Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-22 00:00:00

\~11 січня 2024 року [PERSON] , [PERSON] звернулися до\~Жовтневого районного\~суду м.\~Запоріжжя з позовом, який в подальшому уточнили (а.с. 55-57), до ФОП [PERSON] , за результатами розгляду якого просять: - визначити на ім`я кожного зі співвласників, а саме на ім`я [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , по 1/3 (одній третій) ідеальній частці в праві спільної власності на квартиру [ADDRESS] ; - визнати за [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , право власності на 1\\3 ч. квартири [ADDRESS] ; - визнати за [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , право власності на 1\\3 ч. квартири [ADDRESS] . В обґрунтування позову зазначено, що 06 травня 1983 року [PERSON] та [PERSON] було у зареєстровано шлюб. Після реєстрації шлюбу [PERSON] змінила прізвище на [PERSON] . [INFO] у подружжя [PERSON] народився син - [PERSON] . Після реєстрації шлюбу сім`ї [PERSON] у користування була виділена двокімнатна квартира за адресою: [ADDRESS] . 24 лютого 1994 року виконавчим комітетом Жовтневої районної ради народних депутатів засвідчено, що квартира за адресою: [ADDRESS] дійсно належить на праві спільної сумісної власності громадянам; [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом № [NUMBER] про право власності на житло від 24.02.1994 р. Отримавши свідоцтво про право спільної власності, у встановлений законом строк та порядок свідоцтво про право власності було подано до ОП «Запорізьке міжміське бюро технічної інвентаризації» на реєстрацію. 18.03.1994 року право власності на квартиру [ADDRESS] було зареєстровано за [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] що підтверджується висновком про реєстрацію спільної сумісної власності. [INFO] [PERSON] помер. Після його смерті відкрилась спадщина на частину вищевказаної квартир, яку прийняв [PERSON] . 28 вересня 1999 року державним нотаріусом четвертої Запорізької нотаріальної контори [PERSON] видано свідоцтво про право на спадщину за законом, після померлого [PERSON] , а саме: на 1\\3 частину квартири [ADDRESS] . Після отримання свідоцтва про право на спадщину за законом воно було подано на реєстрацію до ОП «ЗМБТІ» та за [PERSON] зареєстровано право власності на 1\\3 частину вищевказаної квартири, що підтверджується відповідним написом на свідоцтві про право на спадщину за законом. Наприкінці 2022 року позивачі вирішили продати квартиру, однак було виявлено відсутність оригіналу свідоцтва про право власності на житло. Позивачі звернулись із заявою до Районної\~адміністрації Запорізької\~міської ради\~по Олександрівському\~району про видачу дублікату замість втраченого свідоцтва. 27 листопада 2023 року Районна адміністрація Запорізької міської ради по Олександрівському району надала відповідь, що оскільки свідоцтво про право власності від 24.02.1994 № 367 видане організацією, що ліквідована, а саме Жовтневою районною радою народних депутатів, вирішення порушеного питання рекомендується звернутися до суду. 14 березня 2024 року позивачі звернулись до ФОП [PERSON] для укладення договору на проведення робіт з перенесення і розбирання перегородок, влаштування дверних прорізів та улаштування індивідуального опалення в квартирі [ADDRESS] . Однак, ФОП [PERSON] було відмовлено позивачам в укладенні договору та проведенні вищевказаних робіт, у зв`язку з відсутністю оригіналів правовстановлюючих документі, а подана копія піддана сумніву, у зв`язку з чим наше право власності на квартиру ФОП [PERSON] не визналось. Таким чином, позивачі позбавлені права розпорядитись своїми частками квартири, укласти договір щодо проведення та виконання певних будівельних робіт, а тому вимушені звернутись до суду з метою визначення часток співвласників в майні та визнання права власності, оскільки саме тільки у такий спосіб мають змогу захистити свої права та інтереси. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 16 січня 2024 року позовну заяву залишено без руху, з наданням позивачеві строку для усуненні недоліків позовної заяви. (а.с. 21-22) Ухвалою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 06 лютого 2024 року позовну заяву прийнято до розгляду\~та відкрито провадження по зазначеній справі. Вирішено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження. Призначено у справі підготовче судове засідання. (а.с. 28-29). Ухвалою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 02 квітня 2024 прийнято до розгляду змінену позовну заяву [PERSON] , [PERSON] до фізичної особи підприємця [PERSON] про визначення ідеальних часток співвласників квартири, визнання права власності на 1/3 частку квартири; підготовче судове засідання відкладено; продовжено строк проведення підготовчого провадження по справі\~до 23 травня 2024 року. (а.с. 64-65) У судове засідання представник позивачів не з`явилася, надавши суду заяву про розгляд справи за її відсутності. Позовні вимоги підтримує та просить задовольнити (а.с. 80). Відповідач у судове засідання не з`явилася, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, проти задоволення позовних вимог не заперечує. (а.с. 74). Згідно ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні підготовчого судового засідання. Суд, дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, приходить до наступних висновків. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Матеріалами справи встановлено, що 24 лютого 1994 року виконавчим комітетом Жовтневої районної ради народних депутатів засвідчено, що квартира за адресою: [ADDRESS] дійсно належить на праві спільної сумісної власності громадянам: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом № [NUMBER] про право власності на житло від 24.02.1994 р. (а.с. 8) 18.03.1994 року право власності на квартиру [ADDRESS] було зареєстровано ОП «Запорізьке міжміське бюро технічної інвентаризації» за [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (а.