Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-26 00:00:00

[PERSON] , від імені та в інтересах якої діє представник адвокат Грабік М.С., звернувся до суду з позовом до Вінницької міської ради про встановлення факту постійного проживання, в якій просить встановити факт постійного проживання [PERSON] разом із дружиною [PERSON] , яка померла [INFO] , на час відкриття спадщини за адресою: [ADDRESS] . Позов мотивовано тим, що позивач після укладення шлюбу із [PERSON] 26.09.2010 року, який зареєстровано ВДРАЦС Вінницького міського управління юстиції Вінницької області, актовий запис №2398, постійно проживали разом за адресою: [ADDRESS] , однією сім?єю, спільно вели господарство та піклувалися один за одного. Після смерті [INFO] [PERSON] відкрилась спадщина, до складу якої входить 1/2 квартира [ADDRESS] , у зв`язку з чим позивач через свого представника [PERSON] , яка є донькою позивача, звернувся до приватного нотаріуса Вінницького міського нотаріального округу Третяк А.О. з метою оформлення спадщини. Однак нотаріусом повідомлено, що відсутні підстави для видачі свідоцтва про право на спадщину за законом через те, що позивачем не подано заяву про прийняття спадщини протягом шестимісячного строку з дня її відкриття. З огляду на викладене приватним нотаріусом 21.11.2023 року винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії з видачі свідоцтва про право на спадщину№101/02-31. Викладене стало підставою для звернення позивача до суду із зазначеним позовом до відповідача. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 11.01.2024 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, справу вирішено розглядати в порядку загального позовного провадження. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 29.02.2024 року підготовче провадження у справі закрито, призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні по суті та витребувано у приватного нотаріуса Вінницького міського нотаріального округу Третяк А.О. належним чином завірену копію спадкової справи №101/02-31, заведеної після смерті [PERSON] [INFO] , яка померла [INFO] . 21.05.2024 року на виконання вимог вищезазначеної ухвали суду приватний нотаріус Вінницького міського нотаріального округу Третяк А.О. надіслала до суду лист №13/01-16 від 20.05.2024 року, в якому зазначила, що до неї звернулася [PERSON] , яка є представником [PERSON] , [INFO] , для отримання свідоцтва про право на спадщину, після смерті дружини [PERSON] , яка померла [INFO] , якій було винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії 21.11.2023 року №101/02-31, у зв`язку із чим спадкова справа після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] не заводилась. Інші спадкоємці за відкриттям спадщини не зверталися. В судовому засіданні представник позивача адвокат Грабік М.С. позов підтримав з підстав, що у ньому наведено та просив позовні вимоги задовольнити, понесені судові витрати позивача просив залишити за ним. Представник відповідача ВМР Коваль Д.О. в судовому засіданні при вирішенні позову поклалась на розсуд суду, по суті жодних заперечень з приводу задоволення позову в судовому засіданні не висловила. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] суду пояснив, що позивача та його померлу дружину знає дуже давно, та підтвердив той факт, що померла [PERSON] постійно після укладення шлюбу у вересні 2010 року із [PERSON] проживали разом за адресою: [ADDRESS] , вели спільне господарство та піклувалися один за одним. На запитання суду свідок пояснив, що усі дії та витрати щодо поховання [PERSON] після її смерті здійснював [PERSON] . Суд, заслухавши представника позивача та пояснення свідка, позицію представника відповідача, дослідивши докази в їх сукупності та взаємозв`язку встановив наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Отже, ст. 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Судом встановлено, що позивач 26.09.2010 року зареєстрував шлюб із [PERSON] в ВДРАЦС Вінницького міського управління юстиції Вінницької області, про що було здійснено актовий запис №2398 (а.с. 4), та після чого почали проживати разом за адресою: [ADDRESS] , однією сім`єю, спільно вели господарство та піклувалися один за одного. З актового запису про смерть №2182 від 20.06.2023 року, вчиненого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у м. Вінниці Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), встановлено, що [PERSON] , [INFO] , померла [INFO] . (а.с. 5). Також в матеріалах справи наявна відповідь на адвокатський запит Відділу поліції № 2 ВРУП ГКНП у Вінницькій області від 04.01.2024 року (а.с 10) згідно якої встановлено, що [PERSON] на час смерті проживала за адресою: [ADDRESS] , а саме встановлено, що 18.12.2022 року о 12:54 год. надійшло повідомлення зі служби 102 про те, що звернувся [PERSON] та повідомив, що за адресою: [ADDRESS] померла його дружина [PERSON] , [INFO] , та на реагування даного повідомлення було здійснено виїзд слідчо-оперативної групи. Відповідно до довідки Вінницької ритуальної служби «Вічна пам`ять» від 21.12.2022 року позивач [PERSON] здійснив поховання своєї дружини [PERSON] , яка проживала за адресою: [ADDRESS] (а.с.9). Отже, виходячи із вищевикладеного, суд приходить до висновку, що позивач [PERSON] за життя та на час смерті [PERSON] постійно проживали разом однією сім`єю, тобто судом встановлено факт постійного проживання позивача із спадкодавцем на момент відкриття спадщини. Згідно свідоцтва про право власності на житло б/н від 28.07.2006 року, виданого на підставі рішення Виконавчого комітету Вінницької міської ради від 28.07.2006 за №1728 про приватизацію згідно ЗУ «Про приватизацію державного житлового фонду» квартира [ADDRESS] , належала на праві спільної часткової власності [PERSON] та [PERSON] по 1/2 частині. Отже, судом встановлено, що 1/2 частина квартири під [ADDRESS] , на момент смерті [PERSON] належала їй на праві спільної часткової власності, інша 1/2 частина квартири під [ADDRESS] , належала матері покійної [PERSON] , [INFO] , яка згідно свідоцтва про смерть Серія [NUMBER] (а.с. 39), [INFO] померла. Також, в ході судового розгляду встановлено, що [PERSON] за життя перебувала у шлюбі із [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про шлюб серія [NUMBER] (а.