Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-15 00:00:00

Позивачі [PERSON] та [PERSON] звернулися до суду з позовом до [PERSON] та прохали стягти з останнього на користь [PERSON] 11 601 гривню 61 копійку матеріальної шкоди та стягти з [PERSON] на користь [PERSON] матеріальної шкоди в сумі 32 121 гривню 40 копійок та 250 000 гривень моральної шкоди. Заявлені вимоги обґрунтовані тим, що у провадженні Гадяцького районного суду Полтавської області перебувало кримінальне провадження по обвинуваченню [PERSON] за ч. 2 ст. 286 КК України , справа № 526/122/16-к , в даному кримінальному провадженні позивачі були визнані потерпілими по справі . Посилаючись на матеріали кримінального провадження стверджують , що 26.07.2013 року близько 17 години 15 хвилин [PERSON] рухався на мотоциклі «JAMAHA FZ6» з ідентифікаційним номером виробника « [NUMBER] « державну реєстрацію якого у встановленому порядку не здійснено у м. Гадячі Полтавської області на гору по вул. 50 років Жовтня в напрямку річки Псел до центру міста. Піднявшись нагору , повернув на перехресті доріг по цій же вулиці праворуч . Керуючи мотоциклом у даному місці при обранні швидкості руху транспортного засобу не врахував геометричні параметри дороги , наявність тут будівель , споруд , що створювали для нього обмежену видимість дороги по напрямку руху , внаслідок чого проїхавши перехрестя з вул. Степаненка та в`їхавши після випрямлення дороги по напрямку руху відстань не більше 81, 7 м , навпроти домоволодіння [ADDRESS] допустив зіткнення з пішоходами [PERSON] та малолітньою [PERSON] , які переходили проїзну частину дороги справа наліво відносно напрямку руху транспортного засобу. Внаслідок порушення правил дорожнього руху [PERSON] не справився із керуванням і здійснив наїзд на пішоходів , внаслідок наїзду [PERSON] отримав тяжкі тілесні ушкодження , а [PERSON] загинула. Позивачі вказують, що суд першої інстанції перевірив зібрані під час досудового слідства у справі № 526/122/16-к докази , дав їм належну оцінку та дійшов висновку про винуватість [PERSON] і кваліфікував його дії за ч. 2 ст. 286 КК України . Потерпілими по справі до матеріалів кримінального провадження був поданий цивільний позов про стягнення з [PERSON] 43 723 гривні 01 копійку матеріальної та 500 000 гривень моральної шкоди на їх користь. За вироком Гадяцького районного суду від 13.04.2022 року справа № 526/122/16-к [PERSON] визнано винним за ч. 2 ст. 286 КК України та призначено покарання у вигляді 4 років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами на 2 роки. На підставі п «в» ст. 1 ЗУ Про амністію у 2014 році [PERSON] звільнено від відбування покарання. Цивільний позов потерпілого [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди , завданої вчиненням кримінального правопорушення задоволено частково , стягнуто з [PERSON] на його користь матеріальну шкоду в сумі 11 601 гривню 61 копійку та 125 000 гривень моральної шкоди , цивільний позов потерпілої [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди , завданої вчиненням кримінального правопорушення задоволено повністю , стягнуто з [PERSON] на її користь матеріальну шкоду в сумі 32121 гривні 40 копійок та 250 000 гривень моральної шкоди, цивільний позов прокурора залишено без розгляду. Вирок Гадяцького районного суду [PERSON] оскаржив до Полтавського апеляційного суду , де подав клопотання про звільнення його від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності . Ухвалою Полтавського апеляційного суді від 18 жовтня 2023 року вирок скасовано , а кримінальне провадження стосовно [PERSON] закрито на підставі п. 4 ч. 1 ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності. Разом з тим апеляційний суд вказав, що висновки Гадяцького районного суду про винуватість [PERSON] у вчиненні даного злочину за наведених у вироку обставин підтверджуються сукупністю достатніх , допустимих та належних доказів , зібраних у встановленому законом порядку і досліджених судом , яким дана належна оцінка , його дії вірно кваліфіковані за ч. 2 ст. 186 КК України . З огляду на приписи ст. 129 КПК України суд наділений правом вирішення цивільного позову у кримінальному провадженні лише при ухваленні вироку , або постановленні ухвали про застосування примусових заходів медичного чи виховного характеру , а тому цивільний позов залишився не вирішеним по суті , відповідно до ч. 7 ст. 128 КПК України якщо у кримінальному провадженні цивільний позов залишився без розгляду , потерпілі мають право заявити його в порядку цивільного судочинства. Потерпілий [PERSON] у позові вказує, що починаючи із 26.07.2013 року і до 08.08.2013 року він знаходився на стаціонарному лікуванні в травматологічному відділенні Гадяцької ЦРЛ , до 22.08.2013 