Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-22 00:00:00

позивач звернувся в суд із позовом до відповідача у якому, з урахуванням заяви від 21.02.2024 /а.с. 163-166/, просить: стягнути з відповідача Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «УПСК» (далі - відповідач-1) на користь позивача несплачене страхове відшкодування у розмірі 102138,27 грн; стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Рівнетеплоенерго» (далі - відповідач-2) на користь позивача різницю між фактичним розміром шкоди та страховим відшкодування в розмірі 63656,00 грн; стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Рівнетеплоенерго» (далі - відповідач-2) на користь позивача моральну шкоду у сумі 10000,00 грн; стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Рівнетеплоенерго» (далі - відповідач-2) на користь позивача витрати за проведення автотоварознавчого дослідження у розмірі 3500,00 грн; вирішити питання розподілу судових витрат. В обґрунтування позову покликається на те, що 18 квітня 2023 року відбулась дорожньо-транспортна пригода за участі позивача внаслідок якої пошкоджено автомобіль останнього. Автомобіль винної особи у ДТП був застрахований відповідачем-1 відповідно до укладеного між сторонами договору. У зв`язку із ДТП звернувся до відповідача-1 із заявою про виплату страхового відшкодування та надалі отримав відшкодування шкоди у розмірі 37155,73 грн. Попри те така сума не покриває збитків, які були понесені позивачем у зв`язку із проведенням відновлювального ремонту що становить у розмірі 196950,00 грн. Розмір страхового відшкодування становить у розмірі 133294,00 грн, з яких виплачено 37155,73 грн. Страхованою компанією необхідно здійснити доплату страхового відшкодування у розмірі 102138,27 грн. У зв`язку із наведеним просить позов задовольнити у відповідності до ст. ст. 629, 979 ЦК України, Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», умов договору. Разом із тим, для проведення автотоварознавчого дослідження позивачем понесено витрати на експерта у сумі 3500,00 грн, які просить також стягнути з відповідача-2. Окрім цього, оскільки витрати на відновлення пошкодженого майна є значно вищими, аніж страхове відшкодування, а тому у відповідності до ст. 1194 ЦК України різницю між фактичним розміром та страховим відшкодування необхідно виплатити відповідачу-2 на користь позивача. У зв`язку із пошкодженням майна, погіршенням відносин із родиною внаслідок необхідністю витрачання коштів на ремонт автомобіля із сімейного бюджету, негативні наслідки для самопочуття і здоров`я позивача, відтак позивачем понесено душевні страждання, які у грошовому виразі оцінюються у 10000,00 грн та просить стягнути їх з відповідача-2. У відповідності до ст. 141 ЦПК України просить вирішити питання судових витрат. Відповідачем-1 подано до суду відзив, який містить заперечення на позов. Наводить аргументи про те, що 18.04.2023 відбулась ДТП, у які пошкоджено автомобіль позивача. 19.04.2023 представником страхової компанії проведено огляд пошкодженого транспортного засобу у присутності позивача та зафіксовано пошкодження та їх характер. Будь-яких зауважень із сторони позивача не було. 02.06.2023 складено звіт про визначення вартості збитків, спричинених пошкодження автомобіля та з урахування фізичного зносу складає у розмірі 42362,67 грн. Страховою компанію виплачено страхове відшкодування за вирахуванням суми ПДВ у розмірі 37155,73 грн. Попри те, позивач вважає, що така сума не відповідає витратам, які ним понесені у зв`язку із відновлювальним ремонтом транспортного засобу. Надано три рахунки із різних СТО і всі суми між собою також різні, проте страховик не зобов`язаний сплачувати страхове відшкодування виходячи із розрахунків фактично витрачених коштів. У разі недостатності страхового відшкодування позивач вправі звернутися до винної особи про відшкодування різниці у відповідності до ст. 1194 ЦК України. разом із тим, із розрахунків вбачається, що позивачем здійснено заміну кришки бампера, однак при огляді пошкодженого транспортного засобу спеціалістом не зафіксовано таку необхідність. У зв`язку із наведеним просить у позові до страхової компанії відмовити. Позивачем подано до суду відповідь на відзив страхової компанії. Наводить аргументи про те, що у разі наявного факту відремонтованого автомобіля слід виходить із фактичного розміру шкоди, що встановлений із документів СТО на якій такий ремонт здійснювався. Наводить аргументи про те. що особа, яка здійснювала огляд пошкодженого транспортного засобу не є компетентною щодо необхідності чи відсутності такої відносно заміни дверей багажнику, які були замінені на СТО спеціалістами у цій сфері. Просить позов задовольнити. Відповідачем-2 не подано до суду відзив, який би містив заперечення на позов. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, вищевказана справа передана на розгляд судді Рибалки Ю. В. Ухвалою суду від 02.11.2023 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження. 19.01.2024 у справі проведено повторний автоматизований розподіл справи за результатами якого головуючим суддею (суддею-доповідачем) у справі визначено Якимець О. І. 19 січня 2024 року ухвалою суду прийнято позовну заяву до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження викликом сторін. 29 лютого 2024 року ухвалою суду замінено неналежного відповідача-2 [PERSON] на належного відповідача-2 Товариство з обмеженою відповідальністю «Рівнетеплоенерго». У судовому засіданні представник позивача підтримав позов повністю та просить такий задовольнити з підстав викладених у заявах по суті. У судовому засіданні представник відповідача-1 заперечив проти позову та просить відмовити з підстав викладених у відзиву на позов. У судовому засіданні представник відповідача-2 заперечив проти позов та просить відмовити у позові у частині позовних вимог до відповідача-2. Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов до наступного. Суд установив, [PERSON] 18 квітня 2023 року о 09 годині 15 хвилин, по вул. Набережно-Хрещатицька, 1 у м. Києві, керуючи транспортним засобом «Toyota Corolla», державний номерний знак [NUMBER] , не була уважною, не дотрималась безпечної дистанції, внаслідок чого здійснила зіткнення з транспортним засобом «Porshe Macan», державний номерний знак [NUMBER] , який рухався попереду, чим порушила вимоги п. 13.1 ПДР України: «Водій залежно від швидкості руху, дорожньої обстановки, особливостей вантажу, що перевозиться, і стану транспортного засобу повинен дотримувати безпечної дистанції та безпечного інтервалу». В результаті чого транспортний засіб «Porshe Macan», державний номерний знак [NUMBER] отримав механічні пошкодження з матеріальними збитками. Постановою Подільського районного суду м. Києва від 19 травня 2023 року (справа № 758/5009/23) водія [PERSON] визнано винним у вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу, а тому у відповідності до ст. 82 ЦПК України обставини щодо встановлення вини [PERSON] не підлягають доказуванню. На момент ДТП, транспортний засіб марки «Toyota Corolla», державний номерний знак [NUMBER] , під керуванням [PERSON] був забезпечений страхувальником ПП «Рівнетеплосервіс», страховик ПрАТ «УПСК». Дані обставини підтверджено полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності №АТ/1964658. Строк дії 21.04.2022 по 20.04.2023. Ліміт відповідальності страховика 133294,00 грн /а.с. 70/. 19 квітня 2023 року позивач звернувся до відповідача із заявою (повідомленням) про дорожньо-транспортну пригоду, яка мала місце 18 квітня 2023 року /а.с. 71/. 19 квітня 2023 року представником страховика проведено у присутності позивача, огляд пошкодженого транспортного засобу та названо деталі та опис пошкоджень. Акт підписано підписано власником транспортного засобу та представником страховика /а.с. 75/. 02 червня 2023 року ПП «Експерт-Сервіс -Альфа» складено звіт № 190.23ЕSOS_-230519-260439, у якому зроблено висновок про те, що розмір збитків, заподіяних пошкодженням транспортного засобу марки «Porshe Macan», державний номерний знак [NUMBER] становить з ПДВ 42362,67 грн /а.с. 77-90/. Відповідно до страхового акту від 21.06.2023 сума страхового відшкодування за вирахування ПДВ становить у розмірі 37155,73 грн, що є розміром матеріального збитку завданого позивачу внаслідок ДТП, яка мала місце 18.04.2023 /а.с. 67/. Вказана сума виплачена позивачу, що підтверджено платіжним документом від 21.06.2023 /а.с. 68/. Відповідно до страхового акту від 21.08.2023 позивачу виплачено страхове відшкодування відповідно до умов закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у розмірі 5206,94 грн /а.с. 66/. Вказана сума виплачена позивачу, що підтверджено платіжним документом від 21.08.2023 /а.