с 38), який в свою чергу на спадщину після її смерті не претендує та до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини не звертався. Отже, після смерті [INFO] [PERSON] відкрилась спадщина, до складу якої входить 1/2 квартира [ADDRESS] , у зв`язку з чим позивач через свого представника [PERSON] , яка є його донькою, звернувся до приватного нотаріуса Вінницького міського нотаріального округу Третяк А.О. з метою оформлення спадщини. Однак нотаріусом повідомлено, що відсутні підстави для видачі свідоцтва про право на спадщину за законом через те, що позивачем не подано заяву про прийняття спадщини протягом шестимісячного строку з дня її відкриття. З огляду на викладене приватним нотаріусом 21.11.2023 року винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії з видачі свідоцтва про право на спадщину№101/02-31(а.с. 6). З листа №13/01-16 від 20.05.2024 року приватного нотаріуса Вінницького міського нотаріального округу Третяк А.О. судом встановлено, що до неї звернулася [PERSON] , яка є представником [PERSON] , [INFO] , для отримання свідоцтва про право на спадщину, після смерті дружини [PERSON] , яка померла [INFO] , якій було винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії 21.11.2023 року №101/02-31, у зв`язку із чим спадкова справа після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] не заводилась. Інші спадкоємці за відкриттям спадщини не зверталися (а.с. 44-45). Отже судом встановлено, що інші особи до нотаріуса, у встановлений законом строк (ч. 1 ст. 1270 ЦК України), з заявами про прийняття спадщини, яка залишилась після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , не звертались. Встановлений законом строк для прийняття спадщини закінчився. Згідно із ч. 2 ч. 4 ст. 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Відповідно до ч. 1 ст. 315 ЦПК України, суд вправі розглядати справи про встановлення факту постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину. Обставина постійного проживання за адресою [ADDRESS] , позивача разом з [PERSON] , яка померла [INFO] , підтверджується як наведеними вище доказами так і показами свідка [PERSON] Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. (ч. 3 ст. 12 ЦПК України). Згідно зі ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків. За змістом ст.ст. 77- 79 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. В пункті 27 постанови №2 Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 року "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції " роз`яснено, що виходячи з принципу процесуального рівноправ`я сторін та враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів. Виходячи з вище викладеного суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача про встановлення юридичного факту постійного проживання [PERSON] разом із дружиною [PERSON] , яка померла [INFO] , на час відкриття спадщини за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до положень ст. ст.1216-1218ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. У п.п. 2, 23 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику у справах спадкування» №7 від 30.05.2008 року роз`яснено, що якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку з цим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутись в суд з заявою про встановлення факту постійного проживання з спадкодавцем на час відкриття спадщини. За змістом ст. 1223 ЦК України, у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст. ст. 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Здійснення права на спадкування визначено Главою 87 ЦК України. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, квартиру, будівлю, інші споруди, земельну ділянку, тощо, є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Згідно з вимогами ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до ч. 3ст.1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до абз. 3 п. 3 роз`яснень постанови Пленуму ВСУ України від 30.05.2008 року N7 "Про судову практику у справах про спадкування" місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця, яке визначається за правилами ст.29, ч.2 ст.1221 ЦК України. Якщо спадкодавець мав кілька місць проживання, місцем відкриття спадщини вважається останнє місце реєстрації спадкодавця. Згідно з ч. 1 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. З цієї норми випливає, що прийняття спадщини має важливе практичне значення: з ним пов`язана можливість оформлення права власності на спадкове майно шляхом видачі нотаріусом правовстановлюючого документа свідоцтва про право на спадщину та реєстрації, у випадках, визначених законом, прав на неї (наприклад, на нерухоме майно). Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Метою встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем є необхідність реалізації права на оформлення спадкового майна, отже такий факт породжує юридичні наслідки. Чинним законодавством не передбачено іншого порядку встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем. Отже, для того, щоб набути право на спадщину спадкоємці за заповітом або за законом мають прийняти її у порядку та у строки, встановлені законом. Щодо спадкоємців, які на час відкриття спадщини постійно проживали спільно із спадкодавцем, встановлюється презумпція прийняття спадщини, яка може бути спростована лише шляхом подання ними заяви про відмову від спадщини до нотаріальної контори. Для тих спадкоємців, які не проживали разом із спадкодавцем на час відкритті спадщини, єдиним виявом бажання прийняти спадщину є заява про це, подана до нотаріального органу (ч. 1 ст.1269 ЦК України). Для того, щоб спадкоємець вважався таким, що прийняв спадщину, самого факту спільного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини недостатньо. Необхідно, щоб таке проживання було постійним. Статтею 29 ЦК України в редакції, чинній на час відкриття спадщин встановлено, що місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартирі інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо) відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переваж або тимчасово. Місце фактичного проживання особи не залежить від місця реєстрації. (Постанова від 28 квітня 2021 р. Верховний Суду складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у справі № 204/2707/19). Так, судом достовірно встановлено, що померла [PERSON] за життя і під час смерті постійно проживала зі своїм чоловіком - позивачем по справі і дана обставина знайшла своє підтвердженні в ході розгляду даної справи. Враховуючи те, що представник позивача адвокат Грабік М.С. просив судові витрати залишити за позивачем судові витрати слід залишити за позивачем.

Outcome: approved