність позивачів належний йому житловий будинок [ADDRESS] , а позивачі передали у власність [PERSON] належну їм квартиру [ADDRESS] , вказаний договір міни зареєстровано в Херсонському МБТІ 17.01.ю1995 року в реєстрову книгу №132, за р.н.23316 та згідно рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 11.02.2021 року по справі № 766/21895/17 визнано дійсним. При зверненні до Другої державної нотаріальної контори з проханням оформити договір дарування на житловий будинок належний позивачам на праві власності, державним нотаріусом повідомлено, що на вказане нерухоме майно накладено арешт відповідно до повідомлення б/н від 05.06.1986 року наданого Дніпровським районним відділом внутрішніх справ м. Херсона, яким нотаріальну контору зобов`язано накласти арешт на нерухоме майно належне [PERSON] , а саме будинок [ADDRESS] . Постанови про накладення арешту на майно слідчим СВ Цюрупинського РВ УМВС України - [PERSON] , в рамках кримінального провадження № 720207-02. Арешт було накладено на все маймо. Наведене обтяження було зареєстровано в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна лише 17.09.2010 року Другою Херсонською державною нотаріально конторою. Тому вони позбавлені права оформити договір дарування належним чином, хоча не були учасниками кримінального провадження, в рамках якого накладено арешт. Просять зняти арешт з нерухомого майна, накладеного Другою Херсонською державною нотаріальною конторою 05.07.1986 року на підставі повідомлення б/н, виданого 05.07.1986 року Дніпровським районним відділом внутрішніх справ м. Херсона (особа, майно/права якої обтяжуються [PERSON] ) накладений на житловий будинок [ADDRESS] та на земельну ділянку площею 0,0513 га, надану для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер: 6510136900:14:007:0061. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 07.02.2022 року відкрито провадження у справі та розгляд справи здійснюється за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. В судове засідання позивачі та їх представник не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, надали заяву, в якій позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили розглянути справу без їх участі. Представник відповідача в судове засідання повторно не з`явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив, заяви про розгляд справи без його участі суду не надав. Заяв, клопотань, відзиву суду не надав. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав заяву, в якій просив справу розглянути без його участі, при розгляді справи поклався на розсуд суду. Відповідно до ч. 2ст.\~247\~ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши у судовому засіданні матеріали справи в порядку спрощеного позовного провадження, з`ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивачі [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] є співвласниками житлового будинку [ADDRESS] , що підтверджується договором міни від 17.01.1995 року та рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 11.02.2021 року. При зверненні позивачів до Другої Херсонської державної нотаріальної контори з метою оформити договір дарування належного їм на праві спільної сумісної власності будинку [ADDRESS] , державним нотаріусом було відмовлено, у зв`язку з наявностю арешту на вказаний житловий будинок, на підставі повідомлення б/н, виданого 05.07.1986 року Дніпровським районним відділом внутрішніх справ м. Херсона (особа, майно/права якої обтяжуються [PERSON] накладено арешт на житловий будинок [ADDRESS] та на земельну ділянку площею 0,0513 га, надану для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер: 6510136900:14:007:0061 та вказане обтяження було зареєстровано в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна лише 17.09.2010 року Другою Херсонською державною нотаріально конторою. Відповідно до повідомлення б/н, виданого 05.07.1986 року Дніпровським районним відділом внутрішніх справ м. Херсона (особа, майно/права якої обтяжуються [PERSON] накладено арешт на житловий будинок [ADDRESS] та на земельну ділянку площею 0,0513 га, надану для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер: 6510136900:14:007:0061 та вказане обтяження було зареєстровано в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна лише 17.09.2010 року Другою Херсонською державною нотаріально конторою. Згідно довідки Головного управління національної поліції в Херсонській області від 06.10.2021 року за № 9772/360/21 Дніпровським РВ УМВС України в Херсонській області арешт на майно, а саме на будинок [ADDRESS] не накладався та кримінальна справа у провадженні СВ відділу поліції № 1 ХРУП ГУНП в Херсонській області не перебуває. Система судів загальної юрисдикції є розгалуженою. Судовий захист є основною формою захисту прав, інтересів та свобод фізичних і юридичних осіб, державних та суспільних інтересів. Судова юрисдикція - це інститут права, який покликаний розмежувати між собою компетенцію як різних ланок судової системи, так і різних видів судочинства, якими є цивільне, кримінальне, господарське та адміністративне. Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, відповідним критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ. Предметна юрисдикція - це розмежування компетенції цивільних, кримінальних, господарських та адміністративних судів. Кожен суд має право розглядати і вирішувати тільки ті справи (спори), які віднесені до їх відання законодавчими актами, тобто діяти в межах встановленої компетенції. У частинах першій та третій статті 2 ЦПК України(у редакції, що діяла на час звернення позивача до суду) передбачено, що цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу та Закону України від 23 червня 2005 року № 2709-IV«Про міжнародне приватне право». Провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. У порядку цивільного судочинства захист майнових прав здійснюється у позовному провадженні, а також у спосіб оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби. Правила визначення компетенції судів щодо розгляду цивільних справ передбачені статтею 15 ЦПК України(у редакції, чинній на час подання позову), згідно з якою суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства. У статті 19 ЦПК України(у редакції, чинній на час розгляду справи в судах першої та апеляційної інстанцій) визначено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Відповідно до частини першої статті 174\~КПК України 2012\~року підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом. Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано. Клопотання про скасування арешту майна розглядає слідчий суддя, суд не пізніше трьох днів після його надходження до суду. Про час та місце розгляду повідомляється особа, яка заявила клопотання, та особа, за клопотанням якої було арештовано майно (частина друга статті 174 КПК України 2012 року). Суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна. Суд скасовує арешт майна, зокрема, у випадку виправдання обвинуваченого, закриття кримінального провадження судом, якщо майно не підлягає спеціальній конфіскації, не призначення судом покарання у виді конфіскації майна та/або незастосування спеціальної конфіскації, залишення цивільного позову без розгляду або відмови в цивільному позові (частина 4статті 174 КПК України 2012 року). Отже, порядок скасування арешту майна, що накладений в межах кримінального провадження, встановлено статтею 174 КПК України2012 року, і відповідно підлягає розгляду за правилами кримінального судочинства. Зокрема, згідно зі статтею 170\~КПК України завданнями арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди. Арешт майна має тимчасовий характер, і його максимально можлива тривалість обмежена часовими рамками досудового розслідування та/або судового розгляду до прийняття процесуального рішення, яким закінчується кримінальне провадження. Проте, арешт накладено на житловий будинок [ADDRESS] відповідно до повідомлення б/н, виданого 05.07.1986 року Дніпровським районним відділом внутрішніх справ м. Херсона (особа, майно/права якої обтяжуються [PERSON] ), на підставі положень\~КПК\~України 1960 року. При цьому згідно з пунктом 9розділу XI\~«Перехідні положення»\~КПК України\~2012\~року питання про зняття арешту з майна, накладеного під час дізнання або досудового слідства до дня набрання чинності цим Кодексом, вирішується в порядку, що діяв до набрання чинності цим Кодексом. Судом встановлено, арешт на майно був накладений відповідно до повідомлення б/н, виданого 05.07.1986 року Дніпровським районним відділом внутрішніх справ м. Херсона (особа, майно/права якої обтяжуються [PERSON] накладено арешт на житловий будинок [ADDRESS] та на земельну ділянку площею 0,0513 га, надану для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер: 6510136900:14:007:0061 та вказане обтяження було зареєстровано в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна лише 17.09.2010 року Другою Херсонською державною нотаріально конторою. Згідно довідки Головного управління національної поліції в Херсонській області від 06.10.2021 року за № 9772/360/21 Дніпровським РВ УМВС України в Херсонській області арешт на майно, а саме на будинок [ADDRESS] не накладався та кримінальна справа у провадженні СВ відділу поліції № 1 ХРУП ГУНП в Херсонській області не перебуває, однак на даний час накладення арешту на вказане нерухоме майно не виключено з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна. Спори про право цивільне, пов`язані з належністю майна, на яке накладено арешт, розглядаються в порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа, крім