Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-22 00:00:00

Позивач звернулась до суду із позовом про встановлення факту постійного проживання однією сім`єю із спадкодавцем більше п`яти років. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що з 31 жовтня 1987 року перебувала в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] . В період шлюбу було набуто у спільну часткову власність житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] . 09 грудня 2008 року шлюб з [PERSON] було розірвано, але після розірвання шлюбу зрозуміли, що зробили помилку, тому з січня 2009 року знову почали вести спільне господарство, мати спільний бюджет, права та обов`язки, однак для реєстрації шлюбу до органів РАЦС вже не звертались. [INFO] [PERSON] помер у віці 66 років та позивач протягом шестимісячного строку з дня відкриття спадщини подала до нотаріуса заяву про прийняття спадщини, але нотаріус пояснила, що до документів для оформлення спадщини необхідно надати документи, що підтверджують родинні відносини, зокрема, рішення суду про встановлення факту проживання однією сім`єю [PERSON] та [PERSON] до дня його смерті. Таким чином встановлення даного юридичного факту позивачу необхідно для оформлення спадкового майна, яке залишилось після смерті чоловіка. Просить встановити факт спільного проживання однією сім`єю [PERSON] з [PERSON] , який помер [INFO] , більш ніж п`ять років до дня смерті спадкодавця, з 01 січня 2009 року по 02.11.2023 року. Позивач [PERSON] у судовому засіданні підтримала позовні вимоги у повному обсязі, додатково пояснила, що після розлучення спільно проживали з [PERSON] однією сім`єю, як подружжя в спільному будинку, який набули за час шлюбу, за адресою: [ADDRESS] , вели спільне господарство, мали спільний побут і бюджет, взаємні права та обов`язки, а також доньку [PERSON] , спільно розпоряджалися коштами, разом проводили свята та відпочивали, а також, що догляд під час перебування чоловіка в безпорадному стані здійснювала виключно вона, оскільки чоловік хворів на цукровий діабет важкої форми та потребував постійного догляду та допомоги, крім цього мав ще інші захворювання, як гіпертонічна хвороба та мав 3 групу інвалідності з дитинства. Після смерті позивач особисто здійснювала поховання чоловіка. Відповідач [PERSON] є донькою позивача, яка проживає на даний час за межами України, коли була неповнолітня то проживала разом з батьками в будинку за адресою: [ADDRESS] , потім навчалася, а під час повномасштабного вторгнення рф на територію України донька виїхала за межі України. Представник позивача за дорученням адвокат Дунаєв І.Б. в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити у повному обсязі. В подальшому подав клопотання про розгляд справи у відсутності позивача та її представника. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, надала заяву завірену 19.03.2024 року третім секретарем з консульських питань Посольства України в Королівстві Бельгія [PERSON] , з приводу того, що їй відомо про смерть батька [PERSON] , який помер [INFO] та вона відмовляється від спадкового майна після смерті батька на користь матері [PERSON] , [INFO] . Суд, вислухавши пояснення позивача та її представника, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, приходить до наступного висновку. Свідок\~ [PERSON] у судовому засіданні повідомила, що позивачка [PERSON] до [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбу під час якого придбали будинок по [ADDRESS] де і проживали разом з донькою. Після розлучення продовжили проживати у вказаному будинку, як чоловік та дружина, робили разом ремонти в будинку, купували меблі, лагодили прибудинкову територію. Піклувалися один про одного, оскільки чоловік позивача часто хворів та постійно перебував у лікарні то [PERSON] завжди була поруч і в лікарні і в побуті, оскільки він потребував догляду. Свідок була присутня на днях народженнях та на святах у даному будинку, оскільки дружили. Разом вони обробляли город, мали доньку, яка на даний час перебуває за кордоном. Після смерті [PERSON] , позивач здійснила його поховання. Свідок [PERSON] у судовому засіданні підтвердила, що позивач [PERSON] та [PERSON] після розлучення проживали разом як сім`я в будинку по [ADDRESS] разом з донькою, робили разом ремонти в будинку, поралися по господарству, разом садили огород. Піклувалися один про одного, оскільки чоловік позивача часто хворів та постійно перебував у лікарні то [PERSON] завжди була поруч і в лікарні і дома, оскільки [PERSON] потребував догляду. Після смерті [PERSON] , позивач здійснила його поховання. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що [PERSON] та [PERSON] після розлучення проживали разом як сім`я в будинку по [ADDRESS] разом з донькою, яка на даний час проживає на кордоном. В будинку робили разом ремонт, купували меблі, разом садили огород. Піклувалися один про одного, оскільки чоловік позивача часто хворів, у нього був цукровий діабет\~ та постійно перебував у лікарні то [PERSON] завжди була поруч і в лікарні і дома, оскільки [PERSON] потребував догляду. Після смерті [PERSON] , позивач здійснила його поховання. Із матеріалів справи вбачається, а саме з витягу про реєстрацію права власності № 2817908 від 12.02.2004 року, згідно з яким [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] є власниками житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] , по 1/3 частки кожен. Згідно з свідоцтвом про розірвання шлюбу серія [NUMBER] від 12 вересня 2013 року, шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано 09 грудня 2008 року, про що зроблено відповідний актовий запис № 193. Згідно з свідоцтвом про смерть [NUMBER] від 06.11.2023 року, [PERSON] помер [INFO] у віці 66 років, про що 06 листопада 2023 року складено відповідний актовий запис № 609. Згідно з довідкою № 330 від 22.11.2023 року, виданою керуючим справами виконавчого комітету Клебанського старостинського округу [PERSON] , [INFO] , про те, що з 01.01.2009 року проживали спільно з [PERSON] , [INFO] як чоловік та дружина, вели спільне господарство, мали права та обов`язки чоловіка та дружини до дня його смерті [INFO] . Згідно довідки Тульчинської державної нотаріальної контори від 23.01.2024 року за № 19/01-16, спадкова справа після смерті [PERSON] , який помер [INFO] не заводилася. Згідно спадкової справи № 976/2023 до майна померлого [INFO] [PERSON] заведеної 22.11.2023 року встановлено, що [PERSON] 22.11.2023 року звернулася до Тульчинської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті чоловіка [PERSON] , який помер [INFO] . Згідно заяви завіреної 19.03.2024 року третім секретарем з консульських питань Посольства України в Королівстві Бельгія [PERSON] , [PERSON] звернулася до Посольства України в Королівстві Бельгія\~ з заявою, в якій вказала, що їй відомо про смерть батька [PERSON] , який помер [INFO] та вона відмовляється від спадкового майна після смерті батька на користь матері [PERSON] , [INFO] . Згідно копії листа Тульчинської державної нотаріальної контори від 15.05.2024 року за № 360/02-14 вбачається, що [PERSON] запропоновано звернутися до суду з заявою про встановлення факту родинних відносин з [PERSON] . Згідно довідки до акту огляду медико-соціальною експертною комісією Серії МСЕ за № 316111, [PERSON] мав 3 групу інвалідності з дитинства. Згідно посвідчення Серії [NUMBER] від 26.11.2002 року, [PERSON] , 1957 року народження отримував пенсію по інвалідності з 01.04.2002 року по вічно. Згідно виписок із медичних карток хворого № 13106 від 04.09.2023 року та № 171 від 21.09.2023 року, [PERSON] , 1957 року народження мав ряд захворювань, цукровий діабет 2 типу, важка форма, атеросклеротична хвороба серця, склероз аорти, гостре порушення мозкового кровообігу та ін. Відповідно до положень частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно із статтею 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Частиною першою статті 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України). Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»). Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. За правилами статей 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до частини першої статті 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадщину почергово. У той же час кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття (частина друга статті 1258 ЦК України). Статтею 1264 ЦК України встановлено, що у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. Відповідно до частини третьої статті 1268 та частини першої статті 1269 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Юридичні факти можуть бути встановлені лише для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника. Якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини. За приписами ч. 2 ст. 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Згідно із п. 21 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року N 7, при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом. Пунктом 6 Рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року № 5-рп/99 встановлено, що до членів сім`ї належать особи, що постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, але й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т.п. Таким чином до спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім`ї, тощо. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї, крім власне факту спільного проживання, є ведення з спадкодавцем спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. Аналогічні висновки містяться в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 21 березня 2019 року у справі № 461/4689/15-ц. Таким чином з огляду на вищевикладене, та з урахуванням досліджених доказів у судовому засіданні, пояснень свідків, у судовому засіданні достовірно встановлено факт проживання [PERSON] та [PERSON] однією сім`єю протягом останніх п`яти років до часу відкриття спадщини, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню.

Outcome: approved