с. 11). [INFO] [PERSON] помер. (а.с. 13) Після його смерті відкрилась спадщина на частину вищевказаної квартир, яку прийняв [PERSON] . 28 вересня 1999 року державним нотаріусом четвертої Запорізької нотаріальної контори Снітку Ю.В. видано свідоцтво про право на спадщину за законом, після померлого [PERSON] , а саме: на 1\\3 частину квартири [ADDRESS] . Після отримання свідоцтва про право на спадщину за законом воно було подано на реєстрацію до ОП «ЗМБТІ» та за [PERSON] зареєстровано право власності на 1\\3 частину вищевказаної квартири, що підтверджується відповідним написом на свідоцтві про право на спадщину за законом. (а.с. 14) Наприкінці 2022 року позивачі вирішили продати квартиру, однак було виявлено відсутність оригіналу свідоцтва про право власності на житло. Позивачі звернулись із заявою до Районної\~адміністрації Запорізької\~міської ради\~по Олександрівському\~району про видачу дублікату замість втраченого свідоцтва. (а.с. 16) 27 листопада 2023 року Районна адміністрація Запорізької міської ради по Олександрівському району надала відповідь, що оскільки свідоцтво про право власності від 24.02.1994 № 367 видане організацією, що ліквідована, а саме Жовтневою районною радою народних депутатів, вирішення порушеного питання рекомендується звернутися до суду. (а.с. 17) 14 березня 2024 року позивачі звернулись до ФОП [PERSON] для укладення договору на проведення робіт з перенесення і розбирання перегородок, влаштування дверних прорізів та улаштування індивідуального опалення в квартирі [ADDRESS] . Листом від 27.03.2024 року ФОП [PERSON] було відмовлено позивачам в укладенні договору та проведенні вищевказаних робіт, у зв`язку з відсутністю оригіналів правовстановлюючих документів. (а.с. 59) За ч. 4 ст. 41 Конституції України, ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Норми ст. 392 ЦК України надають право особі звернення до суду з позовом про визнання права власності лише в разі, якщо це право оспорюється або не визнається іншими особами, за умови, що позивач не перебуває з цими особами у зобов`язальних відносинах, оскільки права осіб, які перебувають у зобов`язальних відносинах, повинні захищатися за допомогою відповідних норм інституту зобов`язального права. Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Стаття 1 Протоколу Першого Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод гарантує кожному право мирного володіння своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. У пункті 37 Постанови від 07.02.2014р, №5 « Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних, кримінальних справ зазначає, що позови про визнання права власності, що пред`явлені на підставі статті 392 ЦК, пов`язані з невизначеністю відносин права власності позивача щодо свого майна. З урахуванням положень частини першої статті 15 та статті 392 ЦК власник майна має право пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності У цьому ж пункті Постанови Пленум ВССУ наголошує, що виходячи зі змісту наведених норм права, потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, зокрема, коли наявність суб`єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами. Крім того, Верховний Суд України у своєму Узагальненні «Аналіз деяких питань застосування судами законодавства про право власності при розгляді цивільних справ» звертає увагу, що передумовою для застосування ст.392 ЦК України є відсутність іншого, окрім судового, шляху для відновлення порушеного права. Наприклад, позов про визнання права власності у разі втрати документа, що засвідчує право власності особи на річ, подається за відсутності можливості одержати у відповідних органах дублікат правовстановлюючого документа. Позивачем у позові про визнання права власності є особа, яка вже є власником. Пунктом 5 частини першої статті 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» одним з правовстановлюючих документів, на підставі яких проводиться державна реєстрація права власності та інших речових прав, крім державної реєстрації права власності на об`єкт незавершеного будівництва, є свідоцтво про право власності, видане органом приватизації наймачам житлових приміщень у державному та комунальному житловому фонді, чи його дублікат. Відповідно до ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. За положеннями частин 1 та 2 статті 368 ЦК України, спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Згідно ч. 2 ст. 8 Закону України «Про приватизація державного житлового фонду» передача займаних квартир (будинків) здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім`ї, які постійно мешкають в даній квартирі (будинку), в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обов`язковим визначенням уповноваженого власника квартири (будинку). Відповідно до ст.. 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Частиною 1 ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Способами захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Згідно із ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Частиною ч. 1 ст. 321 ЦК України встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно зі ст. 355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників) належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Частиною 1 ст. 368 ЦК України визначено, що спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Відповідно до ч. 1 ст. 386 ЦК України, держава забезпечує рівний захист усіх суб`єктів права власності. Частиною 1 ст. 392 ЦК України встановлено, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Аналізуючи перелічені норми цивільного права, взявши до уваги надані стороною позивача докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] , [PERSON] про визначення ідеальних часток співвласників квартири, визнання права власності на 1/3 частку квартири є законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Outcome: approved