Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-09 00:00:00

2 квітня 2024 року представник позивача, адвокат Погорілецька А. В., звернулась до суду із даним позовом, в обґрунтування якого посилалась на те, що [PERSON] з 03.06.2014 року по 16.01.2024 року працював на підприємстві ПрАТ «Суха Балка». Так 22.09.2023 року об 2-20 год. під час виконання своїх трудових обов`язків з [PERSON] трапився нещасний випадок на ПрАТ «Суха Балка», в результаті якого позивач, як кріпильник, отримав травмування під час виконання трудових обов`язків. За результатами розслідування комісією було складено Акт розслідування нещасного випадку, пов`язаного з виробництвом, який стався внаслідок обвалу гірничої маси, який вдарив [PERSON] по правій нозі. Винними у нещасному випадку було визнано: [PERSON] кріпильника дільниці №19 шахти «Ювілейна» ПрАТ «Суха Балка»; [PERSON] кріпильника дільниці №19 шахти «Ювілейна» ПрАТ «Суха Балка»; майстра гірничої дільниці №19 шахти «Ювілейна» ПрАТ «Суха Балка»; [PERSON] майстра гірничої дільниці №19 шахти «Ювілейна» ПрАТ «Суха Балка»; [PERSON] заступника начальника дільниці №19 шахти «Ювілейна» ПрАТ «Суха Балка»; [PERSON] начальника дільниці №19 шахти «Ювілейна» ПрАТ «Суха Балка». Після нещасного випадку 22 вересня 2023 року позивач проходив лікування у КНП «Криворізька міська клінічна лікарня №16» Криворізької міської ради», де встановлено діагноз: вторинно відкритий перелом середньої третини обох кінцівок правої гомілки зі зміщенням уламків. Рвана рана середньої третини правої гомілки. Забій, садна, напружена гематома середньої третини правого стегна. Ступінь тяжкості: тяжка. Даний нещасний випадок спричинив тривале порушення здоров`я позивача, у зв`язку з чим при первинному огляді в МСЕК в січні 2024 року позивачу було встановлено 65% втрати працездатності та встановлено ІІ групу інвалідності. 18 січня 2024 року наказом №4-ОС з позивачем було припинено трудовий договір (контракт), оскільки стан здоров`я [PERSON] перешкоджає продовженню роботи на посаді кріпильника. Після травмування на виробництві позивач втратив можливість самостійно повноцінно пересуватися, наразі рухатися може виключно при наявності відповідних медичних засобів. Завдана позивачу травма не проходить безслідно та спричиняє інші проблеми із здоров`ям, зокрема часті болі в ногах, неможливість вільно пересуватися, біль при ходьбі. Наведені обставини негативно вплинули на стан здоров`я позивача, спричиняючи йому не лише фізичний біль, а також моральні страждання. Виходячи із засад розумності та справедливості, позивач вважає, що обґрунтованим розміром моральної шкоди буде сума у сумі 520000 грн., оскільки зможе мінімально компенсувати його втрати, яких він зазнав, та зможе відновити хоча б частково його моральний стан. На підставі переліченого просив суд стягнути з ПрАТ «Суха Балка» на користь [PERSON] суму моральної шкоди, завданої внаслідок ушкодження його здоров`я, у розмірі 520000 грн. без урахування утримання податку з доходів фізичних осіб та інших обов`язкових платежів. Не погоджуючись із позовом [PERSON] , представник відповідача, адвокат Заклецький В. В., подав відзив, де вказував, що робота на гірничодобувному підприємстві обумовлена наявністю шкідливих виробничих факторів, усунути які неможливо з об`єктивних причин, тому позивача було ознайомлено із умовами праці, наявністю на робочому місці небезпечних і шкідливих виробничих факторів та можливі наслідки їх впливу на здоров`я. Нещасний випадок на виробництві трапився із [PERSON] , який в процесі робіт в орту 40 осі V підповерху горизонту 1420 м. не подбав про особисту безпеку, виконував роботу, на яку на першу зміну 22.09.2023 року не був виданий наряд та вказівки з безпечного її виконання, не повідомивши про своє рішення майстра гірничої дільниці №19 шахти «Ювілейна» ПрАТ «Суха Балка» [PERSON] , не подбав про особисту безпеку, чим порушив пп. 1.21.8, 1.32 «Інструкції з охорони праці №24 для кріпильника», яка затверджена наказом Генерального директора ПрАТ «Суха Балка» від 26.08.2021 № 4002, тому безпосередня відповідальність під час виконання робіт покладається й на самого працівника. За довідкою МСЕК 16.01.2024 р. позивачу первинно встановлено втрату професійної працездатності у розмірі 65% через трудове каліцтво, ІІ група інвалідності, з переоглядом у 2025 році, а загальний стаж роботи позивача на ПрАТ «Суха Балка» становить 9 років 7 місяців. Натомість, у справі не має доказів перенесення позивачем моральних страждань, тому його посилання на душевні страждання не підтверджуються доказами, а трудове