Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-19 00:00:00

В провадженні Шевченківського районного суду м.Києва перебувала цивільна справа за позовом Адміністрації Державної прикордонної служби України до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] в інтересах якої діє [PERSON] , третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації про виселення із службової квартири та зняття з реєстрації. 03.05.2024 р. представник відповідача адвокат Шовкун С.І. подав до суду заяву, у якій просив ухвалити додаткове рішення про стягнення на користь відповідача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 29 000 грн. Ухвалою суду від 09.05.2024р. вказану заяву представника відповідача було призначено до розгляду з повідомленням сторін 13.05.2024 р. о 11 год. 30 хв. Сторони в судове засідання не з`явилися, повідомлялися про дату, час та місце судового засідання. 13.05.2024 р. через канцелярію суду представником відповідача адвокатом Шовкуном С.І. подано заяву про розгляд справи без його участі, підтримання заявлених вимог та задоволення їх в повному обсязі. Відповідно до ч.ч.4, 5 ст.268 ЦПК України у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. З урахуванням неявки всіх учасників справи у судове засідання, датою ухвалення рішення у справі є дата складення повного судового рішення - 20.05.2024р., що узгоджується з висновком Верховного Суду у постанові від 05.09.2022р. справа №1519/2-5034/11. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку про задоволення заяви з огляду на наступне. 01.05.2024р. рішенням Шевченківського районного суду міста Києва у задоволенні позовних вимог Адміністрації Державної прикордонної служби України до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] в інтересах якої діє [PERSON] , третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації про виселення із службової квартири та зняття з реєстрації, - відмовлено. Відповідно до вимог п. 3 ч. 1 ст. 270 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Пунктами 1, 2 ч.2 ст. 141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача. Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це заяву. В даному випадку у відзиві на позовну заяву було зазначено орієнтований розмір витрат на професійну правничу допомогу, які відповідач планує понести в рамках розгляду даної цивільної справи, що складає 100 000, 00 грн., однак у поданій заяві про ухвалення додаткового рішення представник відповідача зауважив, що фактичний обсяг наданої ним професійної правничої допомоги відповідачу є значно меншим запланованого, а також сума таких витрат є значно меншою очікуваних. Так, до вказаної заяви представником відповідача адвокатом Шовкуном С.І. було долучено відповідні докази понесених витрат на правничу допомогу, а також докази надсилання позивачу заяви з додатками. Стороною відповідача [PERSON] заявлено до стягнення 29 000, 00 грн. витрат на професійну правничу допомогу в цивільній справі №761/36262/21. На підтвердження понесення відповідачем витрат на професійну правничу допомогу заявником подано договір про надання правничої (правової) допомоги № 19/22 від 10.10.2022 р., Додаткову угоду №1 від 10.10.2022 р. до договору про надання правничої (правової) допомоги № 19/22 від 10.10.2022 р., додаткову угоду №2 від 10.10.2023 р. до договору про надання правничої (правової) допомоги № 19/22 від 10.10.2022 р., акт приймання-передачі наданої правничої допомоги від 10.04.2024 р. за договором про надання правничої (правової) допомоги № 19/22 від 10.10.2022 р., квитанція №4 про сплату коштів за надані послуги в розмірі 29 000,000 грн. Положеннями ст. 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Згідно зі ст. 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги. Відповідно до п.4 ст.1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі по тексту- Закону № 5076-VI), договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. До договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права (ч. 3 ст. 27 Закону № 5076-VI). Згідно з ч.ч. 1,5 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає із суті договору. Суд вбачає, що за своєю правовою природою укладений між відповідачем та адвокатом Шовкуном С.І. договір про надання правничої (правової) допомоги № 19/22 від 10.10.2022 р. є договором про надання послуг. Згідно з п.п. 1.1. Договору адвокат прийняв на себе доручення клієнта та взяв на себе зобов`язання з надання клієнту правової допомоги в обсязі та на умовах, визначених цим Договором та Додатковими угодами до нього, а клієнт взяв на себе зобов`язання прийняти та оплатити надану йому адвокатом правову допомогу, а також сплатити всі обумовлені сторонами витрати. У пункті 3.1. Договору сторонами узгоджено, що витрати за надання правової допомоги, їх розмір, у тому числі гонорару, який клієнт сплачує адвокату за надану в межах цього договору правову допомогу, визначається сторонами додатковою угодою, яка є невід`ємною частиною цього договору. 10.04.2024 р. адвокат Шовкун С.І. та відповідач [PERSON] підписали акт приймання-передачі наданих послуг у справі №761/36262/21 за за договором про надання правничої (правової) допомоги № 19/22 від 10.10.2022 р., в якому зазначили обсяг виконаних робіт адвокатом Шовкуном С.І. Згідно з ч.3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Водночас зі змісту ч.4 ст.137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (ч.5 ст.137 ЦПК України). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 року в справі №922/1964/21 зроблено висновок, що: «суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони. При цьому обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами (частини п`ята та шоста статті 126 ГПК України). […] Гонорар може встановлюватися у формі: фіксованого розміру, погодинної оплати. Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки - підставою для виплати гонорару, який визначений у формі погодинної оплати, є кількість витрачених на надання послуги годин помножена на вартість такої (однієї) години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв. Оскільки до договору про надання правової допомоги застосовують загальні вимоги договірного права, то гонорар адвоката, хоч і визначається частиною першою статті 30 Закону № 5076-VI як «форма винагороди адвоката», але в розумінні ЦК України становить ціну такого договору. Фіксований розмір гонорару у цьому контексті означає, що у разі настання визначених таким договором умов платежу - конкретний склад дій адвоката, що були вчинені на виконання цього договору й призвели до настання цих умов, не має жодного значення для визначення розміру адвокатського гонорару в конкретному випадку. Таким чином, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону № 5076-VI, враховуючи при цьому положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу. Подання детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, не є самоціллю, а є необхідним для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат. Саме лише незазначення учасником справи в детальному описі робіт (наданих послуг) витрат часу на надання правничої допомоги не може перешкодити суду встановити розмір витрат на професійну правничу допомогу (у випадку домовленості між сторонами договору про встановлений фіксований розмір обчислення гонорару)». Відповідно до ч.4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Згідно зі ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ч.1, 3 ст.89 ЦПК України). Основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, зокрема: змагальність сторін; диспозитивність відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п. 4, 5, 12 ч.3 ст.2 ЦПК України). Надані представником відповідача послуги є пов`язаними з розглядом даної справи. При ухваленні судом рішення питання щодо відшкодування витрат на правничу допомогу не вирішувалось судом. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін. Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини. Необхідно наголосити, що обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. При розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань (ч.1 ст. 182 ЦПК України). У додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020р. у справі №755/9215/15-ц, міститься висновок про те, що принцип змагальності знайшов своє втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності, тому при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід надавати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона має заперечення. Поряд з вказаним необхідно наголосити увагу, що втручання суду у договірні відносини між адвокатом та його клієнтом у частині визначення розміру гонорару або зменшення розміру стягнення такого гонорару з відповідної сторони на підставі положень частини п`ятої статті 137 ЦПК України можливе лише за умови обґрунтованості та наявності доказів на підтвердження невідповідності таких витрат фактично наданим послугам. В іншому випадку, таке втручання суперечитиме принципу свободи договору, закріпленому в положеннях статті 627 ЦК України, принципу pacta sunt servanda та принципу захисту права працівника або іншої особи на оплату та своєчасність оплати за виконану працю, закріпленому у статті 43 Конституції України. Вказане висловлено у постановах Верховного Суду від 26.01.2022р. справа №127/1415/20, від 03.08.2022 р. справа №569/1159/20, від 04.08.2022р. справа №761/20215/19. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування іншою стороною витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право вказати обґрунтовані заперечення проти таких вимог, що в даному випадку позивач не вчинив, що як наслідок виключає ініціативу суду з приводу зменшення відшкодування витрат на професійну правничу допомогу. З боку позивача суду не надано жодних заперечень на спростування співмірності розміру послуг їх вартості, клопотання про зменшення витрат на правничу допомогу в порядку частини п`ятої статті 137 ЦПК України від позивача на адресу суду теж не надходило. Враховуючи надані стороною відповідача документи, які в повній мірі підтверджують факт надання [PERSON] послуг з правової допомоги під час розгляду цивільної справи №761/36262/21, вищезазначені висновки Верховного Суду, а також ненадання позивачем належних та допустимих доказів, в тому числі конкретних доводів, які б свідчили про необґрунтованість та неспівмірність витрат на правничу допомогу, які понесені відповідачем, суд приходить до висновку, що з позивача на користь відповідача слід стягнути судові витрати на професійну правничу допомогу пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч.2 ст.141 ЦПК України) в сумі 29000,00 грн., про що відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 270 ЦПК України ухвалити додаткове судове рішення.

Outcome: approved