с. 69/. Отже, суд установив, що сума страхового відшкодування, яка виплачена страховою компанією на користь позивача становить у загальному розмірі 42362,67 грн, а не 37155,73 грн, про що стверджував позивач. Попри те, позивачем подано до суду позов до відповідачів про стягнення страхового відшкодування, що є вартістю відновлювального ремонту на підставі документів СТО на якій такий ремонт здійснювався. Відповідно до ст. 509 ЦК України договором є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу, зокрема з договорів та інших правочинів. Договір - це категорія цивільного права, яка визначається як домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. До зобов`язань, що виникають з договорів, застосовуються загальні положення про зобов`язання, якщо інше не випливає із закону або самого договору. Як і будь-який правочин, він є вольовим актом, оскільки виражає спільну волю сторін, що втілюється у договорі. Змістом договору є, власне, ті умови, на яких сторони погоджуються виконувати договір, і вони мають дотримуватися взятих на себе зобов`язань. Відповідно до ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. До сфери обов`язкового страхування належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі- Закон). Метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності згідно вказаного Закону є забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок ДТП, а також захист майнових інтересів страхувальників. Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (ст. ст. 3, 5 Закону). Згідно ст. 6 Закону страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. На відміну від особи, яка завдала шкоди, обсяг відповідальності страховика за договором страхування відповідальності обмежений нормами Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Відповідно до п. 22.1 ст. 22 Закону у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує в установленому цим законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Тобто, страховик - ПрАТ «УПСК» за договором страхування цивільно-правової відповідальності відшкодовує шкоду в межах страхових сум і лише ту, яка визначена та оцінена в порядку, встановленому законом. Відповідно до ст. 29 Закону у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Згідно з п. 36.2 ст. 36 Закону якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту. Якщо у зв`язку з відсутністю документів, що підтверджують розмір заявленої шкоди, страховик (МТСБУ) не може оцінити її загальний розмір, виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється у розмірі шкоди, оціненої страховиком (МТСБУ). Страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи (у тому числі шляхом перерахування коштів особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна), якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної особи або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкода завдана не з її вини. Частиною першою статті 1187 ЦК України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням, зокрема транспортних засобів, механізмів та обладнання, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення. Якщо внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки було завдано шкоди іншим особам, особи, які спільно завдали шкоди, зобов`язані її відшкодувати незалежно від їхньої вини (ст. 1188 ЦК України). Відповідно до правової позиції, викладеної Верховним Судом у постанові від 30.10.2019 у справі №753/19288/14-ц, у разі здійснення відновлювального ремонту пошкодженої речі розмір збитків визначається як реальна вартість матеріалів і робіт, затрачених на її відновлення, а у разі не проведення ремонту - як вартість матеріалів і робіт, необхідних для її відновлення у майбутньому. При цьому особою, яка має право на відшкодування збитків у разі проведення відновлювального ремонту, є саме та особа, що понесла відповідні витрати. Встановивши відсутність доказів на підтвердження понесення позивачем витрат на здійснення відновлювального ремонту автомобіля, і їх розміру, суди попередніх інстанцій обґрунтовано відмовили у стягненні відповідного відшкодування. Оскільки автомобіль фактично відремонтований, тому розмір збитку, про відшкодування якого просить позивач, повинен визначатися як вартість затрачених на відновлювальний ремонт коштів, тобто як вартість реально витрачених матеріалів та проведених робіт. У такому разі звіт автотоварознавчого дослідження не є визначальним доказом розміру завданих збитків, оскільки у ньому зазначені лише можливі витрати, які можуть бути понесені позивачем. Розпорядившись своїми процесуальними правами на власний розсуд, доказів на підтвердження розміру витрат на відновлювальний ремонт і того, що вони понесені саме ним, позивач судам попередніх інстанцій не надав, тому висновок судів про недоведеність позовних вимог є правильним. Згідно з правової позиції викладеної у постанові Верховного Суду від 25.03.2019 №591/3152/16-ц факт проведення відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля та проведення позивачем оплати за його проведення підтверджується актом виконаних робіт та квитанцією про сплату грошових коштів. Суд установив, що факт проведення відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля марки «Porshe Macan», державний номерний знак [NUMBER] та оплату позивачем за його здійснення підтверджується замовленням-нарядом ФОП [PERSON] від 01.07.2023 № 50, актом виконаних робіт від 01.07.2023 № 50 вартість відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу марки «Porshe Macan», державний номерний знак [NUMBER] становить у сумі 196950,00 грн та платіжним документом про сплату позивачем на користь ФОП [PERSON] вказаної суми /а.