каліцтво не призвело до тяжких наслідків для позивача. Крім того сума моральної шкоди в розмірі 520000 грн. є завищеною, яка не відповідає принципам розумності та справедливості. На підставі наведеного просив суд в задоволенні позову [PERSON] до ПрАТ «Суха Балка» відмовити у повному обсязі. У відповіді на відзив, адвокат Погорілецька А. В., вказувала, що завдання шкоди позивачу підтверджується актом розслідування нещасного випадку на виробництві форми Н-1/П, а для відшкодування моральної шкоди працівнику через втрату нормальних життєвих зв`язків внаслідок трудового каліцтва вина власника не потрібна. Оскільки позивачу встановлена втрата професійної працездатності в розмірі 65%, встановлено ІІ групу інвалідності, а [PERSON] змушений приймати ліки та проходити курси лікування, то, враховуючи характер й тривалість моральних страждань, що мають безповоротну дію, вважала заявлений до відшкодування розмір моральної шкоди позивачем в сумі 520000 грн. обґрунтованим. Крім того 18 січня 2024 року наказом №4-ОС з позивачем було припинено трудовий договір (контракт), оскільки стан здоров`я [PERSON] перешкоджає продовженню роботи на посаді кріпильника. Отже, просила суд позов [PERSON] задовольнити повністю. Ухвалою суду від 3 квітня 2024 року при відкритті провадження у справі судом було визначено проводити розгляд у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними матеріалами справи. Ані позивач, [PERSON] , ані його представник, адвокат Погорілецька А. В., не подали заперечень проти розгляду справи без виклику сторін за наявними матеріалами. Представники ПрАТ «Суха Балка» також не заперечували проти розгляду справи в спрощеному позовному провадженні без виклику сторін. Таким чином суд, дослідивши матеріали справи, вважає поданий позов таким, що підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних міркувань. Судом встановлено, що [PERSON] з 03.06.2014 року по 16.01.2024 року працював на підприємстві ПрАТ «Суха Балка» на посадах: гірником підземним 1 розряду дільниці №34 шахти «Ювілейна»; кидальником 3 розряду дільниць № 34 та №39 шахти «Ювілейна»; кріпильником 3 розряду дільниці №2 шахти «Ювілейна»; кріпильником 4 розряду дільниці №2 шахти «Ювілейна», а 18.01.2024 року [PERSON] було звільнено за станом здоров`я, що перешкоджає продовженню даної роботи (п. 2 ст. 40 КЗпП), що підтверджується копією трудової книжки позивача (серія [NUMBER] ). Відповідно до Акту про нещасний випадок на виробництві від 5 жовтня 2023 року, складений на ПрАТ «Суха Балка», встановлено отримання позивачем, [PERSON] , який працював кріпильником на шахті «Ювілейна» ПрАТ «Суха Балка», трудового каліцтва 22 вересня 2023 року внаслідок обвалу гірничої маси, через що позивач отримав травмування: відкритий перелом середньої третини обох кінцівок правої гомілки зі зміщенням уламків. Рвана рана середньої третини правої гомілки. Забій, садна, напружена гематома середньої третини правого стегна, ступінь тяжкості: тяжка, що сталось внаслідок порушення [PERSON] пп. 1.21.8, 1.32 «Інструкції з охорони праці №24 для кріпильника». Винними у нещасному випадку також було визнано: [PERSON] кріпильника шахти «Ювілейна» ПрАТ «Суха Балка»; [PERSON] майстра гірничої дільниці №19 шахти «Ювілейна» ПрАТ «Суха Балка»; [PERSON] заступника начальника дільниці №19 шахти «Ювілейна» ПрАТ «Суха Балка»; [PERSON] начальника дільниці №19 шахти «Ювілейна» ПрАТ «Суха Балка». На підставі довідки МСЕК від 16 січня 2024 року вбачається, що внаслідок огляду [PERSON] позивачу первинно було через трудове каліцтво визначено 65% стійкої втрати професійної працездатності з 16 січня 2024 року по 1 лютого 2025 року, а також встановлено ІІ групу інвалідності, тому протипоказано всі види праці в звичайних умовах виробництва та призначено лікування. У зв`язку із трудовим каліцтвом [PERSON] перебував на стаціонарному лікуванні з 22.09.2023 року по 11.10.2023 року, що підтверджується виписним епікризом з медичної картки стаціонарного хворого № 166214/682, а також продовжив лікування у сімейного лікаря. Згідно форми індивідуальної програми реабілітації інваліда, що видається медико-санітарними експертними комісіями, реабілітаційний потенціал [PERSON] встановлено як середній. Статтею 3 Конституції України передбачається, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави. За ч. 4\~ст. 43, ч. 1 ст. 46 Конституції України кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Відповідно до ч. 1 ст. 13 Закону України «Про охорону праці» роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог. Згідно із ст. 153 КЗпП України