Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-19 00:00:00

Короткий виклад обставин справи. Уповноважений представник позивача ОСББ «Сигнівка 3» адвокат Кінаш Д. В., 14.03.2024 року (вх.\~№ 6450) звернувся у Залізничний районний суд м. Львова із позовом до [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , у якому просить суд стягнути солідарно з відповідачів [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] на користь ОСББ «Сигнівка 3» 20\~679 грн 94 коп. заборгованості за оплату внесків на утримання будинку та прибудинкової території за період з січня 2018 року по грудень 2023 року включно, а також 6\~912 грн 31 коп. інфляційних витрат за період з січня 2018 року по листопад 2023 року включно та стягнути понесені судові витрати. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідно до п. 1 розділу І Статуту ОСББ «Сигнівка 3», затвердженого установчими зборами об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Сигнівка 3» згідно протоколу № 1 від 16.06.2016 року, ОСББ «Сигнівка 3» створено власниками квартир та нежитлових приміщень багатоквартирного будинку (багатоквартирних будинків) [ADDRESS] , відповідно до Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку». Згідно з ч. 4 ст. 2 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку», основна діяльність об`єднання полягає у здійсненні функцій, що забезпечують реалізацію прав співвласників на володіння та користування спільним майном співвласників, належне утримання багатоквартирного будинку та прибудинкової території, сприяння співвласникам в отриманні житлово-комунальних та інших послуг належної якості за обґрунтованими цінами та виконання ними своїх зобов`язань, пов`язаних з діяльністю об`єднання. Відповідачі є співвласниками квартири [ADDRESS] , загальна площа якої становить, 58,6 кв.м, що підтверджується інформаційною довідкою з Держаного, реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 359764733 від 24.12.2023 року. Співвласником вказаної квартири є також [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується вказаним вище документом. Таким чином, з огляду на те, що у відповідачів та [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] існує солідарний обов`язок перед Об`єднанням щодо сплати заборгованості по внескам на утримання будинку і прибудинкової території, позивач вважає за доцільне скористатися правом, передбаченим ч. 1 ст. 543 ЦК України, та вимагати виконання обов`язку від відповідачів, не заявляючи вимог до інших співвласників. Внаслідок несплати внесків на утримання будинку та прибудинкової території у відповідачів виникла заборгованість у розмірі 20 679 грн 94 коп. за період з січня 2018 року по грудень 2023 року включно, що вбачається з доданого до заяви розрахунку заборгованості. Для врегулювання спору в позасудовому порядку представником Об`єднання 29.12.2023 року відправлено відповідачам вимоги про сплату заборгованості протягом п`яти днів з дня отримання таких, які були ними отримані 25.01.2024 року, однак станом на сьогодні не виконані. Таким чином, розмір заборгованості відповідачів за період з січня 2018 року по грудень 2023 року включно становить 20 679 грн 94 коп. З доданого до позовної заяви розрахунку вбачається, що розмір інфляційних втрат позивача за період з січня 2018 року по листопад 2023 року включно становить 6 912 грн 31 коп., які підлягають стягненню з відповідачів на користь позивача. Враховуючи викладене, з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню 20 679 грн 94 коп. заборгованості по оплаті внесків на утримання будинку та прибудинкової території за період з січня 2018 року по грудень 2023 року включно, а також 6 912 грн 31 коп. інфляційних втрат за період з січня 2018 року по листопад 2023 року. Рух справи в суді. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14.03.2024 року для розгляду зазначеної справи визначено головуючого суддю Кирилюка А. І. (а.с. 38). Судом у\~порядку ч.\~6\~ст.\~187\~Цивільного процесуального\~кодексу України\~(далі\~-\~ЦПК України)\~23.02.2024\~року направлявся\~запит щодо\~надання інформації\~про зареєстроване\~місце проживання\~(перебування)\~фізичної особи\~ відповідачів\~у справі (а.с. 39-41). Відповідь на вказаний запит надійшла до суду 01.04.2024 року (а.с. 56-58). Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 15.03.2024 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі. Розгляд справи постановлено проводити у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін Відповідачу встановлено п`ятнадцятиденний строк для подання відзиву на позовну заяву (а.с. 42-43). Позиція сторін по справі. Уповноважений представник позивача ОСББ «Сигнівка 3» - адвокат Кінаш Д. В. у судове засідання не з`явився, хоча про дату, час і місце проведення такого був повідомлений належним чином, про причини своєї неявки суд не повідомив. Однак, 19.04.2024 року (вх.\~№ 9855) на адресу суду скерував письмову заяву, у якій просить суд розглядати справу за відсутності сторони позивача, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Суд приймає\~до уваги\~таку заяву, оскільки, згідно ч. 3 ст.