Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-21 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування матеріальних збитків. Свої позовні вимоги мотивує тим, що [INFO] \~по вул.\~Колошенка в\~с.\~Стрільники Прилуцького\~району Чернігівської\~області було\~виявлено факт\~пошкодження повітряної\~лінії 0,4\~кВ КТП-1169-15\~Л-2,\~що належить\~АТ «ЧЕРНІГІВОБЛЕНЕРГО»,\~шляхом пошкодження\~(збиття)\~залізобетонної опори,\~що призвело\~до виникнення\~аварійної ситуації,\~порушення нормальної\~роботи обладнання\~та значних\~матеріальних затрат.\~Пошкодження залізобетонної\~опори відбулося\~внаслідок дорожньо-транспортної\~пригоди.\~Відповідач,\~керуючи транспортним\~засобом NISSAN\~д.н.з.\~ [NUMBER] ,\~не вибрав\~безпечної швидкості\~руху,\~не врахував\~дорожньої обстановки\~та зіткнувся\~з електроопорою\~повітряної лінії\~0,4\~кВ КТП-1169-15\~Л-2\~с.\~Стрільники,\~вчинивши ДТП.\~На останнього\~було складено\~протоколи за\~ст.\~124,\~130\~КУпАП.\~Згідно постанови\~Прилуцького міськрайонного\~суду Чернігівської\~області від\~06.02.2024\~року,\~провадження №\~3/742/258/24,\~ [PERSON] визнано\~винним за\~ст.\~124,\~130\~КУпАП та\~притягнуто до\~адміністративної відповідальності.\~ Позивачем виконані роботи по відновленню повітряної лінії 0,4\~кВ КТП-1169-15\~Л-2\~с.\~Стрільники, відповідно до Акту виконаних робіт від 30.12.2023. 30 грудня 2023 року на адресу відповідача рекомендованим листом з повідомленням про вручення поштового відправлення направлено претензію на суму 12021 грн. 32 коп. та надано строк для добровільного відшкодування завданих підприємству збитків. Оскільки відповіді на претензію відповідач не надав, завдані підприємству збитки в добровільному порядку не відшкодував, тому позивач і звернувся до суду з позовом про стягнення завданого збитку в розмірі 12021 грн. 32 коп. та сплаченого судового збору. Ухвалою Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 01 квітня 2024 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального провадження, призначено підготовче судове засідання на 30 квітня 2024 року. 30 квітня 2024 року ухвалою Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області підготовче провадження закрито та призначено справу до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні на 22 травня 2024 року. Представник позивача в судове засідання не з`явився, проте через канцелярію суду подав заяву відповідно до якої просить справу розглядати без його участі, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити в повному обсязі. Проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, з невідомих для суду причин, хоча про дату, час та місце судових засідань повідомлений належним чином. Крім того, про судове засідання відповідач повідомлявся через оголошення на сайті судової влади України. Відзив на позов відповідачем не наданий. Статтею 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод\~передбачено, що ніщо не перешкоджає особі добровільно відмовитись від гарантій справедливого судового розгляду у однозначний або у мовчазний спосіб. Проте для того, щоб стати чинною з точки зору Конвенції, відмова від права брати участь у судовому засіданні повинна бути зроблена у однозначний спосіб і має супроводжуватись необхідним мінімальним рівнем гарантій, що відповідають серйозності такої відмови. До того ж, вона не повинна суперечити жодному важливому громадському інтересу рішення ЄСПЛ (Hermi проти Італії, § 73; Sejdovic проти Італії § 86). Окрім того, відповідно до практики Європейського суду з прав людини- в силу вимог\~ч.1 ст.6 Конвенції\~про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції (Рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі «Смірнов проти України»). За таких підстав судом відповідно до положень\~статті 280 ЦПК України\~визнано за можливе ухвалити по даній справі заочне рішення на підставі наявних у справі доказів та за погодженням позивача й за відсутності позивача згідно поданої ним заяви. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього\~Кодексу\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши наявні у справі докази, дійшов таких висновків. \~Правом звернення до суду за захистом наділена особа, права якої порушені, невизнані або оспорені (ст. 3 ЦПК України). Кожна особа має право в порядку, встановленому\~цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст. 4 ЦПК України). Згідно принципу диспозитивності суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до\~цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених\~цим Кодексом\~випадках (ч.1 ст. 13 ЦПК України). Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України). Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1 ст. 15 ЦК України). Судом встановлено, що [PERSON] , керуючи транспортним засобом NISSAN д.н.з. [NUMBER] , не вибрав безпечної швидкості руху, не врахував дорожньої обстановки та зіткнувся з електроопорою повітряної лінії 0,4 кВ КТП-1169-15 Л-2 с. Стрільники, вчинивши ДТП. На останнього було складено протоколи за ст. 124, 130 КУпАП. Постановою Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 06 лютого 2024 року, [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. 124, ч.1 ст. 130 КУпАП України, із накладенням адміністративного стягнення - штрафу у розмірі 17 000 грн. Постанова набрала законної сили. Відповідно до Акту виконаних робіт від 30.12.2023 були виконані роботи по відновленню повітряної лінії 0,4\~кВ КТП-1169-15\~Л-2\~с.\~Стрільники на суму 12021 грн 32 к. (а.с. 8 зворот). Згідно Акту виконаних робіт від 30.12.2023, позивач\~скерував на\~адресу відповідача ( [ADDRESS] ) претензію\~на суму 12021 грн. 32 коп для відшкодування завданих збитків (а.с. 9). Відповідно до\~частини першої статті 22 ЦК України\~особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою (ч.4,6 ст.82 ЦПК України). Відповідно до\~частин 1\~та\~2 статті 1166 ЦК України\~майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної чи юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (п.1 ч.1 ст. 1188 ЦК України). Відповідно до\~ч.1 ст. 1166 ЦК України\~шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: витрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодження речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки) (п.1 ч.2,\~ч.1 ст. 22 ЦК України). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі (ч.3 ст.22 ЦК України). Отже, відповідальність за завдану шкоду може наставати лише за наявності підстав, до яких законодавець відносить: наявність шкоди, протиправну поведінку заподіювача шкоди, причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача шкоди, вину. За відсутності хоча б одного із цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає. За таких правових підстав та наданих сторонами доказів позов про відшкодування матеріальних збитків, завданих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є обґрунтованим, доведеним й таким, що підлягає задоволенню, підстав для відмови у його задоволенні судом не встановлено. Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов`язок із доказування, оскільки\~ст.81 ЦПК\~закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов`язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст.43 ЦПК України). Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні, так і обов`язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Крім того, суд безпосередньо не повинен брати участі у зборі доказового матеріалу, якщо про це не звертаються сторони. Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи\~п.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доспупності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава-учасниця\~цієї Конвенції\~вправі встановлювати правила судової процедури, у тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. Європейський суд з прав людини вказав, що\~пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі\~статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи ("Проніна проти України", N 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18.07.2006). Відповідно до\~пункту 1 статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»\~суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. Приймаючи до уваги предмет даного спору, наслідки його розгляду судом, суд вважає за необхідне застосувати положення\~ч.1,\~ч.2 ст. 141 ЦПК України. Так, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем при зверненні до суду відповідно до\~Закону України «Про судовий збір»\~сплачений судовий збір за вимогу майнового характеру - 3028 грн. 00 коп. (а.с. 1), а тому останній має бути стягнутий з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved