Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-20 00:00:00

18 квітня 2024 року Дубровицьким районнимс удом Рівненської області ухвалено рішення у справі за позовом Товариства з обмеженною відповідальністю "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" до [PERSON] про стягнення заборгованості за Кредитним договором. 07 травня 2024 року від представника відповідача [PERSON] - адвоката Калініна С.К. надійшла заява про винесення додаткового рішення щодо розподілу судових витрат, пов`язаних з наданням професійної правової допомоги, відповідно до якої просить стягнути з позивача Товариства з обмеженною відповідальністю "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" на користь [PERSON] понесені судові витрати на професійну правову допомогу в розмірі 5162 грн. Представник позивача Товариства з обмеженною відповідальністю "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив, хоча був своєчасно та належним чином повідомлений про дату та час розгляду заяви. Відповідач [PERSON] та її представник - адвокат Калінін С.К. в судове засідання не з`явилися, причини неявки суду не повідомили, хоча були своєчасно та належним чином повідомлені про дату та час розгляду заяви. Відповідно до частини 4 статті 270 Цивільного процесуального кодексу України, неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви. Оскільки, відповідно до вимог статті 279 Цивільного процесуального кодексу України, справа розглядається без участі сторін, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу судом не здійснюється. Перевіривши матеріали справи та доводи заяви, суд приходить таких висновків. Згідно з пунктом 3 частини 1 статті 270 Цивільного процесуального кодексу України, суд, що ухвалив рішення може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання, зокрема, про судові витрати. Відповідно до рішення Дубровицького районного суду Рівненської області від 18 квітня 2024 року, позов Товариства з обмеженною відповідальністю "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" до [PERSON] про стягнення заборгованості за Кредитним договором, задоволено частково. Стягнуто з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" суму заборгованості за кредитним договором №799092114 в розмірі 18576,38 грн. (вісімнадцять тисяч п`ятсот сімдесят шість гривень тридцять вісім копійок), а також стягнуто з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 704,74 грн. (сімсот чотири гривні сімдесят чотири копійки). У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Відповідно до заяви представника відповідача про надання доказів сплати судових витрат, пов`язаних з наданням правничої допомоги, в порядку частини 8 статті 141 Цивільного процесуального кодексу України, судом при ухваленні рішення вимоги щодо розподілу судових витрат (крім судового збору) не вирішувалися. 07 травня 2024 року представник відповідача - адвокат Калінін С.К. звернувся до суду з заявою про ухвалення додаткового рішення про розподіл судових витрат та надав докази на підтвердження понесених витрат за надання професійної правничої допомоги. Відповідно до частини 1 статті 133 Цивільного процесуального кодексу України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно з пунктом 1 частини 3 статті 133 Цивільного процесуального кодексу України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати: на професійну правничу допомогу. За приписами частини 2 статті 141 Цивільного процесуального кодексу України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки, рішенням Дубровицького районного суду Рівненської області від 18 квітня 2024 року, позовні вимоги задоволено частково, питання про розподіл витрат пов`язаних із розглядом справи не було вирішено під час його ухвалення, суд вважає за необхідне на підставі поданих представником відповідача винести додаткове рішення. Згідно з пунктом 4 частини 1 статті 1 Закону України від 05 липня 2012 року №5076-VI "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", договір про надання правничої допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правничої допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правничої допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правничої допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону № 5076-VI). Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини. Разом із тим, чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відповідно до частин 1-5 статті 137 Цивільного процесуального кодексу України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини 4 цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідно до частини 3 статті 141 Цивільного процесуального кодексу України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Проте, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Отже, Цивільним процесуальним кодексом України передбачено такі критерії для визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Відповідно до частини 8 статті 141 Цивільного процесуального кодексу України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). При визначенні суми відшкодування витрат на правничу допомогу суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи. Велика Палата Верховного Суду також вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц). Отже, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. У частині 3 статті 12 та частині 1 статті 81 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Так, представником відповідача на підтвердження оплати відповідачем витрат на професійну правничу допомогу надано: договір про надання професійної правничої (правової) допомоги №б/н/23 від 10 листопада 2023 року, додаток № 1 до договору про надання професійної правничої (правової) допомоги №б/н/23 від 10 листопада 2023 року; акт виконаних робіт (наданих послуг) від 19 листопада 2023 року; платіжну інструкцію №@2PL684606 від 12 листопада 2023 року та платіжну інструкцію №@2PL837054 від 04 грудня 2023 року (а.с.48-50, 52, 55, 60). Суд приходить до висновку, що матеріалами справи підтверджується надання адвокатом Калініним С.К. правничої допомоги відповідно до вищевказаних документів. З урахуванням досліджених доказів, суд дійшов висновку, що вказаними доказами підтверджується надання адвокатом професійної правничої допомоги у погодженому між адвокатом та клієнтом розмірі. Враховуючи вище наведене, беручи до уваги характер правовідносин у цій справі, те що розгляд даної справи здійснюється з порядку спрощеного позовного провадження, проаналізувавши обсяг наданих адвокатом послуг, із врахуванням того, що позов задоволено частково, суд вважає, що вимога представника відповідача про стягнення витрат на професійну правничу допомогу у суді підлягає задоволенню на суму 5162 грн.

Outcome: approved