Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-21 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до Юридичного департаменту ОМР в яких просив суд зняти арешт з нерухомого майна, а саме 1/3 частини квартири [ADDRESS] який було встановлено на підставі ухвали від 28.12.2016 року Київського районного суду м. Одеси по справі № 520/16759/15-ц, а також виключити з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомості про реєстрацію прав та їх обтяжень від 23.01.2017 року за № 18678860 про арешт вказаної квартири. В обгрунтування вказаного позову позивач вказує, що 21.06.2023 року позивач дізнався що його майно, а саме 1/3 частини квартири [ADDRESS] знаходиться під арештом. Арешт накладено Київським районним судом м. Одеси в рамках розгляду цивільної справи № 520/16759/15. 28.12.2016 року ухвалою Київського районного суду м. Одеси було вжито заходи забезпечення позову шляхом накладання арешту на вищезазначене майно. На сьогодні арешт не знятий та перешкоджає позивачу вільно розпоряджатися своїм майном. Позивач вважає, що особу боржника встановлено помилково, він не є учасником справи №520/16759/15-ц, а тому вважає, що судом було не правильно встановлено особу боржника, через що помилково було накладено арешт на майно позивача у даній справі. Позивач вказує, що так як ухвалу про накладення арешту направлено до виконання до Юридичного департаменту ОМР, а тому позивач звертається з позовом до Юридичного департаменту ОМР. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 22.01.2024 року провадження по справі відкрито. 19.02.2024 року від відповідача по справі до суду надійшов відзив на позовну заяву. Відповідно до наданого відзиву відповідач не визнав позовні вимоги в повному обсязі та зазначив, що визначені позивачем позовні вимоги не є належним та ефективним способом захисту прав позивача. Крім того, відповідач зазначає, що він не є належним відповідачем у вказаній справі. Ухвалою суду від 13.03.2024 року підготовче провадження по справі закрито та призначено справу до судового розгляду по суті. 20.05.2024 року від позивача до суду надійшла заява про розгляд справи без участі позивача. 22.05.2024 року сторони у судове засідання не з`явились, про дату та час судового засідання повідомлені належним чином. Неявка учасника судового процесу у судове засідання, за умови належного повідомлення сторони про час і місце розгляду справи, не є підставою для скасування судового рішення, ухваленого за відсутності представника сторони спору. Отже, неявка учасника судового процесу у судове засідання, за умови належного повідомлення сторони про час і місце розгляду справи, не є підставою для скасування судового рішення, ухваленого за відсутності представника сторони спору. Відповідне положення міститься у\~постанові КЦС ВС від 1 жовтня 2020 року у справі № 361/8331/18. Верховний Суд виходить з того, що якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Отже, неявка учасника судового процесу у судове засідання, за умови належного повідомлення сторони про час і місце розгляду справи, не є підставою для скасування судового рішення, ухваленого за відсутності представника сторони спору. Виходячи з наведеного, суд вбачає всі наявні підстави для розгляду справи без участі сторін за наявними матеріалами справи. Судом встановлено наступні обставини по справі. У провадженні Київського районного суду м.Одеси знаходилась цивільна справа за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант» про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок вчинення дорожньо-транспортної пригоди. Ухвалою Київського районного суду м.Одеси від 28.12.2016 року заяву позивача [PERSON] про забезпечення позову було задоволено частково шляхом накладення арешту на 1/3 частину квартири [ADDRESS] , яка належить [PERSON] , до розгляду справи по суті. Також, накладено арешт на 1/6 домоволодіння [ADDRESS] , яка належить [PERSON] , до розгляду справи по суті. Рішенням Київського районного суду м.Одеси від 22.05.2017 року позовні вимоги [PERSON] було задоволено частково шляхом стягнення з [PERSON] на користь позивача матеріальної шкоди в розмірі 163776,54 грн., моральної шкоди в розмірі 2000 грн. та судових витрат в розмірі 3401,49 грн., в решті вимог відмовлено. 07.12.2017 року до суду звернувся [PERSON] , [INFO] , з заявою про скасування заходів забезпечення позову. Ухвалою Київського районного суду м.Одеси від 14.12.2017 року частково було скасовано заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Київського районного суду м.Одеси від 28.12.2016 року, шляхом зняття арешту з 1/6 домоволодіння [ADDRESS] , яка належить [PERSON] , [INFO] (ІПН: [NUMBER] ). 26.06.2023 року до Київського районного суду м.Одеси звернувся [PERSON] , [INFO] , з заявою про скасування заходів забезпечення позову в частині накладення арешту на 1/3 частину квартири [ADDRESS] , мотивуючи тим, що йому на праві приватної власності на підставі свідоцтва про право власності серії [NUMBER] від 29.10.2010 року належить 1/3 частина вказаної квартири. Заявник зазначив, що при винесенні зазначеної ухвали сталася помилка, оскільки існує ідеальне співпадіння прізвища відповідача « [PERSON] » з прізвищем, ім`ям та по-батькові заявника, тому він вимушений звернутись до суду з даною заявою про скасування заходів забезпечення позову. Заявник просить розглянути справу за його відсутності. Ухвалою Київського районного суду м.Одеси від 14.12.2017 року роз`яснено, що у даному випадку заявник повинен звернутись до суду у позовному провадженні із позовом, який повинен відповідати вимогам ст.ст.175,177 ЦПК України, а тому у задоволенні заяви [PERSON] , [INFO] , про скасування заходів забезпечення позову, вжитих ухвалою Київського районного суду м.Одеси від 28.12.2016 року по цивільній справі № 520/16759/15-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант» про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок вчинення дорожньо-транспортної пригоди вирішено відмовити. Відповідно до роз`яснень, які містяться в постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03 червня 2016 року № 5 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна», відповідачем у справі за позовом про зняття арешту з майна є або боржник, або особа, в інтересах якої накладено арешт на майно, а в окремих випадках особа, якій передано майно, якщо воно було реалізоване. Оскільки позивачем не заявлено вимоги про визнання права власності на арештоване майно, а лише вимога про зняття з нього арешту, то належним відповідачем у справі є особа, в інтересах якої накладено арешт на майно. У відповідності до ст. ст. 3, 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Згідно з ч. 1 ст. 20 ЦК України право на захист особа здійснює на свій розсуд. При цьому, розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором. Відповідно до ч.ч. 1-2 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Позивач не дотрималася вимог процесуального закону, що регулює питання подання позову про виключення майна з-під арешту, оскільки даний позов про зняття арешту з нерухомого майна він не пред`явив до особи в інтересах якого накладено арешт на спірне майно, а саме до [PERSON] . У разі звернення до суду з даним позовом про звільнення майна з-під арешту у якості захисту речового права від виниклого порушення (за статтями 387, 391, 396 ЦК України) позивач такий позов повинен пред`явити до особи (осіб), від прав та обов`язків яких залежить обсяг, зміна чи припинення його прав, тобто - для даного випадку - відповідачем має бути стягувач, в інтересах якого накладено арешт. Обов`язок та право визначати відповідачів, до яких пред`являється позов, покладається на позивача. Жодних клопотань з цього приводу позивач не заявив, в тому числі і клопотань про витребування необхідних доказів. Позов, для того, щоби бути задоволеним, має бути пред`явлений до належного відповідача (відповідачів). З урахуванням принципу диспозитивності суд не має права проводити заміну неналежного відповідача належним з власної ініціативи. За приписами статті 51 ЦПК України суд першої інстанції може залучити до участі у справі співвідповідача або замінити первісного відповідача належним відповідачем лише за клопотанням позивача. У пункті 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» роз`яснено, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі чи залишення заяви без руху, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному статтею 33 ЦПК України, статтею 51 ЦПК України. Після заміни неналежного відповідача або залучення співвідповідача справа розглядається спочатку в разі її відкладення або за клопотанням нового відповідача чи залученого співвідповідача та за його результатами суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Пред`явлення позову до неналежного відповідача є підставою для відмови у позові, що не позбавляє позивача права пред`явити позов до належного відповідача. Тому підстав для задоволення позову, який не пред`явлений до належного відповідача суд не вбачає.

Outcome: dismissed