\~211\~ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , які належним чином були повідомленимиа про час, день та місце розгляду справи, у судові засідання не з`явились, відзиву, заяви про розгляд справи за їх відсутності не подали, про причини своєї неявки суд не повідомили. З огляду на зазанчене суд вважає необхідним зазначити, що відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідачів, повідомлених належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). За таких обставин, відповідно до ч. 1 ст.\~280\~ЦПК України враховуючи відсутність заперечень сторони позивача проти заочного розгляду справи, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. За відсутності учасників процесу розгляд цивільної справи здійснено у порядку ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксації судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Розглянувши справу у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін за наявними у справі матеріалами, дослідивши письмові докази наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, суд встановив наступні обставини та дійшов наступних висновків. Згідно ст.\~2\~ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Стаття 12\~ЦПК України передбачає, зокрема те, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до положень ст.\~13\~ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу,\~в межах\~заявлених нею\~вимог і\~на підставі\~доказів,\~поданих учасниками\~справи або\~витребуваних судом\~у передбачених\~цим Кодексом\~випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Зі змісту ст. 76-80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Докази повинні відповідати ознакам належності, допустимості, достовірності, а їх сукупність достатності. Статтями 12, 81\~ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Встановлені судом фактичні обставини справи. Відповідно до п. 1 розділу І Статуту ОСББ «Сигнівка 3», затвердженого установчими зборами об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Сигнівка 3» згідно протоколу № 1 від 16.06.2016 року, ОСББ «Сигнівка 3» створено власниками квартир та нежитлових приміщень багатоквартирного будинку (багатоквартирних будинків) [ADDRESS] , відповідно до Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку». (а.с. 9-14). Судом встановлено,\~що відповідачі\~є співвласниками\~квартири [ADDRESS] ,\~загальна площа\~якої становить,\~58,6\~кв.м,\~що підтверджується\~інформаційною довідкою\~з Держаного,\~реєстру речових\~прав на\~нерухоме майно\~та Реєстру\~прав власності\~на нерухоме\~майно,\~Державного реєстру\~Іпотек,\~Єдиного реєстру\~заборон відчуження\~об`єктів нерухомого\~майна щодо\~об`єкта нерухомого\~майна №\~№ 359764733\~від 24.12.2023\~року.\~Співвласником вказаної\~квартири є\~також [PERSON] ,\~ [PERSON] \~та [PERSON] ,\~що підтверджується\~вказаним вище\~документом (а.с. 24-26). Зазначене також стверджується отриманою судом 01.04.2024 року на запит інформацією відділу обліку та\~моніторингу про\~реєстрацію місця\~проживання ГУ\~ДМС України\~у Львівській\~області,\~згідно якої\~відповідачі по\~справі [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] зареєстровані за адресою: [ADDRESS] (а.с. 56-58). За відомостями розрахунку заборгованості з оплати внесків на утримання будинку та прибудинкової території стверджується, що за адресою [ADDRESS] виникла заборгованість що складає 20 679\~грн 94 коп. заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг за період з січня 2018 року по грудень 2023 року включно, а також 6 912 грн 31 коп. інфляційних витрат за період з січня 2018 року по листопад 2023 року включно (а.с. 6-7). Застосоване судом законодавство. Частиною 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»\~визначено, що житлово-комунальні послуги це результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг. Відповідно до ст. 162 Житлового кодексу України (далі\~ ЖК\~України) плата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін. Плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Строки внесення квартирної плати і плати за комунальні послуги визначаються угодою сторін. Наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату і плату за комунальні послуги. Статтею 179 ЖК України визначено, що користування будинками (квартирами) державного і громадського житлового фонду, фонду житлово-будівельних кооперативів, а також приватного житлового фонду та їх утримання здійснюється з обов`язковим додержанням вимог Правил користування приміщеннями житлових будинків, які затверджуються Кабінетом Міністрів України. Згідно з п. 5, 10 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»\~споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами;\~\~у разі несвоєчасного здійснення платежів за житлово-комунальні послуги сплачувати пеню в розмірах, установлених законом або договорами про надання житлово-комунальних послуг. Відповідно до ч. 1 ст. 10 Закону України «Про житлово-комунальні\~послуги» ціни (тарифи) на житлово-комунальні послуги встановлюються за домовленістю сторін, крім випадків, коли відповідно до закону ціни (тарифи) є регульованими. У такому разі ціни (тарифи) встановлюються уповноваженими законом державними органами або органами місцевого самоврядування відповідно до закону. Статтею 9 Закону України «Про житлово-комунальні\~послуги» передбачено, що споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Згідно з ч. 3 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг. Так, за змістом вказаного, особи, місце проживання яких зареєстроване у квартирі у встановленому законом порядку, а також власники (співвласники) квартир, зобов`язані їх утримувати, у тому числі, нести витрати по оплаті фактично наданих житлово-комунальних послуг нарівні з іншими дієздатними, які проживають та/або зареєстровані у житлі, або співвласниками. Згідно положень ст. 541 ЦК України солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов`язання. Частиною 1 ст. 543 ЦК України передбачено, що у разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Згідно ч. 4 ст. 319 ЦК України власність зобов`язує. Положеннями ст. 322 ЦК України встановлено, що власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з ст. 156, 162 ЖК України власник та члени його сім`ї зобов`язані своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги щомісячно у встановлені строки. Разом з тим, згідно п. 6 ч. ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні\~послуги», індивідуальний споживач фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги. Положеннями ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»\~встановлено, що споживач, зокрема, зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Згідно з ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 5 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. За змістом ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст. 77-80 ЦПК України. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. (ч. 1, 2 ст. 76 ЦПК України). Положеннями ст. 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ст. 89 ЦПК України). Мотиви прийняття рішення та висновки суду. Як вбачається з матеріалів справи, відповідачі є споживачами комунальних послуг (утримання будинку та прибудинкової території) за адресою: [ADDRESS] . З розрахунку позивача вбачається, що заборгованість відповідачів складає 20 679\~грн 94 коп. за оплату житлово-комунальних послуг за період з січня 2018 року по грудень 2023 року включно. Крім того, згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. 05.03.2022 року КМ України прийняв постанову № 206, якою заборонив до припинення або скасування воєнного стану в Україні нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість, утворену за несвоєчасне та/або неповне внесення населенням плати за житлово-комунальні послуги, починаючи з 24.02.2022 року. Водночас, постановою КМ України № 1405 від 29.12.2023 року внесено зміни в постанову № 206, відповідно до яких заборона на нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість, утворену за несвоєчасне та/або неповне внесення плати за житлово-комунальні послуги населенням поширюється лише на територіальні громади, що розташовані на територіях, на яких ведуться бойові дії, або тимчасово окуповані російською федерацією, відповідно до переліку, затвердженого наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій, або якщо нерухоме майно споживача було пошкоджено внаслідок воєнних (бойових) дій за умови інформування про такі випадки відповідного виконавця комунальної послуги. Таким чином, позивач має право нарахувати інфляційні втрати та 3 % річних на наявну у відповідача заборгованість. З доданого до позовної заяви розрахунку вбачається, що розмір інфляційних втрат позивача за період з січня 2018 року по листопад 2023 року включно становить 6 912 грн 31 коп., які підлягають стягненню з відповідачів на користь позивача. Суд зазначає, що відповідачі доводів позивача про вказану заборгованість\~не спростували, контррозрахунок заборгованості та доказів сплати заборгованості не подали, факт ненадання позивачем відповідних послуг, або відмови від отримання таких послуг не довели. За змістом постанови Великої Палати Верховного Суду від 15.06.2021 року у справі № 904/5726/19 (провадження № 12-95гс20) у процесуальному та матеріальному законодавстві передбачено обов`язок доказування, який слід розуміти як закріплену міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах. Цей склад фактів визначається нормою права, що регулює спірні правовідносини. Відповідно, звертаючись із позовом на захист свого порушеного права, позивач повинен\~довести належними, допустимими та достовірними доказами підстави виникнення в боржника обов`язку та зміст цього обов`язку згідно з нормами права, що регулюють спірні правовідносини. У свою чергу процесуальні обов`язки відповідача\~полягають також у здійснені ним активних процесуальних дій, наведенні доводів та наданні доказів, що спростовують існування цивільного права позивача. Тож виходячи з принципу змагальності сторін у процесі на позивача за загальним правилом розподілу тягаря доказування не може бути покладено обов`язок доведення обставин, за які відповідає відповідач, зокрема, якщо відповідач нехтує своїми процесуальними обов`язками. Позивачем у справі доведено обставини, на які він посилався як на підтвердження своїх вимог у частині наявності підстав для стягнення заборгованості і його розміру. При цьому, як зазначалось, доказів, які б спростували визначений позивачем розмір заборгованості, відповідачі в ході судового розгляду справи не надали, як і не надали доказів належного виконання ними зобов`язань по сплаті за житлово-комунальні послуги. Оскільки відповідач зареєстрований та проживає у вказаній квартирі, тому він несе відповідальність за зобов`язання з оплати житлово-комунальних послуг. Враховуючи викладене, з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню 20 679 грн 94 коп. заборгованості за надані житлово комунальні послуги за період з січня 2018 року по грудень 2023 року включно, а також 6 912 грн 31 коп. інфляційних втрат за період з січня 2018 року по листопад 2023 року включно. Судові витрати по справі. Згідно з п. 12 ч. 3 ст. 2 ЦПК України однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Щодо судового збору. За змістом ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Судом встановлено, що позивач при зверненні до суду з позовною заявою у даній справі сплатив 3 028 грн 00 коп. судового збору, що підтверджується платіжною інструкцією кредитового переказу коштів № 551 від 12.03.2024 року (а.с. 37). З урахуванням\~результатів розгляду\~спору,\~на підставі\~ч.\~1,\~9\~ст.\~141\~ЦПК України,\~з відповідачів\~на користь\~позивача підлягає\~стягненню 3\~028\~грн.\~00\~коп. судового збору, сплаченого за подання позовної заяви. Щодо витрат на правничу допомогу. Згідно положень ч. 1 - 4 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 5 та 6 ст. 137 ЦПК України). Відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Частиною 8 ст. 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Так, суд приймає до уваги позицію викладену у додатковій Постанові Великої Палати Верховного Суду № 755/9215/15-ц (провадження 14-382цс19) від 19.02.2020 року загалом, та зокрема щодо обов`язку доведення неспівмірності витрат, який покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Крім цього, щодо принципу змагальності, який знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях ч. 5 та 6 ст. 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявність підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності. Схожі висновки щодо підтвердження витрат, пов`язаних з оплатою професійної правничої допомоги, зроблені у постанові Великої Палати Верховного Суду № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) від 27.06.2018 року, постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду № 753/15687/15-ц від 14.11.2018 року, № 753/15683/15 від 26.09.2018 року, постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду № 910/3929/18 від 18.06.2019 року. Суд враховує, що відповідно до ч. 1, 3 ст. 134 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи. Як вбачається із матеріалів справи, попередній розрахунок витрат на правову допомогу адвоката становить 3 000 грн 00 коп. Так, на підтвердження надання правничої допомоги у визначеному розмірі, до матеріалів справи долучено: - копію договору про надання правової допомоги № 31/23 від 15.12.2023 року, укладеного між Об`єднанням співвласників багатоквартирного будинку «Сигнівка 3»» та адвокатом Кінаш Д. В.; - копію Свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю Серії ЛВ № 002607 видане [PERSON] ; - копію Ордера на надання правничої (правової) допомоги серії ВС № 1267822; - копію Акту № 2-1 приймання правничої допомоги (детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом); Суд враховує, що втручання у договірні відносини між адвокатом та його клієнтом у частині визначення розміру гонорару або зменшення розміру стягнення такого гонорару з відповідної сторони можливе лише за умови обґрунтованості та наявності доказів на підтвердження невідповідності таких витрат фактично наданим послугам. В іншому випадку, таке втручання суперечитиме принципу свободи договору, закріпленому у положеннях ст. 627 ЦК України, принципу «pacta sunt servanda» та принципу захисту права працівника або іншої особи на оплату та своєчасність оплати за виконану працю, закріпленому у ст.\~43\~Конституції України (відповідна позиція викладена у постанові Верховного Суду № 910/15191/19 від 01.10.2020 року). Велика Палата Верховного Суду вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (п. 21 додаткової Постанови Великої Палати Верховного Суду № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) від 19.02.2020 року. Також Верховний Суд у справах № 905/1795/18 та № 922/2685/19 зазначив, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, усі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: partial