Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-12 00:00:00

28.09.2023 року ТОВ «Профіт Файненс» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення коштів. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 05.03.2013 Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» надав кредит [PERSON] в розмірі 15000,00 грн., згідно заяви № 001-23787-050313. 02.06.2020 між ПАТ «Дельта банк» та ТОВ «Профіт Файненс» був укладений договір №2253/К про відступлення прав вимог, з додатками до нього, відповідно до якого право вимоги до відповідачабуло відступлено позивачу. Відповідач порушив умови кредитування та не виконує належним чином зобов`язання, в результаті чого станом на дату звернення до суду з позовом виникла заборгованість в розмірі 54100,62 грн., яка складається з: 11882,88 грн. заборгованість за поточним тілом кредиту; 6204,54 грн. заборгованість за нарахованими відсотками; 35074,50 грн. заборгованість по комісіях; 616,69 грн. 3% річних, від основної суми заборгованості за період прострочення повернення кредиту; 322,01 грн. 3% річних від суми процентів за період прострочення повернення відсотків. Згідно розрахунку заборгованості 3% річних зазначеному в позовній заяві, сума заборгованості нарахована за період до 23.02.2022. Таким чином позивач просить стягнути з відповідача заборгованість та понесені судові витрати в тому числі витрати на професійну правничу (правову) допомогу. Ухвалою судді Золотоніського міськрайонного суду відкрито провадження в справі та призначено справу до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Від відповідача на адресу суду відзив на позовну заяву не надходив. У судове засідання представник позивача не прибув, але в матеріалах справи міститься заява про розгляд справи за відсутності позивача, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач в судове засідання не з`явився, не повідомивши суд про причину неявки, хоча про день, час та місце розгляду справи був повідомлений в установленому законом порядку. Відповідно до вимог ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Так як відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, але в судове засідання не з`явився без поважних причин, не подав відзив, позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, суд вважає за можливе проводити заочний розгляд справи. Відповідно до вимог ч. 2\~ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, у зв`язку з розглядом справи за відсутності учасників справи. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини. Судом встановлено, що 05.03.2013 відповідач подав до ПАТ «Дельта Банк» заяву № 001-23787-050313 з метою отримання кредиту. Згідно умов даного Договору, банк надав відповідачу кредит в сумі 15000,00 грн., строком на 50 місяців. Також у заяві зазначені відсотки за користування кредитними коштами та розмір комісії за обслуговування кредитної заборгованості. Згідно копії договору № 2253/К від 02.06.2020, Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» відступає, а Товариства з обмеженою відповідальністю «Профіт Файненс» набуває права грошової вимоги, зокрема і до кредитного договору № 001-23787-050313. Згідно Витягу з Реєстру права вимоги до договору факторингу, заборгованість [PERSON] по тілу кредиту становить 11882,88 грн., нарахованим процентам 6204,54 грн., заборгованість по комісіям 35074,50 грн. Відповідно до ст. 514 Цивільного кодексу України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами кредитного договору, відповідно до змісту ч. 1 ст. 638 та ст. 1054 ЦК України, є умови про мету, суму і строк кредиту, умови і порядок його видачі, розмір, порядок нарахування та виплата процентів, відповідальність сторін. За статтями 526, 612 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей термін (строк). Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання, що передбачено ч. 1 ст. 625 ЦК України. Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також трьох відсотків річних, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Нарахування трьох відсотків річних та індексу інфляції не є штрафними санкціями, а засобом захисту коштів кредитора від знецінення, оскільки передбачена законом, а не договором. Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Особа діє у цивільних відносинах вільно, здійснює свої права на власний розсуд, а також виконує цивільні обов`язки у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства і повинна діяти добросовісно, розумно, передбачаючи наслідки; при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди, зловживання цивільними і процесуальними правами не допускається; цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які на свій розсуд розпоряджаються цивільними та процесуальними правами, реалізують право на судовий захист (ст.ст.3,12,13,20 ЦК України, ст.ст.12,13,44 ЦПК України). Розпоряджаючись своїми цивільними та процесуальними правами на свій розсуд, відповідач у судове засідання суду не з`явився, не заперечував факти укладання кредитного договору, отримання кредиту, не спростовував розрахунку та розміру боргу, не подав своїх доказів на заперечення відповідних доводів позивача. Отже, відповідачем не доведено відсутності вини у порушенні зобов`язання, не спростовано підстав позову. Крім цього, суд звертає увагу, що ПАТ «Дельта Банк» надав відповідачу кредит на власні потреби, тобто у формі споживчого кредиту. Відповідно до частини четвертої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» в редакції, що діяла на час укладення кредитного договору, кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі №363/1834/17 зроблено висновок про те, що банк не міг стягувати плату за управління кредитом, адже такі дії не є банківською послугою, яку замовив позичальник. Враховуючи те, що кредит надавався відповідачу на споживчі потреби, а банк не мав права встановлювати плату за дії, які вчиняє на власну користь, адже отримує прибуток у вигляді відсотків за користування кредитними коштами, то така умова договору є нікчемною та не потребує визнання недійсною. Тому позовні вимоги про стягнення комісії за обслуговування кредитної заборгованості в розмірі 35074,50 грн. є необґрунтованими та задоволенню не підлягають. На підставі наведеного, суд вважає встановленим факт порушення відповідачем умов договору кредиту, заборгованість в сумі 19026,12 грн., з яких: 11882,88 грн. заборгованість за поточним тілом кредиту; 6204,54 грн. заборгованість за нарахованими відсотками; 616,69 грн. 3% річних від основної суми заборгованості за період прострочення повернення кредиту; 322,01 грн. 3% річних від суми процентів за період прострочення повернення відсотків є доведеною, та такою, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційного розміру задоволених позовних вимог. За подання позову до суду позивач повинен був сплати судовий збір в сумі 2684,00 грн., який ним не сплачено. Вимоги позивача задоволено частково на суму 19026,12 грн. (35%), тому відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню 939,40 грн. судового збору, а з позивача на користь держави 1744,60 грн.

Outcome: partial