Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-22 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом про визнання недійсним Свідоцтва про реєстрацію авторського права на твір «[INFO]», що було видано Національною службою інтелектуальної власності України 09 березня 2016 року за [NUMBER] на ім`я [PERSON] ( [PERSON] ) та зобов`язання внести відомості в державний реєстр. В обґрунтування пред`явлених вимог зазначає, що [INFO] на російськомовному сайті «Радіо Свобода» було опубліковано її інтерв`ю з [PERSON] ( [INFO] включаючи відео). У зв`язку з вказаним інтерв`ю у позивачки виникла ідея щодо сценарію фільму стосовно подій, про які зазначала остання своєму інтерв`ю, а також - інших пов`язаних із цим чи подібних дій керівництва Російської Федерації. В той же час, у березні 2019 року позивачці стало відомо про факт видач Національною службою інтелектуальної власності України [PERSON] ( [PERSON] ) Свідоцтва про реєстрацію авторського права на твір - фільм «[INFO]» за [NUMBER] 09 березня 2016 року. При цьому, в титрах твору зазначене авторство лише [PERSON] . Як зазначила позивачка, у вказаному творі використано фрагменти її інтерв`ю з [PERSON] ( з 6:00 по 6:17, з 7:45 по 7:55, з 8:00 по 8:35, з 9:29 по 9:35, з 10:21 по 10:45, з 11:00 по 12:34 з 17:39 по 17:49, з 18:53 по 19:25, з 58:25 по 58:33, з 58:55 по 59:26 та з 59:55 по 1:00:40 хв фільму. Позивачкою особисто напрацьовувались матеріали відповідного журналістського розслідування, до якого відноситься, зокрема, інтерв`ю з [PERSON] , яке позивачка за власною ініціативою та своїм авторським задумом - організувала, провела англійською мовою якою володіє, та записала на камеру. Цей авторський матеріал було використано у статті позивачки « [INFO] (опублікований на « Радіо Свобода » [INFO] - [INFO] включаючи відео). Фрагменти цього інтерв`ю також використано [PERSON] у вищевказаному творі з 56:01 по 56:49 та з 57:05 - 57:34 хв. фільму). Також, [PERSON] використано фрагмент інтерв`ю позивачки з: - [PERSON] (з 51:13 по 51:41, з 53:13 по 53:35, з 53:44 по 54:34 та з 5- 55:06 хв. фільму); - [PERSON] (з 1:15 по 1:24, 1:53-2:04, 49:52-50:15, 50:39 - 5 в 5 1 хв. фільму); - [PERSON] (прихована камера) - з 1:06:10 по 1:06:32 хв. фільму; - [PERSON] (з 1:24:39 по 1:25:30,1:27:56- 1:28:14,1:28:29-1:28:43 хв. Крім того, [PERSON] використав інтерв`ю, які позивач за власною ініціативою та своїм авторським задумом - організувала, та провела (включені до фільму ексклюзивно, оператором був [PERSON] , зокрема, з : - [PERSON] (з 3:49 по 4:38, з 10:12 по 10:20, з 22:50 по 23:22, з 30:55 по 31:05, з 48:31 по 49:30, з 59:27 по 59:54 та з 1:38:28 по 1:38:39 хв. фільму); - [PERSON] (нині - [PERSON] ) (з 9:34 по 10:11, з 21:45 по 22:49, з 29:07 по 29:14, з 32:41 по 33:49, з 34:37 по 35:02, з 58:03 по 58:24, з 1:35:45 по 1:36:15 хв. фільму); - [PERSON] (з 12:38 по 13:00, з 13:51 по 14:14, з 15:01 по 15:18, з 18:09 по 18:51, з 29:41 по 30:00, з 30:35 по 30:43, з 32:07 по 32:20, з 35:30 по 36:20, з 36:38 по 37:06, з 37:30 по 38:00, з 38:58 по 29:33, з 40:44 по 41:02, з 41:50 по 42:03, з 44:13 по 44:33, з 45:20 по 45:48, з 1:15:15 по 1:16:26, з 1:18:42 по 1:18:50, з 1:19:13 по 1:19:35, з 1:28:46 по 1:29:54, з 1:30:43 по 1:32:06 хв. фільму); - [PERSON] (з 24:01 по 24:10, з 24:58 по 25:19, з 25:40 по 27:48, з 1:02:28 по 1:03:37, з 1:07:32 по 1:08:30, з 1:10:22 по 1:11:06, з 1:38:57 по 1:39:00 хв. фільму); [PERSON] - німецькою мовою, якою володію я, а [PERSON] - на час проведення інтерв`ю не володів (з 1:12:08 по 1:12:24, з 1:14:37 по 1:15:14, з 1:16:29 по 1:16:40, з 1:17:32 по 1:18:09, з 1:20:29 по 1:21:16, з 1:21:35 по 1:22:12, з 1:22:59 по 1:23:30, з 1:23:50 по 1:24:10 та з 1:37:52 по 1:38:17 хв. фільму); - [PERSON] (іспанською мовою, перекладач [PERSON] , яка може також підтверджувати обставини запису інтерв`ю (з 1:32:52 по 1:33:19 ,з 1:34:35 по 1:35:20 хв. фільму). Серед іншого позивачка в обґрунтування свого позову зазначила, що в неї наявні інші докази, які підтверджують її співавторство у створенні фільму. Крім того, вказану обставину відповідач [PERSON] неодноразово визнавав сам. Не зважаючи на те, що позивачка не надавала згоди відповідачеві на використання об`єктів її авторських прав, жодних угод з останнім з цього приводу не укладала, натомість відповідач одержав Свідоцтво про реєстрацію авторського права на твір - фільм «[INFO]» за [NUMBER] від 09 березня 2016 року, в якому автором він вказаний особисто. Посилаючись на вказані обставини, позивачка просить суд задовольнити пред`явлені нею вимоги у повному обсязі. Відповідач-1, заперечує проти позовних вимог у повному обсязі, вважає їх незаконними, необґрунтованими та такими, що суперечать чинному законодавству України. У своєму відзиві на позов представник Відповідача-1 вказав, що 02.02.2016 [PERSON] подав заяву про реєстрацію авторського права на твір - документальний фільм «[INFO]». Зважаючи на те, що заява відповідала встановленим вимогам Державною службою інтелектуальної власності України було прийнято рішення про реєстрацію авторського права на твір та видано № [NUMBER] від 09.03.2019. Проте, що матеріали справи не містять доказів порушення авторських прав Позивача. Відповідач-1 звертає увагу на те, що з`ясування обставин щодо порушення авторського права вимагає застосування спеціальних знань інших ніж право. Разом з тим, Позивачем не надано жодних доказів, обґрунтування своїх тверджень. Відтак, позовні вимоги є необґрунтованими. 23 вересня 2019 від представника позивача надійшла відповідь на відзив в обґрунтування чого зазначає, що доказом порушення прав [PERSON] є вже сам по собі факт видачі [PERSON] спірного свідоцтва про реєстрацію авторського права на твір № [NUMBER] від 09 березня 2016 року, в якому останній вказаний автором твору. При цьому, на момент видачі вказаного свідоцтва сам [PERSON] публічно (в т.ч. - шляхом інтерв`ю) зазначав про те, що твір створений ним у співавторстві, зокрема, з [PERSON] . Відповідні докази містяться у матеріалах справи. Про факт видачі [PERSON] спірного свідоцтва про реєстрацію авторського права на твір № [NUMBER] від 09 березня 2016 року стало відомо лише у березні 2019 року з відзиву НСКУ від 21.02.2019 року по справі №757/63865/18-ц (копія додається) - після чого до суду був поданий вказаний позов. За таких обставин, представник позивача вважає, що позиція автора відзиву є необґрунтованою, а позов [PERSON]. підлягає задоволенню у повному обсязі. Позивачка у судове засідання не з`явилась, направила суду заяву про розгляд справи за її відсутності позов підтримує у повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] у судове засідання не з`явився, направив заяву про розгляд справи за його відсутності, просить відмовити у задоволенні позову. 21 листопада 2019 року ухвалою Печерського районного суду м. Києва було задоволено клопотання представника Позивача, та призначено експертизу у сфері інтелектуальної власності, а провадження у справі на час проведення експертизи зупинено до отримання висновку експерта. 26 вересня 2023 рокуухвалою Печерського районного суду м. Києва було поновлено провадження в справі. 15 січня 2024 ухвалою Печерського районного суду м. Києва було закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті. Дослідивши та оцінивши наявні в матеріалах справи докази, а також вивчивши зміст поданих учасниками процесу заяв по суті справи та інших заяв і клопотань, суд дійшов наступного висновку. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У відповідності до ч. 1 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Згідно ч. 2 ст. 263 ЦПК України законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. У відповідності до ч. 1 ст. 81 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про авторське право і суміжні права» (далі - Закон) в редакції, чинній на момент подання позовної заяви, автор - фізична особа, яка своєю творчою працею створила твір. Відповідно до ст. 7 Закону в редакції, чинній на момент подання позовної заяви, суб`єктами авторського права є автори творів, зазначених у частині першій статті 8 цього Закону, їх спадкоємці та особи, яким автори чи їх спадкоємці передали свої авторські майнові права. Згідно з п. 8 та п. 17 ч. 1 ст. 8 Закону в редакції, чинній на момент звернення до суду з даним позовом, об`єктами авторського права є твори у галузі науки, літератури і мистецтва, зокрема - твори образотворчого мистецтва та інші твори. Будь-яка Договірна Держава, за внутрішнім законодавством якої неодмінною умовою охорони авторського права є дотримання формальностей, як-от: депонування примірників, реєстрація, застереження про збереження авторського права, нотаріальні посвідчення, сплата зборів, виготовлення або випуск у світ примірників твору на території цієї Держави, - має вважати ці вимоги виконаними щодо всіх творів, які охороняються на підставі цієї Конвенції, і які вперше випущені в світ поза територією цієї Держави і автори яких не є її громадянами, якщо, починаючи з першого випуску в світ цих творів, усі їхні примірники, випущені з дозволу автора або будь-якого іншого власника його прав, носитимуть знак «С» із зазначенням імені власника авторського права і року першого видання, цей знак, ім`я і рік випуску мають бути розташовані таким чином і на такому місці, які б ясно показували, що авторське право зберігається. Положення пункту 1 цієї статті не заважають будь-якій Договірній Державі вимагати додержання формальностей або інших умов для одержання і здійснення авторських прав на твори, вперше випущених у світ на її території, або на твори її громадян, незалежно від місця випуску їх у світ (пункти 1 і 2 статті ІІІ Всесвітньої конвенції про авторське право 1952 року). Авторське право виникає з моменту створення твору (частина перша статті 437 ЦК України). Згідно з частиною другою статті 11 Закону України «Про авторське право і суміжні права» авторське право на твір виникає внаслідок факту його створення. Для виникнення і здійснення авторського права не вимагається реєстрація твору чи будь-яке інше спеціальне його оформлення, а також виконання будь-яких інших формальностей. Відповідно до абзацу 1 та 2 частини п`ятої статті 5 статті 11 Закону України «Про авторське право і суміжні права» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) суб`єкт авторського права для засвідчення авторства (авторського права) на оприлюднений чи не оприлюднений твір, факту і дати опублікування твору чи договорів, які стосуються права автора на твір, у будь-який час протягом строку охорони авторського права може зареєструвати своє авторське право у відповідних державних реєстрах. Державна реєстрація авторського права і договорів, які стосуються права автора на твір, здійснюється Установою відповідно до затвердженого Кабінетом Міністрів України порядку. Установа складає і періодично видає каталоги всіх державних реєстрацій. Згідно з пунктами 6, 17 Порядку державної реєстрації авторського права і договорів, які стосуються права автора на твір, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27 грудня 2001 року № 1756 (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) заявка на реєстрацію авторського права на твір обов`язково повинна містити: заяву, викладену українською мовою, що складається за формою, затвердженою Державною службою; примірник твору (оприлюднений чи неоприлюднений) у матеріальній формі, визначеній пунктом 15 цього Порядку; документ, що свідчить про факт і дату оприлюднення твору; документ про сплату збору за підготовку до реєстрації авторського права на твір або копія документа, що підтверджує право на звільнення від сплати збору; документ про сплату державного мита за видачу свідоцтва або копія документа, що підтверджує право на звільнення від сплати мита за видачу свідоцтва. Зазначений документ подається до Державної служби після одержання заявником рішення про реєстрацію авторського права на твір; довіреність, оформлену в установленому порядку, якщо заявка від імені автора або його спадкоємця подається довіреною особою, або копію довіреності, засвідченої відповідно до законодавства; документ, що засвідчує перехід у спадщину майнового права автора (якщо заявка подається спадкоємцем автора); інші документи згідно з переліком, наведеним у пунктах 8, 9 і 10 цього Порядку. Заявка про реєстрацію авторського права або договору, який стосується права автора на твір, приймається до розгляду після одержання Державною службою усіх документів, визначених пунктами 6 і 7 цього Порядку. Розгляд заявки і прийняття рішення про реєстрацію авторського права на твір та реєстрацію договору, який стосується права автора на твір, здійснюється протягом місяця від дати надходження до Державної служби правильно оформлених документів заявки. Під час розгляду заявки Державна служба не проводить експертизу твору і не встановлює факт виникнення авторства. Усталеним у цивілістичній доктрині є те, що авторське право на твір виникає з моменту об`єктивізації твору. Для набуття авторського права не вимагається реєстрації твору чи будь-якого спеціального його оформлення, а також виконання яких-небудь інших формальностей. Тобто в сфері авторського права одним з принципів є принцип автоматичної охорони: охорона творові надається автоматично (фактом створення твору) і не залежить від його реєстрації, депонування, проведення експертиз та інших дій. Цим набуття авторського права істотно відрізняється, наприклад, від набуття прав на торговельну марку (частина перша статті 494 ЦК України, стаття 10 Закону України «Про охорону прав на знаки для товарів і послуг»). За загальним правилом в Україні застосовується реєстраційна система набуття прав на торговельну марку, що передбачає проведення формальної та кваліфікаційної експертизи. Про це також судам роз`яснено у пункті 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 04 червня 2010 року № 5 «Про застосування