Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-19 00:00:00

Позивачі [PERSON] , [PERSON] , яка діяла в своїх інтересах та інтересах неповнолітнього онука [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , який діяв в інтересах неповнолітньої дочки [PERSON] , [INFO] звернулися до суду через свого представника адвоката Лабик Р.Р. з даним позовом, в якому просять стягнути з ТОВ "Автосвіт ЛТД" - на користь [PERSON] 582000 гривень моральної шкоди, завданої внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки та 20000 гривень витрат на професійну правничу допомогу; - на користь [PERSON] 582000 гривень моральної шкоди завданої смертю дочки внаслідок джерела підвищеної небезпеки та 15000 гривень витрат на професійну правничу допомогу; - на користь [PERSON] в інтересах онука [PERSON] в сумі 982000 гривень моральної шкоди, завданої внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки та 15000 гривень витрат на професійну правничу допомогу; - на користь [PERSON] в інтересах дочки [PERSON] 982000 гривень моральної шкоди завданої смертю матері внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки та 20000 гривень витрат на професійну правничу допомогу. В обгрунтування своїх вимог посилаються на те, що 05 лютого 2021 року близько 15 годин [PERSON] , керуючи технічно справним транспортним засобом автобусом марки "ПАЗ 32054" д.н.з. [NUMBER] , сполученням "Залізничний вокзал- вулиця Гастелло", який належить ТОВ "Автосвіт ЛТД", рухаючись по вул. Гастелло в напрямку вул. Грушевського в м. Коростень - під"їхав до подвір"я будинку [ADDRESS] , де заглушив двигун, вийшов через водійські дверцята та прослідував на вказане подвір"я . При цьому автобус залишив на грунтовому узбіччі, передньою частиною в напрямку вулиці Грушевського, на відстані 1.90м. від огорожі подвір"я буд. [ADDRESS], 5.50м. від проїзної частини вул. Гастелло та 19.40м. від проїзної частини вул. Миколи Куліша . Цього ж дня близько 15 години 30 хвилин, [PERSON] , вийшов з подвір"я будинку [ADDRESS] , підійшов до припаркованого автобуса, зі сторони дверцят водія, зайняв місце водія, завів двигун, та в порушення вимог п.10.1 Правил дорожнього руху України, при цьому не переконався, що це буде безпечним і не створить безпеки іншим учасникам руху, розпочав маневр повороту праворуч в напрямку проїзної частини вул. Гастелло, заднім правим колесом здійснив наїзд на [PERSON] , яка знаходилась на грунтовому узбіччі з правої бокової частини автобуса, в положенні на-пів присядки, спиною притулившись до кузова автобуса. Після чого [PERSON] продовжив рух автобуса, виконуючи розпочатий маневр повороту. В результаті наїзду [PERSON] отримала тілесні ушкодження, від яких померла в кареті швидкої допомоги при транспортуванні до Коростенської ЦМЛ. Вироком Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 01 березня 2023 року [PERSON] визнаний винуватим в скоєнні злочину, передбаченого ч.2ст.286 КК України і засуджений на 4 роки позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 2 роки. В судовому засіданні позивач [PERSON] та представник інших позивачів адвокат Лабик Р.Р. підтримали викладені позовні вимоги, просять їх задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві. Представник відповідача Білошицька Н.М. позовних вимог не визнала, ствердила, що відповідальність застрахована у страховій компанії, причиною дорожньо-транспортної пригоди є груба необережність самої [PERSON] , просила в задоволенні позовних вимог відмовити. Вислухавши пояснення учасників процесу , перевіривши матеріали справи, суд приходить до наступного. За загальними положеннями частини першої ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. У свою чергу п.1 частини другої ст.1167 ЦК України унормовано, що моральна шкода відшкодовується незалежно від вини фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Відповідно до частини другої ст.1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю. За правилами частини другої ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п`ята ст.1187 ЦК України). У п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року №6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» міститься роз`яснення про те, що шкода, заподіяна особі підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від вини. Отже, моральна шкода, завдана смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, відшкодовується чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим) такої особи, а також особам, які проживали з нею однією сім`єю, особою, яка на відповідній правовій підставі володіє об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку незалежно від вини такої особи. Подібні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 05 серпня 2020 року в справі №439/1218/18, від 17 червня 2020 року в справі №439/1213/18-ц. Цивільно-правова відповідальність за шкоду, завдану діяльністю, що є джерелом підвищеної небезпеки, настає у разі її цілеспрямованості (наприклад, використання транспортних засобів за їх цільовим призначенням), а також при мимовільному проявленні шкідливих властивостей об`єктів, що використовуються в цій діяльності (наприклад, у випадку завдання шкоди внаслідок мимовільного руху автомобіля). