Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-15 00:00:00

В серпні 2023 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] , в кому просить суд визначити місце проживання його малолітнього сина, [PERSON] , [INFO] , разом із ним. В обґрунтування позову посилається на те, що21 жовтня 2005 року зареєстрував шлюб з відповідачкою. Від шлюбу мають неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Спільне життя з відповідачем не склалось через відсутність порозуміння, розходження поглядів на сімейні відносини та сімейні обов`язки з ведення спільного господарства, виховання дітей, наповнення і використання спільного бюджету. З березня 2023 року не проживають разом, сімейно-шлюбні стосунки між ними припинені, спільне господарство не ведеться, відсутній спільний бюджет. Діти проживають разом з позивачем за місцем їх реєстрації за адресою: [ADDRESS] . Відповідач проживає за місцем реєстрації за адресою: [ADDRESS] . Старший син [PERSON] прийняв рішення проживати з батьком. Разом з тим, сторони не дійшли згоди щодо місця проживання молодшого сина [PERSON] . Позивач займається підприємницькою діяльністю, що підтверджується випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 11.03.2016 про реєстрацію позивача фізичною особою-підприємцем, має стабільний дохід, який дає останньому змогу забезпечити належні умови виховання та розвитку неповнолітніх дітей. Старший син [PERSON] навчається на III курсі денного відділення Ірпінського фахового коледжу економіки та права за спеціальністю "072 "Фінанси, банківська справа, страхування та фондовий ринок". Молодший син [PERSON] навчається у 6-Д класі Бучанського ліцею № З Бучанської міської ради. Відповідач оголосила про намір перевести молодшого сина в інший навчальний заклад, а саме до Бучанського ліцею № 4, який територіально розташований ближче до місця проживання відповідача. Позивач заперечує проти, оскільки діти з народження проживають за місцем реєстрації. Спілкування з друзями, ровесниками формує у дітей власну ідентичність, громадянську позицію, розвиток соціальної компетенції. Зміна місця проживання неповнолітнього сина [PERSON] зруйнує його багаторічні соціальні зв`язки з друзями, однокласниками, родичами, тобто позбавить емоційного комфорту , який надає дитині її оточення у вигляді друзів, однокласників, родичів, вчителів, знайомих дорослих. Крім того, позивач заперечує проти розділення старшого і молодшого синів, оскільки між ними існують теплі та довірительні стосунки. Враховуючи, що позивач є фізичною особою-підприємцем, останній має змогу самостійно планувати свій робочий графік, а отже приділяти належну увагу вихованню і розвитку дітей. Позивач є співвласником квартири, у якій проживає разом з дітьми. Квартира складається з 4-кімнат. Діти мають окремі облаштовані кімнати. Позивач веде здоровий спосіб життя. В зв`язку з чим позивач звернулась до суду із вказаним позовом. В судовому засіданні представник позивача та позивач підтримали позовні вимоги та просили суд їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явилась, через канцелярію суду надала письмову заяву, в якій заперечували проти позовних вимог, вказала, що хоче щоб молодша дитина проживала разом з нею. Працює над тим, щоб створити для дитини належні умови проживання. Вважає, що через вік її молодший син повинен проживати саме з матір`ю, а не батьком ( а.с.67). Представник Органу опіки та піклування Бучанської міської ради в судове засідання не прибув, через канцелярію суду надав суду письмову заяву, в якій просить суд розглядати справу без його участі ( а.с.61). Розглянувши матеріали справи, дослідивши надані докази в їх сукупності, судом встановлені наступні фактичні обставини. Судом встановлено, що 21 жовтня 2005 року сторони уклали шлюбу, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого виконкомом Бучанської селищної ради, міста Ірпеня, Київської області 20 червня 2006 року ( а.с.12). Від подружніх стосунків мають неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] та малолітнього сина [PERSON] , [INFO] ( а.с.13,14). [PERSON] та [PERSON] зареєстровані та проживають, за місцем реєстрації батька [PERSON] за адресою: [ADDRESS] ( а.с.9,17,18). Квартира [ADDRESS] належить [PERSON] на праві спільної сумісної власності, що підтверджується копією свідоцтва про право власності на житло № [NUMBER] від 26 січня 1999 року , видане Виконкомом Ірпінської міської ради ( а.с.10,11). [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] ( а.с.31). Відповідно до висновку відділу служби у справах дітей та сім`ї Центру соціальних служб Управління соціальної політики Бучанської міської ради вважає за доцільне, щоб неповнолітній [PERSON] , [INFO] та малолітній [PERSON] , [INFO] , проживали разом з батьком, [PERSON] , [INFO] . Зобов`язано громадян [PERSON] та [PERSON] не перешкоджати один одному в участі у вихованні їх спільних дітей (а.с.65). В судовому засіданні малолітній [PERSON] , в присутності психолога Тимошенко М. В. , виразив свою думку та повідомив суду про своє бажання проживати разом із батьком [PERSON] . Таким чином, між сторонами склались правовідносини щодо визначення місця проживання дитини, що регулюються нормами Декларації прав дитини, Конвенції про права дитини, приписами Цивільного кодексу України та Сімейного кодексу України. Частиною третьою статті 51 Конституції України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя статті 11 Закону України «Про охорону дитинства»). Згідно статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до частин другої, четвертої статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. Згідно зі статтею 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Відповідно до частини першої, другої статті 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. У рішенні Європейського суду з прав людини від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (параграф 76). У параграфі 54 рішення Європейського суду з прав людини «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року, заява № 31111/04, зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини. Аналіз наведених норм права, практики Європейського суду з прав людини дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. Міжнародні та національні норми не містять положень, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною. При визначенні місця проживання дитини судами необхідно крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору. Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах. Нормами статті 19 СК України встановлено, що при розгляді спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, визначення місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе, не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних в результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 лютого 2019 року в справі № 377/128/18 (провадження № 61-44680св18) вказано, що «тлумачення частини першої статті 161 СК України свідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку». При визначенні місця проживання дитини судам необхідно крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору. Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах. Такі висновки викладено Верховним Судом у постанові від 01 березня 2023 року у справі № 643/16285/20 (провадження № 61-530св23). Приймаючи до уваги, що малолітній [PERSON] висловив бажання проживати разом з батьком, зареєстрований та проживає разом з батьком за місцем реєстрації останнього, має сталі соціальні зв`язку з батьком, мати дитини проживає окремо від сина, враховуючи висновок органу опіки та піклування, оцінивши надані докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову та визначення місця проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] , разом із батьком, за місцем реєстрації його батька [PERSON] . Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved