Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-22 00:00:00

[PERSON] звернувся до Малиновського районного суду м. Одеси з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «ТТВК», треті особи Товариство з обмеженою відповідальністю Туристична франчайзингова компанія «Поїхали з нами», Фізична особа підприємець [PERSON] , в якому просить розірвати договір про туристичне обслуговування від 24 січня 2022 року №222-2201241. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ТТВК» на його користь заборгованість у розмірі 292722,00 грн. та моральну шкоду 7278,00 грн., всього стягнути 300000,00 грн. Вимоги обґрунтовує тим, що між Туроператором ТОВ «ТТВК» та [PERSON] (надалі Замовник) за посередництвом ТОВ «ТФМ «Поїхали з нами», ФОП [PERSON] укладено договір на туристичне обслуговування від 24 січня 2022 року №222-2201241. Відповідно до вказаного договору, Туроператор ТОВ «ТТВК» зобов`язується надати туристичні послуги, в свою чергу замовник повинен оплатити надані послуги. Замовник сплатив кошти через турагента згідно фіскального чеку про прийняття готівки від 03.02.2022 року на суму 19080,00 грн., від 24.01.2022 року на суму 6440,00 грн., від 03.02.2022 року (час 10:32:36) на суму 50000,00 грн., від 03.02.2022 року (час 10:32:00) на суму 50000,00 грн., від 03.02.2022 року (час 10:30:44) на суму 50000,00 грн., від 24.01.2022 року на суму 50000,00 грн. Туристичний продукт заброньований у туроператора, який складався з медичного страхування, трансферу, авіа перельоту та проживання в готелі (ОАЕ, Шарджа) з 03.03.2022 року по 19.03.2022 року. Згідно відповіді турагента від 26.04.2023 року зазначено, що грошові кошти отримані від [PERSON] та перераховані через турагента до Туроператора, однак з урахуванням не виконання Товариством «ТТВК» умов договору, рекомендовано звернутися до суду з позовними вимогами про стягнення коштів. Відповідно до п. 3.1.Договору зазначено, що у випадку невиконання умов даного Договору з боку туроператора, замовник має право вимагати повернення оплачених коштів за послуги. Відповідач не виконав своїх зобов`язань перед позивачем за договором на туристичне обслуговування, а тому договір підлягає розірванню, отримані кошти підлягають стягненню на користь позивача. Згідно п. 6.1.1. договору, вартість туристичних послуг склала 225700,00 грн., що є еквівалентом 7997,87 доларів США. Сторони в договорі зазначили: «зобов`язання сторін здійснюється в національній валюті в еквіваленті долару за офіційним курсом на день платежу. У разі зміни комерційного курсу долара, замовник зобов`язується доплату підвищення вартості» (розділ 6 договору). Офіційний курс гривні щодо долара США станом на лютий 2022 року (місяць перерахування позивачем коштів згідно договору) становив 29,2549 грн. за 1 долар США, а станом на червень 2023 року (місяць звернення позивача з позовом) становить 36,5686 гривень за 1 долар США). Станом на дату звернення з позовом до суду, сума неповернутих відповідачем коштів становить 7997,87 х 36,6 =292722,00 грн. Враховуючи глибину та тривалість моральних страждань позивача, порушення режиму життя, втрату можливості повноцінного відпочинку, а також виходячи з засад розумності та справедливості позивач зазначає про необхідність стягнення моральної шкоди у розмірі 7278,00 грн. Позивач та його представник в судове засідання не з`явилися, надали заяву про слухання справи у відсутності сторони позивача. Представник відповідача в судове засідання не з`явився повторно, про дату, час і місце судового засідання повідомлений у встановленому законом порядку, відзиву та заяву про поважність причин неявки в судове засідання суду не представив. Треті особи в судове засідання не з`явилися, про слухання справи сповіщені належним чином та своєчасно. У зв`язку з неявкою відповідача та неповідомленням про поважні причини такої неявки в судове засідання, в порядку статті 280 ЦПК України, зі згоди представника позивача, суд вважає можливим провести розгляд справи у відсутності відповідача та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 223 ЦПК України. Згідно ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п. 35 рішення від 07.07.1989 року Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії» (Alimentaria Sanders S.A. v. Spain). Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 - 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08 листопада 2005 року у справі «Смірнова проти України»). Відомості про розгляд справ (залишення позову без руху, повернення позовної заяви, дані про відкриття провадження та дати призначення справи до розгляду) публікуються на офіційному веб-сайті Малиновського районного суду м. Одеси у відповідності до Рішення ради суддів загальних судів № 12 від 28 лютого 2013 року «Про організацію роботи з інформаційного наповнення і функціонування офіційних веб-сайтів загальних судів на офіційному веб-порталі судової влади України» та відправлено до ЄДРСР. Європейський суд з прав людини неодноразово вказував, що на зацікавлену сторону покладається обов`язок проявляти належну увагу в захисті своїх інтересів та вживати необхідних заходів, щоб ознайомитись із подіями процесу (див. серед іншого «Гуржій проти України», заява № 326/3, 01 квітня 2008 року, «Олександр Шевченко проти України», № 8771/02, § 27, 26 квітня 2007 року). Поряд з цим, Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) неодноразово наголошував, що національні суди мають організовувати судові провадження таким чином, щоб забезпечити їх ефективність та відсутність затримок (див. рішення ЄСПЛ від 02 грудня 2010 року у справі «Шульга проти України» № 16652/04). У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити із задоволенням позову. Судом встановлені такі фактичні обставини на підставі представлених позивачем письмових доказів. Судом встановлено, що між Туроператором ТОВ «ТТВК» та [PERSON] (надалі Замовник) за посередництвом ТОВ «ТФМ «Поїхали з нами», ФОП [PERSON] укладено договір на туристичне обслуговування від 24 січня 2022 року №222-2201241. Відповідно до вказаного договору, Туроператор ТОВ «ТТВК» зобов`язується надати туристичні послуги, в свою чергу замовник повинен оплатити надані послуги. Замовник сплатив кошти через турагента згідно фіскального чеку про прийняття готівки від 03.02.2022 року на суму 19080,00 грн., від 24.01.2022 року на суму 6440,00 грн., від 03.02.2022 року (час 10:32:36) на суму 50000,00 грн., від 03.02.2022 року (час 10:32:00) на суму 50000,00 грн., від 03.02.2022 року (час 10:30:44) на суму 50000,00 грн., від 24.01.2022 року на суму 50000,00 грн. Туристичний продукт заброньований у туроператора, який складався з медичного страхування, трансферу, авіа перельоту та проживання в готелі (ОАЕ, [PERSON] ) з 03.03.2022 року по 19.03.2022 року. Повідомленням - відповіддю ТОВ «МТФ «Поїхали з нами» та турсубагента ФОП [PERSON] від 26.04.2023 року на звернення позивача щодо повернення коштів або пропозиції альтернативи туристичного продукту за договором № 222-2201241, позивача повідомлено, що від Туроператора ТзОВ « [INFO] » до Турагента ТОВ «МТФ «Поїхали з нами» та до Турсубагента ФОП [PERSON] не надходило будь-яких повідомлень, пропозицій або грошових коштів за замовлений Туристичний продукт за заявкою №5873768 та Договором №222-2201241. Згідно з п.1 ч.2 ст.11 Цивільного Кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ч. 1 ст. 629 ЦК України). Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до п. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Спеціальним законом, що регламентує відносини у сфері організації/надання туристичних послуг, є Закон України «Про туризм». Згідно зі статтею 5 Закону України «Про туризм» туристичні оператори, юридичні особи, створені згідно із законодавством України, для яких виключною діяльністю є організація та забезпечення створення туристичного продукту, реалізація та надання туристичних послуг, а також посередницька діяльність із надання характерних та супутніх послуг і які в установленому порядку отримали ліцензію на туроператорську діяльність. Відповідно до частин першої-третьої статті 20 Закону України «Про туризм» за договором на туристичне обслуговування одна сторона (туроператор, який укладає договір безпосередньо або через турагента) зобов`язується надати за замовленням іншої сторони (туриста) комплекс туристичних послуг (туристичний продукт), а турист зобов`язується оплатити його. До договору на туристичне обслуговування застосовуються загальні положення договору про надання послуг, якщо інше не передбачено законом. Договір на туристичне обслуговування укладається в письмовій чи електронній формі відповідно до закону. У частині першій статті 901 ЦК України визначено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Згідно зі статтею 902 ЦК України виконавець повинен надати послугу особисто. У випадках, встановлених договором, виконавець має право покласти виконання договору про надання послуг на іншу особу, залишаючись відповідальним в повному обсязі перед замовником за порушення договору. Відповідно до ч. 1 ст. 24 Закону України «Про туризм» суб`єкти туристичної діяльності зобов`язані надавати туристичні послуги в обсягах та в терміни, обумовлені договором. За приписами ч. 1 ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно зі ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Положеннями ст. 