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 грудня 2018 року в справі №426/16825/16-ц зроблено висновок, що аналізуючи норми ст.1172 та 1187 ЦК України можна дійти висновку, що особа, яка керує транспортним засобом у зв`язку з виконанням своїх трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) з особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, не є суб`єктом, який несе відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки. У цьому випадку таким суб`єктом є законний володілець джерела підвищеної небезпеки - роботодавець. Отже, шкода, завдана внаслідок ДТП з вини водія, що на відповідній правовій підставі керував автомобілем, який перебуває у володінні роботодавця, відшкодовується саме володільцем цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм. Головною особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є те, що володілець небезпечного об`єкта зобов`язаний відшкодувати шкоду незалежно від його вини. Перед потерпілим несуть однаковий обов`язок відшкодувати завдану шкоду, як винні, так і невинні володільці об`єктів, діяльність з якими є джерелом підвищеної небезпеки. Відповідно до частини першої статті 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків. Для покладення на юридичну або фізичну особу відповідальності, передбаченої ст.1172 ЦК України, необхідна наявність як загальних умов деліктної відповідальності (протиправна поведінка працівника; причинний зв`язок між такою поведінкою і шкодою; вина особи, яка завдала шкоду), так і спеціальних умов (перебування у трудових відносинах з юридичною особою або фізичною особою - роботодавцем незалежно від характеру таких відносин; завдання шкоди під час виконання працівником своїх трудових (службових) обов`язків). Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Отже, головною особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є те, що володілець небезпечного об`єкта зобов`язаний відшкодувати шкоду незалежно від його вини. Перед потерпілим несуть однаковий обов`язок відшкодувати завдану шкоду, як винні, так і невинні володільці об`єктів, діяльність яких є джерелом підвищеної небезпеки. Судом встановлено , що 05 лютого 2021 року близько 15 годин [PERSON] , керуючи технічно справним транспортним засобом автобусом марки "ПАЗ 32054" д.н.з. [NUMBER] , сполученням "Залізничний вокзал- вулиця Гастелло", який належить ТОВ "Автосвіт ЛТД", рухаючись по вул. Гастелло в напрямку вул. Грушевського в м. Коростень - під"їхав до подвір"я будинку [ADDRESS] , де заглушив двигун, вийшов через водійські дверцята та прослідував на вказане подвір"я . При цьому автобус залишив на грунтовому узбіччі, передньою частиною в напрямку вулиці Грушевського, на відстані 1.90м. від огорожі подвір"я буд. [ADDRESS], 5.50м. від проїзної частини вул. Гастелло та 19.40м. від проїзної частини вул. Миколи Куліша . Цього ж дня близько 15 години 30 хвилин, [PERSON] , вийшов з подвір"я будинку [ADDRESS] , підійшов до припаркованого автобуса, зі сторони дверцят водія, зайняв місце водія, завів двигун, та в порушення вимог п.10.1 Правил дорожнього руху України, при цьому не переконався що це буде безпечним і не створить безпеки іншим учасникам руху, розпочав маневр повороту праворуч в напрямку проїзної частини вул. Гастелло, заднім правим колесом здійснив наїзд на [PERSON] , яка знаходилась на грунтовому узбіччі з правої бокової частини автобуса, в положенні на-пів присядки, спиною притулившись до кузова автобуса. Після чого [PERSON] продовжив рух автобуса, виконуючи розпочатий маневр повороту. В результаті наїзду [PERSON] отримала тілесні ушкодження, від яких померла в кареті швидкої допомоги при транспортуванні до Коростенської ЦМЛ. Вироком Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 01 березня 2023 року [PERSON] визнаний винуватим в скоєнні злочину, передбаченого ч.2ст.286 КК України і засуджений на 4 роки позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 2 роки. В даний час вирок набрав законної сили. Таким чином, на думку суду, в результаті смерті [PERSON] діти втратили матір , батьки втратили дочку, їм було спричинено душевні страждання у зв`язку із втратою близької людини, з якою вони мали тісний соціальний