Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-12 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача про визнання права власності на домоволодіння [ADDRESS] , загальною площею 86,30 кв.м., житловою площею 51,50 кв.м., в порядку спадкування за заповітом після смерті матері [PERSON] , померлої [INFO] , посилаючись на відмову нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавиці. Ухвалою судді Заставнівського районного суду Чернівецької області від 03.04.2024 року по цивільній справі відкрито провадження, призначено її розгляд за правилами загального позовного провадження, витребувано з Державного нотаріального архіву Чернівецької області спадкову справу після смерті\~\~ [PERSON] , померлої [INFO] , призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Заставнівського районного суду Чернівецької області від 03.04.2024 року підготовче провадження закрито, призначено розгляд справи. Позивачка в судове засідання не з`явилась, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позов підтримала. Представник відповідача територіальної громади с.Вікно в особі Вікнянської сільської ради Чернівецького району Чернівецької області в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, відзив не подав. За таких обставин, суд розглянув справу за відсутності сторін. При цьому фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалося, з огляду на положення\~ст.247 ч.2 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Так, судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON] , про що Вікнянською сільською радою Заставнівського району Чернівецької області вчинено актовий запис №9 від 23.03.2000 року (а.с.10). Оскільки спадщина відкрилася раніше 01 січня 2004 року відносини спадкування регулюються правилами ЦК УРСР 1963 року. Відповідно до ст.ст.524-526 ЦК УРСР, спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, місцем відкриття спадщини останнє постійне місце проживання спадкодавця. Положеннями ст.ст.548,\~549 ЦК УРСР визначено, що для прийняття спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Спадщина вважається прийнятою, зокрема, спадкоємець подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. За заявою [PERSON] від 30.03.2001 року Заставнівською державною нотаріальною конторою заведено спадкову справу №233/2001 після смерті [INFO] [PERSON] (а.с.28). Зі спадкової справи вбачається, що за життя [PERSON] зробила заповіт, за яким все своє майно заповідала доньці [PERSON] (а.с.39 зв.) і вказаний заповіт є чинний. Таким чином, [PERSON] є спадкоємцем за заповітом після смерті [PERSON] , померлої [INFO] і є такою, що прийняла спадщину. Відповідно до ст.560 ЦК УРСР, спадкоємці, закликані до спадкоємства, можуть одержати в державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини свідоцтво про право на спадщину. 13.03.2001 року [PERSON] отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом у вигляді права на земельну частку (пай), що перебуває у колективній власності ССС «Зоря» (а.с.41 зв.). Водночас, постновою від 16.01.2024 року [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок [ADDRESS] . Відмова мотивована тим, що відсутні правовстановлюючі документи щодо належності майна спадкодавиці. З матеріалів справи, право власності на домоволодіння [ADDRESS] не зареєстроване (а.с.18). Статтею 328 ЦК України\~визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом і вважаються набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону, або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР був встановлений інструкцією, яка була затверджена Міністерством комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року та втратила чинність згідно\~наказу Держжитлокомунгоспу N 56 від 13 грудня 1995 року. Згідно з п.4, 7 цієї Інструкції підлягали реєстрації всі будинки і домоволодіння, у тому числі належні громадянам на праві особистої власності, і здійснювалась вона на підставі документів, що встановлюють право власності (правовстановлюючих документів, перелік яких додано до вказаної Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції). Тобто, записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. Як вбачається з технічного паспорту на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, виготовлений 10.05.2023 року КП Кадубовецької сільської ради\~Заставнівське бюро технічної інвентаризації, домоволодіння [ADDRESS] побудовано в 1982-1988 роках. Домоволодіння складається з житлового будинку під літ.А (1982) загальною площею 86,30 м.кв., житловою\~51,50 м.кв., ганку під літ. «А/а», літньої кухні під літ. «Б», підвалу під літ. «Б/Пд», входу у підвал під літ. «Б/Вх.