с. 11, 13/. Отже суд прийшов до переконання про те, що позивачем доведено у відповідності до ст. ст. 76-80 ЦПК України розмір понесених витрат за відновлення пошкодженого транспортного засобу. Суд критично оцінює доводи сторони відповідача-1 про наявність кільком рахунків наданих позивачем щодо вартості відновлювального ремонту, які містять різні суми відносно відновлення пошкодженого автомобіля, що унеможливлює визначити вірний розмір відновлювального ремонту. Суд повторно зазначає, що позивачем здійснено оплату за відновлення пошкодженого автомобіля проведеного ФОП [PERSON] , про що встановлено судом, відтак інші рахунки ТОВ «Віннер Автомотів» від 19.04.2023 № 1093009 /а.с. 74/ на суму 222196,60 грн та ФОП [PERSON] № 1914 від 03.05.2023 /а.с. 73/ на суму 145708,00 грн в частині визначення розміру завданих збитків не несуть доказового значення, адже не підтверджують понесення позивачем витрат на відновлення пошкодженого транспортного засобу саме за ними, а тому судом не беруться до уваги. Відповідач-1 наводить аргументи про те, що у переліку товарів та виконаних робіт ФОП [PERSON] вказано необхідність заміни дверей багажнику, хоч під час огляду пошкодженого транспортного засобу зафіксовано, що кришка багажника деформована в нижній частині та потребує ремонту та пофарбування. Жодних зауважень у позивача до акту огляду транспортного засобу не було. Суд установив, відповідно до акту огляду транспортного засобу від 19.04.2023 під час огляду транспортного засобу виявлено, зокрема, пошкодження кришки багажника в нижній частині, навпроти чого проставлено відмітки про необхідність її ремонту та пофарбування /а.с. 75/. Відповідно до звіту про оцінку автомобіля від 29.05.2023 № А05-12, проведеного на замовлення потерпілого, складено дефективна відомість, яка містить перелік пошкоджень серед яких вказано, що кришка багажника підлягає заміні та фарбуванню. Вказаний документ складено у присутності власника пошкодженого транспортного засобу та оцінювача [PERSON] /а.с. 21/. Відповідно до заказу-наряду від 01.07.2023 № 50 та виконаних робіт від 01.07.2023 № 50 ФОМ [PERSON] провів заміну дверей багажника та вартість такого товару становила 67600,00 грн /а.с. 11/. Відповідно до рахунку ТОВ «Віннер автоматів» від 19.04.2023 № 1093009 /а.с. 74/ та ФОП [PERSON] № 1914 від 03.05.2023 /а.с. 73/ зазначене пошкодження потребували лише ремонту та пофарбування. Відтак суд прийшов до висновку про те, що позивачем не надано належних доказів, які б підтверджували необхідність заміним дверей багажника та, що така заміна пов`язана із дорожньо-транспортною пригодою, яка мала місце 18.04.2023, зауважень до огляду пошкодженого транспортного засобу у позивача станом на 19.04.2023 не було, пошкодження дверей багажника не можна віднести до невидимий пошкоджень дорожньо-транспортної пригоди, які були виявлені згодом під час звіту 29.04.2023, а тому суд прийшов до переконання про те, що у цій частині слід відмовити за необґрунтованістю понесення позивачем таких витрат. Системний аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що відшкодування шкоди особою, яка її завдала, можливе за умови, що згідно із Законом № 1961-IV у страховика (страховика) не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності. Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 17.01.2024 (справа 754/18047/21). З огляду на викладене вище, суд прийшов до переконання про те, що з відповідача-1 на користь позивача необхідно стягнути розмір невиплаченого страхове відшкодування, виходячи із вартості відновлювального ремонту, яка судом зменшена на вартості нової деталі дверей багажника на суму 67600,00 грн, з урахуванням виплачена частини суми страхового відшкодування та у межах ліміту відповідальності страховика, а відтак становить у розмірі 86987,33 грн. Щодо стягнення з відповідача-2 на користь позивача різниці між виплаченою суму страхового відшкодування та фактичними витратами у відповідності до ст. ст. 1172, 1194 ЦК України, суд прийшов до переконання про те, що розмір страхового відшкодування охоплюється розміром ліміту відповідальності страховика, а відтак у цій вимозі слід відмовити за безпідставністю. Щодо позовної вимоги про стягнення моральної шкоди з відповідача-2 на користь позивача, суд прийшов до наступного. Позивач навить доводи про те, що йому заподіяно моральну шкоду, яка полягає у душевних стражданнях та переживаннях через пошкодження транспортного засобу, що спричинило безсоння, погане самопочуття, депресію, порушення сталого способу життя у позивача; порушення сімейних відносин у зв`язку із витрачанням коштів на ремонт автомобіля; тривалість вирішення питання щодо компенсації матеріальної шкоди за пошкодження транспортного засобу, що у грошовому еквіваленті становить 10000,00 грн, які просить стягнути із відповідача-2. Відповідно до ст. 23 ЦК України встановлено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав та законних інтересів. Відповідно до частини другої цієї статті моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи (частини перша, друга статті 23 ЦК України). Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою; вина особи, яка завдала моральної шкоди. У разі встановлення конкретної особи, яка завдала моральної шкоди, відбувається розподіл тягаря доказування: (а) позивач повинен довести наявність моральної шкоди та причинний зв`язок; (б) відповідач доводить відсутність протиправності та вини. Завдання моральної шкоди - явище завжди негативне. Проте з цього не слідує, що будь-яка завдана моральна шкода породжує зобов`язання з її відшкодування. Зазначений правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 грудня 2022 року (справа № 214/7462/20). Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 1167 ЦК України визначено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Таким чином, частина перша статті 1167 ЦК України встановлює загальне правило, відповідно до якого відповідальність за заподіяння моральної шкоди настає за наявності загальної підстави - наявності моральної (немайнової) шкоди, а також за наявності всіх основних умов відповідальності, а саме: неправомірної поведінки, причинного зв`язку та вини заподіювача. Відповідно до пункту 3 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Згідно з пунктом 9 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Як вказано у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.12.2020 у справі №752/17832/14-ц (провадження № 14-538цс19) розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення. Суд прийшов до переконання про те, що позивачем не додано до матеріалів справи доказів на підтвердження розміру завданої йому моральної шкоди та на обґрунтування розміру такої шкоди, в тому числі будь-якої калькуляції чи порядку, яким чином позивач робив розрахунок заявленої до стягнення суми. Оцінивши зміст наданих позивачем доводів в обґрунтування вимоги про стягнення з відповідачів моральної (немайнової) шкоди, суд відзначає, що саме лише посилання позивача на те, що йому було завдано таку шкоду, за відсутності при цьому належних та допустимих доказів на підтвердження її розміру, не може бути достатньою підставою для відшкодування позивачу моральної шкоди у визначеному ним розмірі. Враховуючи наведене вище, суд прийшов до переконання про те, що оскільки позивачем у відповідності до ст. ст. 76-80 ЦПК України не підтверджено понесення моральної шкоди, а відтак відсутні підстави для задоволення вимоги про її відшкодування. Щодо частини позовної вимоги про стягнення витрат, які поніс позивач для відновлення свого порушеного права, а саме 3500,00 грн за проведення звіту про оцінку вартості матеріального збитку, що підтверджено платіжним документом у відповідності до ст. 22 ЦК України, суд прийшов до переконання, що витрати, понесені стороною для отримання доказів у підтвердження своїх вимог, не є збитками у розумінні ст. 22 цього Кодексу та не може бути майновою вимогою у такій категорії справ, а тому не підлягає задоволенню. Враховуючи наведене вище, суд прийшов до висновку про те, що позов про відшкодування матеріальної та моральної шкоди необхідно задовольнити частково. Щодо стягнення грошових коштів у розмірі 3500,00 грн за проведення автотоварознавчого дослідження, суд прийшов до наступного. Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи. Частинами 6, 7 статті 139 ЦПК України встановлено, що розмір витрат на підготовку експертного висновку на замовлення сторони, проведення експертизи, залучення спеціаліста, оплати робіт перекладача встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів. Розмір витрат на оплату робіт залученого стороною експерта, спеціаліста, перекладача має бути співмірним зі складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. У відповідності до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційна розміру задоволених позовних вимог. У відповідності до ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані із розглядом справи, покладаються на відповідача у разі задоволення позову. Відтак з відповідача-1 на користь позивача необхідно стягнути понесені судові витрати у розмірі 4380,33 грн.

Outcome: partial