судами норм законодавства у справах про захист авторського права і суміжних прав», згідно з яким авторське право виникає в силу факту створення інтелектуальною творчою працею автора або співавторів твору науки, літератури і мистецтва. Твір вважається створеним з моменту первинного надання йому будь-якої об`єктивної форми з урахуванням суті твору (зокрема, письмової форми, електронної форми, речової форми). Якщо не доведено інше, результат інтелектуальної діяльності вважається створеним творчою працею. Правова охорона поширюється як на оприлюднені, так і на не оприлюднені, як на завершені, так і на не завершені твори, незалежно від їх призначення, жанру, обсягу, мети (освіта, інформація, реклама, пропаганда, розваги тощо). Порушення права інтелектуальної власності, в тому числі невизнання цього права чи посягання на нього, тягне за собою відповідальність, встановлену цим Кодексом, іншим законом чи договором (стаття 431 ЦК України). Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого права інтелектуальної власності відповідно до статті 16 цього Кодексу. Відповідно до частини другої статті 432 ЦК України суд у випадках та в порядку, встановлених законом, може постановити рішення, зокрема, про: застосування негайних заходів щодо запобігання порушенню права інтелектуальної власності та збереження відповідних доказів; зупинення пропуску через митний кордон України товарів, імпорт чи експорт яких здійснюється з порушенням права інтелектуальної власності; вилучення з цивільного обороту товарів, виготовлених або введених у цивільний оборот з порушенням права інтелектуальної власності та знищення таких товарів; вилучення з цивільного обороту матеріалів та знарядь, які використовувалися переважно для виготовлення товарів з порушенням права інтелектуальної власності або вилучення та знищення таких матеріалів та знарядь; застосування разового грошового стягнення замість відшкодування збитків за неправомірне використання об`єкта права інтелектуальної власності. Розмір стягнення визначається відповідно до закону з урахуванням вини особи та інших обставин, що мають істотне значення; опублікування в засобах масової інформації відомостей про порушення права інтелектуальної власності та зміст судового рішення щодо такого порушення. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках (абзац 12 частини другої статті 16 ЦК України). Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Тлумачення вказаних норм свідчить, що цивільні права/інтереси захищаються у спосіб, який передбачений законом або договором, та є ефективним для захисту конкретного порушеного або оспорюваного права/інтересу позивача. Якщо закон або договір не визначають такого ефективного способу захисту, суд відповідно до викладеної в позові вимоги позивача може визначити у рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. При розгляді справи суд має з`ясувати: чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права/інтересу позивача; чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права/інтересу у спірних правовідносинах. Якщо суд зробить висновок, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права/інтересу позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню. Однак, якщо обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором, проте є ефективним та не суперечить закону, а закон або договір у свою чергу не визначають іншого ефективного способу захисту, то порушене право/інтерес позивача підлягає захисту обраним ним способом. У приватному праві недійсність (нікчемність чи оспорюваність) може стосуватися або «вражати» договір, правочин, акт органу юридичної особи, державну реєстрацію чи документ. Аналіз норм цивільного законодавства свідчить, що недійсність реєстрації як приватно-правова категорія, покликана не допускати або присікати порушення цивільних прав та інтересів або ж їх відновлювати. Правовим наслідком недійсності реєстрації в сфері інтелектуальної власності по своїй суті «нівелювання» правового результату породженого такою реєстрацією (тобто вважається, що не відбулося виникнення/переходу виключних прав взагалі). Тому застосування недійсності реєстрації в сфері інтелектуальної власності, як способу захисту, ефективне для тих випадків, за яких для набуття виключного права застосовується реєстраційна система набуття прав, а в інших випадках такий спосіб не присікає порушення цивільних прав та інтересів та не відновлює їх. Звернувшись з цим позовом до суду, Позивач, зазначав, що оспорювана реєстрація авторського права та видане свідоцтво Відповідача-2 порушує його права на твір, які виникли раніше. Вказане також частково підтверджується експертним висновком за результатами проведення судової експертизи у сфері інтелектуальної власності у цивільній справі № 757/34714/19 від 28 квітня 2022 року. Відповідно до якого зазначено, що «1. документальний фільм «[INFO]» (Свідоцтво про реєстрацію авторського права на який було видано [PERSON] ( [PERSON] ) Національною службою інтелектуальної власності України 09 березня 2016 року за № [NUMBER]) містить використання частин інтерв`ю, зокрема, відповідно до виявлених відомостей, з: [PERSON] ; [PERSON] ; [PERSON] ; [PERSON] ; [PERSON] ; [PERSON] (прихована камера); [PERSON] ; [PERSON] ; [PERSON] ; [PERSON] ; [PERSON] ; [PERSON] ; [PERSON] . Відповідні відомості наведено на скріншотах (Додаток 1). 2. Встановити, чи є таке використання істотним (відносно змісту та хронометражу зазначеного фільму) не виявляється за можливе через відсутність законодавчо закріплених критеріїв «істотності». Вищевказані інтерв`ю об`єднані єдиним творчим задумом (сюжетною лінією). Вказати, чи використовується/відтворюється сюжетна лінія сценарієм зазначеного фільму не виявляється за можливе через відсутність у матеріалах справи зазначеного сценарію. 3. Існують об`єктивні підтвердження (у т.ч.: зображення; участь у певних сценах; використання інтерв`ю) того, що даний фільм створений з використанням результатів творчої праці [PERSON] . А саме, відповідно до наданих матеріалів та відповідно до відомостей зазначених в об`єкті дослідження «[INFO]» (Рисунок 2 - Знімок екрану (скріншот), на якому відображено вміст відео файлу «[INFO]» (час 00:00:18). Також у творі автор зазначає «Автор фильма благодарит [PERSON] и [PERSON] за консультационную помощь и предоставленные материалы» (Рисунок 18 - Знімок екрану (скріншот), на якому відображено». Натомість слід зазначити, що у сфері авторського права одним з принципів є принцип автоматичної охорони: охорона творові надається автоматично (фактом створення твору) і не залежить від його реєстрації, депонування, проведення експертиз та інших дій. Для набуття авторського права не вимагається реєстрації твору чи будь-якого спеціального його оформлення, а також виконання інших формальностей. Застосування недійсності реєстрації у сфері інтелектуальної власності, як способу захисту, ефективне для тих випадків, за яких для набуття виключного права застосовується реєстраційна система набуття прав, а в інших випадках такий спосіб не присікає порушення цивільних прав та інтересів і не відновлює їх. Подібні правові висновки щодо способу судового захисту у сфері захисту прав інтелектуальної власності викладено у постанові Верховного Суду від 17 лютого 2021 року у справі № 357/13160/19 (провадження № 61-16057 св 20). Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) визнається право людини на доступ до правосуддя, а за статтею 13 Конвенції - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Пряма чи опосередкована заборона законом на захист певного цивільного права чи інтересу не може бути виправданою. Загальний перелік способів захисту цивільних прав та інтересів визначений статтею 16 ЦК України. Як способи захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Особа, якій належить порушене право, може скористатися не будь-яким на свій розсуд, а певним способом захисту такого свого права, який прямо визначається спеціальним законом, що регламентує конкретні цивільні правовідносини, або договором. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні правові висновки, викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду: від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (провадження № 14-144 цс 18), від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16 (провадження № 12-187 гс 18), від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц (провадження № 14-338 цс 18), від 04 червня 2019 року у справі № 916/3156/17 (провадження № 12-304 гс 18), від 13 жовтня 2020 року у справі № 369/10789/14-ц (провадження № 14-703 цс 19). Таким чином, позовна вимога про визнання Свідоцтво про реєстрацію авторського права на твір «[INFO]», що було видано Національною службою інтелектуальної власності України 09 березня 2016 року за [NUMBER] на імя [PERSON] ( [PERSON] ) не є належним способом захисту прав, так як право на твір виникає з моменту його створення, тому в її задоволенні необхідно відмовити з цієї підстави. У задоволенні позовних вимог зобов`язання вчинити певні дії необхідно також відмовити у зв`язку з тим, що вони є похідними. Судові витрати понесені позивачкою судом не відшкодовуються у зв`язку відмовою від позову. На підставі вищенаведеного,

Outcome: dismissed