зв`язок, порушено їх нормальний спосіб життя, що потребує додаткових зусиль для організації життя і побуту, що є найвищою немайновою втратою, яка не підлягає відновленню, крім того ЦК України не встановлює мінімального та максимального розміру відшкодування моральної шкоди, оскільки вирішення питання щодо відшкодування моральної шкоди та її розміру у кожному конкретному випадку вирішується судом на підставі наданих доказів. Згідно з частиною першою статті 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, враховуючи, що в результаті скоєння дорожньо-транспортної пригоди позивачам, спричинені моральні переживання та страждання, суд вважає, що саме сума 500000 гривень відповідатиме цим засадам . Відповідно достатті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із протиправною поведінкою щодо неї самої та у зв`язку із приниженням її честі, гідності а також ділової репутації; моральна шкода відшкодовується грішми, а розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом з урахуванням вимог розумності і справедливості. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 15 грудня 2020 року у справі № 752/17832/14-ц дійшла висновку про те, що, визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення. Визначення розміру відшкодування залежить від таких чинників, як характер і обсяг страждань (фізичного болю, душевних і психічних страждань тощо), яких зазнав позивач, можливості відновлення немайнових втрат, їх тривалість, тяжкість вимушених змін у його життєвих і суспільних стосунках, ступінь зниження престижу, репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, і сама можливість такого відновлення у необхідному чи повному обсязі. Тобто суд повинен з`ясувати усі доводи позивача щодо обґрунтування ним як обставин спричинення, так і розміру моральної шкоди, дослідити надані докази, оцінити їх та визначити конкретний розмір моральної шкоди, зважаючи на засади верховенства права, вимоги розумності, виваженості і справедливості. Практика ЄСПЛ з питання відшкодування моральної шкоди свідчить про те, що оцінка такої шкоди, за своїм характером, є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом. Цілком адекватними і самодостатніми критеріями визначення розміру належної потерпілому компенсації є морально-правові імперативи справедливості, розумності та добросовісності. При цьому судова практика має забезпечувати правову визначеність у питанні щодо компенсацій за вчинення аналогічних правопорушень. У переважній більшості випадків ЄСПЛ: а) наголошує на розумно очікуваних, передбачуваних або звичайних за подібних обставин негативних наслідках, що мали б виникнути у немайновій сфері потерпілої особи; б) виходить з розумного врахування суті порушеного права, особливостей вчинення конкретного правопорушення та характерного для останнього негативного впливу на стан потерпілого; в) при визначенні розміру моральної шкоди керується власною практикою в аналогічних справах. Особливо примітним і, безперечно, слушним, зважаючи на важливість закріплення однакового розуміння принципів дії механізму захисту особистих немайнових прав потерпілих осіб, є прагнення ЄСПЛ додержуватися послідовної лінії у визначенні розмірів компенсацій, що присуджуються у зв`язку з вчиненням однотипних порушень. У своїй сталій багаточисленній практиці Європейський суд з прав людини неодноразово зазначав, що моральні збитки характеризуються тим, що точно обчислити їх розмір неможливо. Якщо наявність такої шкоди встановлена і суд уважає, що необхідно надати грошову компенсацію, він зробить оцінку на справедливій основі, зважаючи на стандарти, які випливають, у тому числі з його попередньої практики. Отже, враховуючи наведені обставини та норми матеріального права, приймаючи до уваги те, що смерть [PERSON] сталася внаслідок її грубої необережності, шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки, суд погоджується з тим, що позивачам завдано моральну шкоду, яка пов`язана з хвилюваннями та моральними стражданнями через передчасну смерть дочки та матері , порушенням укладу їх життя, погіршенням їх матеріального стану, позбавлення батьків матеріальної та моральної підтримки з боку дочки у майбутньому, та позбавлення матеріальної і моральної підтримки з боку матері своїм дітям. Водночас, ураховуючи той факт, що у крові трупа [PERSON] наявний етиловий спирт, є правові підстави для зменшення заявленого до відшкодування розміру моральної шкоди, який суд визначає у сумі 500 000 грн, що, на переконання суду, у даній справі відповідає принципам розумності і справедливості. Відповідно до ст.137 ЦПК України суд стягує з відповідача суму витрат на професійну правничу допомогу . На підставі викладеного та

Outcome: partial