забезпечення\~безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. За ст. 173 КЗпП України шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку. На підставі\~ст.237-1 КЗпП України передбачено проведення відповідно до законодавства власником або уповноваженим ним органом відшкодування моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Конституційний Суд України у своєму рішенні від 8 жовтня 2008 року № 20-рп/2008 роз`яснив право застрахованих громадян, що потерпіли на виробництві від нещасного випадку або професійного захворювання, на відшкодування моральної шкоди за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця). Враховуючи, що відшкодування працівнику моральну шкоду у випадку, передбаченому ст. 237-1 КЗпП України, покладено на власника або уповноважений ним орган, і, як встановлено судом, втрата працездатності позивача настала внаслідок трудового каліцтва, пов`язаного з виробництвом, та моральну шкоду йому заподіяно ушкодженням здоров`я, пов`язаним із виконанням безпосередніх трудових обов`язків, а роботодавець не забезпечив створення безпечних умов праці, то суд дійшов висновку про необхідність відшкодування позивачу моральної шкоди за рахунок відповідача. Так відповідно до ст. 23, 1167 ЦК України моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Як наслідок, моральна шкода, заподіяна умовами виробництва, спричинює порушення таких особистих немайнових прав, як право на життя, право на охорону здоров`я тощо. Як зазначено в п. 4.1. Рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року по справі № 1-9/2004 ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності, спричинюють йому моральні та фізичні страждання. У випадку каліцтва потерпілий втрачає працездатність і зазнає значно більшої моральної шкоди, ніж заподіяна працівникові, який не втратив професійної працездатності. При цьому невиконання роботодавцем обов`язку по забезпеченню безпечних умов праці, що спричинило трудове каліцтво позивача з втратою працездатності, є підставою для відшкодування роботодавцем (його правонаступником) заподіяної працівнику моральної шкоди. Аналогічна правова позиція була викладена Верховним Судом у постанові від 15.06.2020 р. по справі № 212/3137/17-ц. Згідно із п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (із відповідними змінами) (далі Постанова Пленуму ВСУ № 4) розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Суд вказує, що спори щодо відшкодування шкоди повинні вирішуватися на підставі законодавства, яке було чинним на момент виникнення в потерпілого права на її відшкодування. Оскільки право на відшкодування шкоди настає з дня встановлення потерпілому МСЕК стійкої втрати професійної працездатності, тому право на відшкодування моральної шкоди виникає в потерпілого з дня встановлення МСЕК стійкої втрати професійної працездатності. Аналогічна правова позиція була викладена Верховним Судом у постанові від 20.11.2019 р. по справі № 210/3177/17. На підставі викладеного вмотивування, суд відкидає доводи представника про те, що внаслідок отримання позивачем ушкодження здоров`я на виробництві законодавство не містить положень про відшкодування моральної шкоди роботодавцем, спричиненої працівнику внаслідок трудового каліцтва. Отже, за встановлених судом обставин позивачу безсумнівно було заподіяно моральну шкоду через його травмування 22 вересня 2023 року, оскільки внаслідок трудового каліцтва у [PERSON] змінились умови життя, він змушений був проходити тривале та вартісне лікування, відчуваючи фізичний біль та дискомфорт через біль у нозі, а також свою обмеженість у активному способі життя внаслідок свого травмування, а також був звільнений з роботи через отримане трудове каліцтво. Суд при цьому відхиляє заперечення представника відповідача в частині доводів про те, що позивач не навів доказів завдання йому моральної шкоди, оскільки такі доводи не ґрунтуються на законі та спростовуються наведеними висновками суду. Так доводи відповідача щодо відсутності факту встановлення наявності вини відповідача суд не приймає до уваги, оскільки у судовому засіданні встановлені обставини щодо наявності правових підстав для відшкодування моральної шкоди позивачу, оскільки відповідач не забезпечив безпечних і нешкідливих умов праці позивачу, тому сама по собі наявність провини [PERSON] у його травмуванні 22 вересня 2023 року не знімає відповідальності з підприємства відповідача. З урахуванням викладеного обґрунтування, доводи представника відповідача про те, що позивачем не надано доказів, якими б підтверджувався факт спричинення моральної шкоди позивачу у зв`язку з втратою працездатності, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки факт трудового каліцтва позивача з втратою працездатності безумовно свідчить про спричинення йому моральної шкоди. Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд виходить із засад розумності та справедливості. Так вирішуючи питання про розмір відшкодування позивачу моральної шкоди, суд враховує глибину його фізичних та моральних страждань внаслідок трудового каліцтва, а також суд бере до уваги при обрахунку розміру моральної шкоди ступінь втрати ним працездатності через трудове каліцтво, відповідальність підприємства відповідача у не забезпеченні безпечних умов праці позивача, яка лежить на ПрАТ «Суха Балка», а також провину самого [PERSON] , що призвело до нещасного випадку на виробництві із ним 22 вересня 2023 року. У цьому сенсі суд взяв до уваги той факт, що [PERSON] через трудове каліцтво від 22.09.2023 року було вперше встановлено 65% стійкої втрати професійної працездатності, а також встановлено ІІ групу інвалідності. Також суд врахував ту обставину, що безпосередні дії самого позивача, зокрема, призвели до підстав виникнення з ним нещасного випадку на виробництві 22.09.2023 року. Крім того суд зважає на загальний стаж роботи позивача на ПрАТ «Суха Балка», що становить 9 років 7 місяців, внаслідок чого розмір моральної шкоди позивачу внаслідок отриманого ним трудового каліцтва за даним позовом слід визначити в сумі відшкодування, яке дорівнюватиме саме 300000 грн., що відповідатиме завданій моральній шкоді [PERSON] через незворотність негативних наслідків від вказаного трудового каліцтва на його подальшому житті та відповідатиме принципу справедливості. Таким чином суд дійшов висновку, що заявлений представником позивача позов підлягає частковому задоволенню шляхом стягнення з відповідача в рахунок відшкодування [PERSON] моральної шкоди, спричиненої трудовим каліцтвом, у розмірі 300000 грн. Суд при цьому зауважує, що порядок оподаткування доходів, отриманих фізичними особами, врегульовано розділом IV Податкового кодексу України, яким визначено види отриманих фізичними особами доходів, які включаються до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу (стаття 164 ПК України), та доходів, що не включаються до розрахунку загального (річного) оподатковуваного доходу (стаття 165 ПК України). Відповідно до пп. «А» п. 164.2.14 ст. 164 Податкового кодексу України (в редакції з 23 травня 2020 року) до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються дохід у вигляді неустойки (штрафів, пені), відшкодування матеріальної або немайнової (моральної) шкоди, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди, а також шкоди життю та здоров`ю, а також відшкодувань моральної шкоди в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, або в розмірі, визначеному законом. При цьому, відповідно до підпункту 168.1.1 пункту 168.1 статті 168 ПК України, податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов`язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену в статті 167 ПК України. Отже, чинним податковим законодавством передбачено, що суми відшкодування немайнової (моральної) шкоди, стягнуті на підставі судового рішення, включаються до оподатковуваного доходу платника податку (в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати) та відповідно підлягають оподаткуванню, однак крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому шкоди життю та здоров`ю. Аналогічна правова позиція була викладена Верховним Судом у постанові від 25 липня 2018 року по справі № 180/683/13-ц. Таким чином суд зазначає, що чинним податковим законодавством передбачено, що суми відшкодування немайнової (моральної) шкоди, стягнуті на підставі судового рішення, включаються до оподаткованого доходу платника податку, відповідно підлягають оподаткування, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику внаслідок заподіяння йому шкоди життю та здоров`ю. У даному випадку це суми відшкодування збитків, завданих платнику податків внаслідок трудового каліцтва, тобто заподіяння йому шкоди здоров`ю. На підставі переліченого вказані зміни до податкового законодавства не поширюються на оподаткування сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих позивачу внаслідок отриманого трудового каліцтва. Аналогічна правова позиція була викладена Верховним Судом у постанові від 21 червня 2022 року по справі № 599/645/21. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню в дохід держави судовий збір в сумі 3000 грн.

Outcome: partial