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: припинення правовідношення та відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди. Згідно з ч. 8 ст. 20 Закону України «Про туризм», туроператор (турагент) зобов`язаний не пізніш як через один день з дня, коли йому стало відомо про зміну обставин, якими сторони керувалися під час укладення договору на туристичне обслуговування, та не пізніш як за три дні до початку туристичної подорожі повідомити туриста про таку зміну обставин з метою надання йому можливості відмовитися від виконання договору без відшкодування шкоди туроператору (турагенту) або внести зміни до договору, змінивши ціну туристичного обслуговування. Частинами 8 та 9 ст. 20 Закону України «Про туризм» передбачено, що туроператор або турагент вправі відмовитися від виконання договору лише за умови повного відшкодування замовникові збитків, підтверджених у встановленому порядку та заподіяних внаслідок розірвання договору, крім випадку, якщо це відбулося з вини туриста. Турист вправі відмовитися від виконання договору на туристичне обслуговування до початку туристичної подорожі за умови відшкодування туроператору (турагенту) фактично здійснених ним документально підтверджених витрат, пов`язаних із відмовою. Нормами ст. 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів», споживач має право відмовитися від договору про виконання робіт (надання послуг) і вимагати відшкодування збитків, якщо виконавець своєчасно не приступив до виконання зобов`язань за договором або виконує роботу так повільно, що закінчити її у визначений строк стає неможливим. На підставі наведених норм права та встановлених обставин справи суд дійшов висновку, що відповідач ТОВ «ТТВК» порушило умови договору на туристичне обслуговування за договором від 24.01.2022, оскільки матеріалами справи підтверджується, що туристичні послуги за договором позивачу в обумовлений сторонами строк надані не були. Оскільки відповідач порушив умови договору та не повернув позивачу сплачені кошти за туристичні послуги згідно договору від 24.01.2022, тому суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення коштів є обґрунтованими і підлягають задоволенню. Щодо вимоги позивача про відшкодування моральної шкоди суд приходить до наступного. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Загальні правові, організаційні та соціально-економічні засади реалізації державної політики України в галузі туризму спрямовані на забезпечення закріплених\~Конституцією України\~прав громадян на відпочинок, свободу пересування, охорону здоров`я, на безпечне для життя і здоров`я довкілля, задоволення духовних потреб та інших прав при здійсненні туристичних подорожей. Відповідно до п. 3\~Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 року\~з наступними змінами та доповненнями, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Пунктом 2\~Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»\~роз`яснено, що спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної (немайнової) шкоди розглядаються, зокрема: коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами\~ або випливає з її положень; при порушенні зобов`язань, які підпадають під дію\~Закону «Про захист прав споживачів»\~чи інших законів, що регулюють такі зобов`язання і передбачають відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Моральні страждання завдані позивачу полягають в суттєвих емоційних стражданнях, пов`язаних з невиконанням договору на туристичне обслуговування, відсутністю будь якої інформації щодо виконання чи невиконання відповідачем своїх зобов`язань за договором, про що туроператор зобов`язаний був завчасно повідомити. Пункт 5 вищевказаної постанови роз`яснює, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Відповідно до п.9 Постанови, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Таким чином, вказаними вище нормами права визначено підстави та порядок відшкодування моральної шкоди, завданої споживачу туристичного продукту. Моральні страждання позивача завдані безпосередньо відповідачем, оскільки усі плани на подорож було зруйновано невиконанням суб`єктом туристичної діяльності своїх обов`язків. Враховуючи глибину та тривалість моральних страждань позивача, втрату можливості відпочинку через невжиття відповідачем альтернативних заходів з метою продовження надання туристичних послуг, а також виходячи з засад розумності та справедливості, суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення моральної шкоди підлягають задоволенню частково, а саме в сумі 7278,00 грн. Положеннями статей\~76,\~77,\~79,\~80 ЦПК України\~визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно ч. 1\~ст. 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Враховуючи наведене, оцінивши надані докази, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог частково. Відповідно до\~ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України, враховуючи задоволення позовних вимог та факт звільнення позивача від сплати судового збору відповідно до\~статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів», суд присуджує до стягнення з відповідача ТОВ «ТТВК» в дохід держави судові витрати по сплаті судового збору в сумі 3000,00 грн. за вимогами немайнового та майнового характеру.

Outcome: approved