випадків, коли розгляд таких справ відбувається за правилами іншого судочинства. У справі, яка переглядається, суди встановили, що арешт на житловий будинок [ADDRESS] було накладено відповідно до повідомлення б/н, виданого 05.07.1986 року Дніпровським районним відділом внутрішніх справ м. Херсона (особа, майно/права якої обтяжуються [PERSON] ), при цьому Дніпровським РВ УМВС України в Херсонській області арешт на майно, а саме на будинок [ADDRESS] не накладався та кримінальна справа у провадженні СВ відділу поліції № 1 ХРУП ГУНП в Херсонській області не перебуває, однак на даний час накладення арешту на вказане нерухоме майно не виключено з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, а з позовом про зняття арешту з майна звернулись позивачі [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , які не є стороною кримінального провадження та не мають можливості реалізувати своє право власності на житловий будинок [ADDRESS] . Згідно із частиною першою статті 316\~ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів (частина перша статті 328 цього Кодексу) Спори про право цивільне, пов`язані з належністю майна, на яке накладено арешт, відповідно до статей15,16 ЦПК України(у редакції, чинній на час подання заяви) розглядаються в порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа як суб`єкт цивільних, земельних, сімейних правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ відбувається за правилами іншого судочинства. Тобто у контексті зазначених норм процесуального права здійснення розгляду справ за правилами іншого судочинства означає наявність у законодавстві чітко й однозначно сформульованих підстав і порядку вирішення відповідних правових питань судом іншої юрисдикції, що дає заінтересованій особі обґрунтовані підстави розраховувати на вирішення ним спору по суті. Право власності належить до основоположних прав людини, втілення яких у життя становить підвалини справедливого суспільного ладу. Захист зазначеного права гарантовано статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод(далі - Конвенція), згідно з якою кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, і ніхто не може бути позбавлений власного майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Особи, які зазнають порушення права мирного володіння майном, відповідно до статті 13 Конвенції повинні бути забезпечені можливістю ефективного засобу юридичного захисту в національному органі. Згідно зі статтею 41\~Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (частина перша статті 321 Цивільного кодексу України, далі -ЦК України). Згідно з вимогами статті 391\~ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Із огляду на зазначене, будь-які публічно-правові процедури, які з тих чи інших причин не завершені до закриття кримінального провадження (кримінальної справи), з моменту такого закриття втрачають кримінальний процесуальний характер. Арешт майна у такому разі з заходу забезпечення кримінального провадження перетворюється на неправомірне обмеження права особи користуватися належним їй майном. Водночас вимоги про звільнення майна з-під арешту, що ґрунтуються на праві власності на нього, виступають способом захисту зазначеного права (різновидом негаторного позову) і виникають з цивільних правовідносин, відповідно до частини першоїстатті 19 ЦПК Україниможуть бути вирішені судом цивільної юрисдикції. З урахуванням наведеного вище, вирішення цих вимог за правилами кримінального судочинства законом не передбачено. З огляду на викладене суд дійшов висновку, що на час звернення з заявою до суду за наявності арешту (обтяження), накладеного на майно, порушується право власності позивачів, внаслідок чого вони позбавлені змоги в повному обсязі користуватися та розпоряджатися своїм майном на власний розсуд, у зв`язку з чим позов підлягає задоволенню. Враховуючи наявність накладеного арешту на майно, неможливість зняття арешту в позасудовому порядку та оскільки позивачі в інший спосіб, крім звернення до суду з позовом про зняття арешту, захистити своє порушене право власності не можуть, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивачів та необхідність захисту їх права шляхом зняття такого арешту, оскільки позовні вимоги є заснованими на законі та знайшли своє повне підтвердження в ході судового розгляду. Крім того, суд вважає, що вирішення зазначеного питання судом у порядку цивільного судочинства не призведе до заміщення ним функцій суду кримінальної юрисдикції та не може завдати шкоди інтересам кримінального провадження. Вказана позиція викладена в постанові Верховного Суду від 12.06.2019 року у справі № 766/21865/17. На підставі викладеного,\~ст. 41 Конституції України, ст. ст.3,\~15,16,316,317,319,\~321 ЦК України,

Outcome: approved