Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-14 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачки про позбавлення батьківських прав. Позивач посилається на те, що з відповідачкою він перебував у зареєстрованому шлюбі з 06.08.2006 року. Від шлюбу мають двох дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Враховуючи, що сімейне життя з відповідачкою не склалось шлюб було розірвано за рішенням суду від 21.09.2023 року. Між позивачем та відповідачем відсутній спір щодо місця проживання дітей після розірвання шлюбу. Діти проживають з позивачем та перебувають на його повному утриманні та одноособовому вихованні. Відповідачка участі у вихованні дітей не бере так як проживає за кордоном. З 2003 року відповідачка не цікавиться на фізичним, ні духовним розвитком дітей, не надає ні матеріальної ні фізичної допомоги. Враховуючи наведені обставини, нехтуванням своїми обов`язками та фактичне ухилення від виховання дітей відповідача, посилаючись на викладені в позовній заяві обставини та норми матеріального права, позивач просить ухвалити рішення, яким позбавити [PERSON] , [INFO] батьківських прав відносно дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Ухвалою судді від 25.03.2024 року відкрито провадження по цивільній справі, судовий розгляд постановлено проводити в порядку загального позовного провадження. До початку підготовчого судового засідання позивача, подав до суду письмову заяву, в якій просить суд справу розглядати за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідачка до початку підготовчого судового засідання подала письмову заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги визнає. Треті особи не направили своїх представників у судове засіданні. На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України судове засідання проводилося без технічної фіксації. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Дослідивши матеріали справи, судом фактично встановлено наступні фактичні обставини та відповідні ним правовідносини. [PERSON] та [PERSON] є батьком та матір`ю [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвами про народження дітей від 02.11.2007 року актовий записи №65 та від 12.01.2012 року актовий запис №02. [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 06.08.2006 року, шлюб розірваний, що підтверджується рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівці від 21.09.2023 року. [PERSON] самостійно виховує та утримує [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівці від 28.02.2024 року. Згідно висновку органу опіки та піклування від 14.05.2024 року мати дітей [PERSON] не заперечує проти позбавлення її батьківських прав, про що надала нотаріально посвідчену заяву. Однак комісія з питань захисту прав дитини не встановила фактів свідомого та винного ухилення від виконання батьківських обов`язків. Згідно витягу із рішення Виконавчий комітет Чернівецької міської ради № 297/10 від 14.05.2024 року виконавчий комітет вважає за недоцільне позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , у зв`язку з тим, що факти свідомого, винного ухилення від виконання обов`язків впродовж тривалого часу не знайшли свого підтвердження. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст.165 Сімейного кодексу України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я або навчальний заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Згідно п.2 ч.1 ст.164 Сімейного Кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Згідно п.16 Постанови №3 Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав» особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених статтею 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. У відповідності до ч. 1 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Так, предметом доказування по даній справі є належність виконання відповідачкою своїх батьківських обов`язків по відношенню до дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Згідно частини 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до частин п`ятої-шостої статті 19 СК України орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Суд не погоджується з висновком про недоцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав. Надаючи висновок про недоцільність позбавлення відповідачки батьківських прав, органом опіки та піклування не враховано наведені позивачем у змісті позовної заяви обставини, зокрема, що з серпня 2023 року позивач одноособово виховує та утримує двох дітей, що встановлено рішенням суду, відповідачка тривалий час свідомо ухиляється від виконання батьківських обов`язків, що [PERSON] визнає подавши відповідно нотаріально посвідчену заяву, висновок взагалі не містить обґрунтування чому недоцільність позбавлення батьківських прав відповідає інтересам дітей. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Дослідивши матеріали справи, письмові докази, суд приходить до висновку, про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , оскільки вона ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, не цікавиться матеріальним, моральним, та духовним життям дітей, не цікавить їхнім навчанням та розвитком, що у сукупності не відповідає інтересам дітей та може їм зашкодити. На підставі вище викладеного та

Outcome: approved