Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-15 00:00:00

позивачка звернулася із позовом до відповідачів про солідарне стягнення матеріальної шкоди, пов`язаної з пошкодженням транспортного засобу, в розмірі 20644,86 грн, судових витрат. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 08.09.2022 о 15.40 год. по [ADDRESS] відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю належного їй на праві власності транспортного засобу «Volkswagen Transporter», н.з. [NUMBER] та транспортним засобом «ВАЗ 2108-01», н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , який належить на праві власності відповідачці [PERSON] . Постановою Личаківського районного суду м. Львова від 17.11.2022 відповідача [PERSON] визнано винним у вчиненні зазначеної дорожньо-транспортної пригоди та притягнуто до адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП. Відповідно до висновку експерта №22351 від 07.04.2023, вартість відновлювального ремонту транспортного засобу «Volkswagen Transporter», н.з. [NUMBER] , становить 20466,86 грн. Оскільки, цивільно-правова відповідальність власника та водія транспортного засобу «ВАЗ 2108-01», н.з. [NUMBER] , на момент настання дорожньо-транспортної пригоди не була застрахована, тому вона зверталася у Моторно (транспортне) страхове бюро України щодо виплати страхового відшкодування. Однак, листом від 17.11.2023 їй було відмовлено у здійсненні регламентної виплати з підстав не відповідності на момент дорожньо-транспортної пригоди транспортного засобу «Volkswagen Transporter», н.з. [NUMBER] , вимогам п.1.7 статті 1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», а саме внаслідок його експлуатації особами, відповідальність яких не застрахована. За таких обставин вважає, що належними відповідачами у справі є відповідачі, як власник та володілець транспортного засобу. При цьому, звертає увагу, що з врахуванням положень ст.1187 ЦК України відповідальність за шкоду заподіяну джерелом підвищеної небезпеки наступає незалежно від наявності винних дій власника такого джерела. Тому вважає, що відповідальність за заподіяну їй шкоду внаслідок дорожньо-транспортної пригоди повинні нести обоє відповідачів, як власник автомобіля, внаслідок експлуатації якого заподіяна шкода, так і володілець автомобіля, який безпосередньо ним кермував в момент ДТП. А тому просить позов задоволити та солідарно стягнути із відповідачів заподіяну шкоду разом із понесеними нею витратами в розмірі 3000 грн на проведення експертизи та в розмірі 1211,20 грн. на оплату судового збору. Ухвалою судді від 22 лютого 2024 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Відповідачами подано до суду відзив на позовну заяву, згідно з яким просять відмовити у її задоволенні за безпідставністю. Зазначають, що за правилами ст.541, 1190 ЦК України, солідарна відповідальність відповідачів може виникати лише при заподіянні ними шкоди майну потерпілого їхніми спільними діями чи бездіяльністю. Таких обставин не встановлено, а тому відсутні підстави щодо покладення на них солідарного обов`язку відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Крім цього, відповідач [PERSON] , на момент дорожньо-транспортної пригоди був законним володільцем транспортного засобу «ВАЗ 2108-01», н.з. [NUMBER] , маючи при собі реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий йому власником на законних підставах. В той же час, позивачем не доведено перед судом наявності причинно наслідкового зв`язку між діями або бездіяльністю відповідача [PERSON] та завданням шкоди майну позивача. А тому, вимоги до [PERSON] заявлені безпідставно. Також вважають необґрунтованими вимоги в частині визначеного розміру відшкодування, оскільки таке не відповідає положенням Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, а саме не враховує значення коефіцієнту фізичного зносу автомобіля. З врахуванням зазначеного коефіцієнта сума відшкодування може становити 6851,66 грн., яка у свою чергу повинна бути зменшена на вартість катафоту (світловідбивача), пошкодження якого не встановлено належними доказами на момент дорожньо-транспортної пригоди. В судовому засіданні позивачка підтримала позовні вимоги з підстав викладених у позовній заяві, просить позов задовольнити. Представник відповідачів, відповідачка [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги заперечили з\~підстав,\~викладених у\~відзиві,\~просять відмовити\~у задоволенні\~позову. Крім цього [PERSON] повідомила, що відповідач [PERSON] здійснює керування автомобілем «ВАЗ 2108-01», н.з. [NUMBER] з її згоди, як власника. Заслухавши учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, дослідивши та перевіривши усі обставини справи, на які сторони та інші учасники посилаються, суд встановив наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ст. 12 ЦПК України). Відповідно до ч. 1 ст. 19 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється порядку іншого судочинства. Відповідно до частини першої статті 11 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. За змістом статей 12, 13, 81 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає справи в межах вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених ЦПК України випадках. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Судом встановлено, що 08.09.2022 о 15.40 год. по [ADDRESS] відбулася дорожньо-транспортна пригода за участі двох транспортних засобів. Постановою Личаківського районного суду м. Львова від 17.11.2022 [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КпАП України на накладеного адміністративне стягнення у вигляді штрафу. Судом встановлено, що [PERSON] , керуючи транспортним засобом марки «ВАЗ 2108-01», н.з. [NUMBER] , рухаючись заднім ходом, здійснив зіткнення з транспортним засобом марки «Volkswagen Transporter», н.з. [NUMBER] , який стояв, що спричинило технічні пошкодження транспортного засобу, чим порушив п.2.3 б, 10.9 Правил дорожнього руху України. Згідно з висновком експертного автотоварознавчого дослідження №22351 від 07.04.2023 визначено, що вартість відновлювального ремонту автомобіля Volkswagen Transporter Т5, реєстраційний номер [NUMBER] , пошкодженого внаслідок ДТП, становить 20644,86 грн. Згідно інформації свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] особою, яка на підставі права власності володіє автомобілем Volkswagen Transporter, реєстраційний номер [NUMBER] , є позивачка [PERSON] . За змістом ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Згідно із ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Таким чином, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини, якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. Згідно з ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи відшкодовується винною особою. Відповідно до ч. 2 ст. 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Згідно зі ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданою нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Встановлено, що на момент дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу марки «ВАЗ 2108-01», н.з. [NUMBER] , застрахована не була. Як вбачається із відповіді Моторного (транспортного) страхового бюро України від 17.11.2023, позивачу відмовлено у проведенні регламентної виплати на підставі п.1.7 статті 1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», а саме у зв`язку із відсутністю на момент дорожньо-транспортної пригоди укладеного договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності на транспортний засіб марки «Volkswagen Transporter», н.з. [NUMBER] . Оскільки підстав для отримання позивачем страхового відшкодування, регламентних виплат не виникало, а тому позивач вправі вимагати відшкодування заподіяної шкоди від винної особи, а при заподіянні шкоди джерелом підвищеної небезпеки від законного власника, володільця не залежно від наявності в його діях вини. Встановлено, що на момент заподіяння шкоди позивачу джерелом підвищеної небезпеки, відповідач [PERSON] керував транспортним засобом марки «ВАЗ 2108-01», н.з. [NUMBER] зі згоди власника, яка у відповідності до абзацу 2 п.2.2. Правил дорожнього руху України, передала йому у користування транспортний засіб разом з реєстраційним документом на нього. Відповідальність за відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, на підставі положень частини другої статті 1187 ЦК України покладено на особу, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Отже, в розумінні ст.1187 ЦК України, саме відповідач [PERSON] є зобов`язаною особою з відшкодування шкоди, завданої позивачу джерелом підвищеної небезпеки, оскільки в момент вчинення дорожньо-транспортної пригоди саме він на правовій підставі володів транспортним засобом. В той же час, [PERSON] являлася лише власником транспортного засобу, в момент дорожньо-транспортної пригоди ним не володіла, у зв`язку і чим не являється зобов`язаною особою за відшкодування шкоди, заподіяної джерелом підвищеної небезпеки. Такий висновок суду кореспондується із правовою позицією викладеною у постанові Верховного Суду від 24.03.2021 р. у справі № 450/3002/17. А тому позовні вимоги до відповідачки [PERSON] заявлені позивачкою безпідставно, і в задоволенні таких слід відмовити. Відмовляючи у задоволенні позову до відповідача [PERSON] , одночасно суд погоджується із доводами сторони відповідача про відсутність між відповідачами солідарного обов`язку за відшкодування шкоди та не доведеність цих обставин стороною позивача. В той же час, визнаючи відповідача [PERSON] зобов`язаною особою з відшкодування шкоди, завданої позивачу джерелом підвищеної небезпеки, суд вважає, що позивачем належними та допустимими доказами доведено перед судом розмір заподіяної шкоди, у зв`язку із чим в цій частині задовольняє позовні вимоги покладаючи на відповідача обов`язок відшкодувати позивачу заподіяну шкоду в розмірі 20644,86 грн. При цьому, суд відхиляє доводи сторони відповідача щодо необґрунтованості розміру відшкодування. Дійсно, відповідно до п. 2.4 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/5/2092, вартість матеріального збитку (реальні збитки) визначається як вартісне значення витрат, яких зазнав власник у разі пошкодження або розукомплектування колісного транспортного засобу (далі КТЗ), з урахуванням фізичного зносу та витрат, яких зазнав чи може зазнати власник для відновлення свого порушеного права користування КТЗ (втрати товарної вартості). Згідно з п. 8.3 Методики вартість матеріального збитку визначається як сума вартості відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу складників КТЗ та величини втрати товарної вартості. За змістом цих положень законодавства, величина коефіцієнта фізичного зносу складників КТЗ входить до вартості матеріального збитку (реальних збитків). Як вбачається із наданого суду позивачкою висновку експерта за результатами проведення експертного автотоварознавчого дослідження, такий відповідає усім вимогам належності та допустимості доказів, здійснений у відповідності до вимог Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/5/2092. Вказаний висновок містить розрахунки вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля як з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу, так і без нього. В той же час, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 14 грудня 2021 року у справі № 147/66/17 зазначила, що внаслідок заподіяння під час ДТП шкоди виникають цивільні права й обов`язки, пов`язані з її відшкодуванням. Зокрема, потерпілий набуває право отримати відшкодування шкоди, а обов`язок виплатити відповідне відшкодування за Законом №1961 виникає у страховика особи, яка застрахувала цивільну відповідальність (у визначених Законом №1961 випадках - МТСБУ), та в особи, яка застрахувала цивільну відповідальність, якщо розмір завданої нею шкоди перевищує розмір страхового відшкодування, зокрема на суму франшизи, чи якщо страховик (МТСБУ) за Законом №1961 не має обов`язку здійснити страхове відшкодування (регламентну виплату). Тобто внаслідок заподіяння під час ДТП шкоди (настання страхового випадку), винуватець ДТП не звільняється від обов`язку відшкодувати завдану шкоду, але цей обов`язок розподіляється між ним і страховиком (МТСБУ). Верховний Суд у постанові від 04.12.2019р. у справі № 359/2309/17 вказав, що майнова шкода повинна бути відшкодована особою, яка завдала шкоду та застрахувала свою цивільно-правову відповідальність, лише у разі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком. У постанові Верховного Суду від 11.03.2020р. у справі № 754/5129/15-ц зроблено правовий висновок про те, що розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі (ч. 2 ст. 1192 ЦК). Тоді як розмір страхового відшкодування, що підлягає стягненню зі страховика, відповідно до ст. 29 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» - виходячи з витрат, пов`язаних з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням фізичного зносу транспортного засобу. Подібні за змістом висновки, зокрема щодо застосування положень ч. 2 ст. 1192 ЦК, викладено у постановах Верховного Суду від 26 квітня 2022 року у справі № 265/5388/20, від 18 травня 2022 року у справі № 761/11792/16-ц (провадження № 61-42292св18), від 20 червня 2022 року у справі № 156/1162/20 (провадження № 61-19св22). З наведеного випливає, що застосування коефіцієнта фізичного зносу транспортного засобу насамперед пов`язується із конкретно визначеними законодавством випадками, зокрема при виплаті страховиком страхового відшкодування, в той час, як законодавчих обмежень при стягненні вартості шкоди із винної особи, володільця джерела підвищеної небезпеки законодавство не містить. Натомість, ст.1192 ЦК України зазначає про визначення розміру збитків відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. А тому, підстав для стягнення з відповідача шкоди в розмірі, зменшеному на коефіцієнт фізичного зносу транспортного засобу суд не вбачає. Також суд не вбачає підстав для зменшення розміру страхового відшкодування на суму вартості світловідбивача, оскільки як вбачається із фототаблиці, долученої до висновку експерта, такий розташований в межах площини пошкодження заднього бампера транспортного засобу позивачки, а тому обґрунтування про відсутність доказів його пошкодження внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що мала місце 08.09.2022 не заслуговують на увагу. Задовольняючи позовні вимоги, суд у відповідності до положень ст.141 ЦПК України покладає на відповідача судові витрати у справі, що понесені позивачем та документально підтверджені, та складаються із витрат на оплату судового збору в розмірі 1211,20 грн та витрат на оплату вартості експертного дослідження в розмірі 3000 грн.

Outcome: approved