в Пд», літньої кухні під літ. «В», сараю під літ. «Г», гаражу під літ. «Д», вбиральні під літ. «Е», огорожі під №1-2 та його вартість складає 328504,00 грн (а.с.12,13). На день смерті [PERSON] була зареєстрована та проживала за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується довідкою №56 від 29.01.2024 року виданою виконкомом Вікнянської сільської ради Чернівецького району Чернівецької області (а.с.16). Також, згідно погосподарських книг, [PERSON] , яка померла [INFO] , була власником домоволодіння [ADDRESS] (а.с. 18, 19-22). Пленум Верховного Суду України у п.9 своєї\~постанови від 04 жовтня 1991 року №7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок»\~роз`яснив, що право власності на жилий будинок, збудований громадянином на відведеній в установленому порядку земельній ділянці і прийнятий в експлуатацію, виникає з часу його реєстрації у виконкомі місцевої ради. Вказаною інструкцією обов`язковою була реєстрація права власності на житлові будинки в органах БТІ лише у містах і селищах міського типу, однак не у сільській місцевості. Відповідно до\~ст.31 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», п. 43\~Постанови КМУ від 25 грудня 2015 року №1127 «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»\~передбачено, що для державної реєстрації права власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, що закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 року та розташовані на території сільських, селищних, міських рад, якими відповідно до законодавства здійснювалося ведення погосподарського обліку, замість документів, передбачених пунктом 42 цього Порядку, можуть бути подані: - документ, що посвідчує речове право на земельну ділянку, на якій розташований об`єкт нерухомого майна, у тому числі рішення відповідної ради про передачу (надання) земельної ділянки в користування або власність чи відомості про передачу (надання) земельної ділянки в користування або власність з погосподарської книги; - виписка з погосподарської книги, надана виконавчим органом сільської ради (якщо такий орган не створений, - сільським головою), селищної, міської ради або відповідною архівною установою. Для проведення державної реєстрації прав власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, що були закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 року та розташовані на територіях сільських, селищних, міських рад, якими відповідно до законодавства здійснювалося ведення погосподарського обліку, проведення технічної інвентаризації щодо зазначених об`єктів нерухомості є необов`язковим. Таким чином, досліджені обставини у своїй сукупності свідчать про те, що домоволодіння [ADDRESS] побудоване [PERSON] відповідно до діючого на час його будівництва законодавства та належним чином було зареєстровано органом місцевого самоврядування в погосподарській книзі. Згідно з листом №10-1387/0/4-12 від 27.09.2012 року «Про практику застосування судами при розгляді справ окремих норм законодавства про власність та спадкування» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних та кримінальних справ роз`яснив, що відповідно до\~статті 2 Закону України від 1 липня 2004 року № 1952-ІV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»\~державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обмежень, що супроводжується внесенням даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обмежень. Отже, право власності на придбане, побудоване до набрання чинності\~Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»\~нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його придбання, а не виникає у зв`язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, яка є лише офіційним визнанням державою такого права, а не підставою його виникнення. Аналогічну правову позицію було висловлено ВСУ у постанові від 13 червня 2012 р. у справі № 6-54цс12, яка є обов`язковою для врахування судами України. А тому [PERSON] за життя набула право власності на житловий будинок [ADDRESS] . За таких обставин, встановивши під час розгляду справи, що спадкодавиця [PERSON] була власником домоволодіння [ADDRESS] , але за відсутності правовстановлюючого документу та реєстрації права власності на домоволодіння на ім`я спадкодавця позивачка, будучи спадкоємцем за заповітом, не може отримати свідоцтво про право на спадщину через органи нотаріату, суд вважає, що право позивачки порушено та підлягає судовому захисту шляхом визнання за спадкоємцем [PERSON] права власності на домоволодіння [ADDRESS] в порядку спадкування за заповітом після смерті матері [PERSON] , померлої [INFO] .

Outcome: approved