року лікувався амбулаторно , а потім до 29.08.2013 року знову лікувався у стаціонарі Гадяцької ЦРЛ , після виписки із стаціонарного відділення продовжував лікуватися до 28.02.2014 року амбулаторно , згідно приписів лікарів для лікування за власні кошти було придбано медичних препаратів та ліків на суму 10387 гривень 12 копійок , у зв`язку зі лікуванням за межами м. Гадяч вимушений був винаймати транспорт для поїздок , та за власні кошти купував паливно - мастильні матеріали на придбання яких витратив 1214 гривень 49 копійок, всього матеріальні збитки складають 11 601 гривню . Потерпіла [PERSON] у позові вказує , що загинула її дочка [PERSON] , на могилі вона за власні кошти встановила пам`ятник вартістю 13 180 гривень , ритуальні товари та послуги коштували 2414 гривень , на поминальні обіди вона витратила 16 527 гривень 40 копійок , всього матеріальні збитки складають 32 121 гривню 40 копійок. Позивачі вважають , що їм внаслідок вчинення злочину завдана моральна шкода яка становить всього 500 000 гривень . [PERSON] вказує, що з часу виписки із лікарні він значний час продовжував лікуватись , тривалий час не міг без сторонньої допомоги пересуватись навіть вдома , постійно прохав допомогти йому свою дружину , яка і сама була в стресовому стані від загибелі і втрати рідної дочки , терпів біль. Згідно припису лікарів йому потрібно періодично проводити лікування , безпорадність його до цих пір нервує , він зазнав фізичного болю від завданих йому тілесних ушкоджень які визначені як тяжкі , також зазначає що загибель [PERSON] з якою він в той день повертався додому , що він не оправився від цієї втрати до цих пір , оскільки дитина сприймала його як свого батька , а він її сприймав як свою дочку, вони жили однією сім`єю , і все це було перекреслено в одну мить. До цих пір він страждає , він втратив нормальні життєві зв`язки із оточуючими його людьми та друзями . [PERSON] вказує, що внаслідок протиправних дій [PERSON] вона втратила рідну дитину , свою дочку [PERSON] , ночами не спала , без сильного заспокійливого не могла сконцентруватись , неодноразово викликали лікарів щоб вивести її з депресії , [PERSON] спокійно розгулював по місту і навіть співчуття не висловив . На даний час вже скільки років пройшло , але відшкодувати шкоду [PERSON] відмовився категорично , моральну шкоду оцінює у 250 000 гривень та прохає її стягти з [PERSON] . Також прохають стягти з відповідача судові витрати та витрати на професійну правничу допомогу в сумі 20 000 гривень. До суду 11.04.2024 року від відповідача [PERSON] надійшов відзив , з якого вбачається що він позовні вимоги [PERSON] та [PERSON] не визнає в повному обсязі та зазначає, що вирок Гадяцького районного суду Полтавської області скасовано , тому немає жодних законних підстав посилатись на нього у ході розгляду цивільної справи . На протязі всього досудового та судового слідства вказує відповідач що він давав чіткі покази , не змінював їх , не відмовлявся від них , не переховувався і вважає , що зробив все для того , щоб була встановлена істина. В запереченнях вказує, що навіть після постановлення вироку суду він продовжує доводити свою невинність в ДТП , хоч і розуміє , що ніяка експертиза і ніякий орган розслідування не поверне загиблу дівчину . Я розумію, вказує відповідач , що якась частина вини в тому що сталося є і з його боку , не в розумінні порушення ПДР , чи вини взагалі в тому що керував мотоциклом , а мова йде про моральну сторону , з 26.07.2013 року і по цей день він ні на мить не забув про те , що сталося і ніколи не забуде , що в ДТП учасником якого він був загинула малолітня дитина. Відповідач [PERSON] зазначає, що просить і все життя буде просити пробачення у матері загиблої дівчинки незалежно від того , що його вини в ДТП немає. Мати дівчинки загиблої безперечно зазнала моральних страждань через втрату дитини , разом з тим розмір відшкодування моральної шкоди в загальному розмірі 500 000 гривень не відповідає вимогам розумності та справедливості і за даних конкретних обставин ДТП та у зв`язку з недоведеністю його вини в її скоєнні цей розмір є завищеним та надмірним , а тому позовні вимоги щодо відшкодування моральної шкоди є необгрунтовані . Відповідач [PERSON] вважає та зазначає у відзиві , що ДТП у якій загинула малолітня [PERSON] та постраждав [PERSON] сталася не з його вини , а ДТП частково відбулося внаслідок необережних дій потерпілого [PERSON] який раптово разом із дитиною вийшов на проїзну частину дороги поза межами пішохідного переходу. Так у експертизі № 149 від 09.09.2013 року проведеній на підставі зібраних документів експертом вказано , що він керуючи мотоциклом не мав технічної можливості уникнути наїзду на пішоходів , що свідчить про наявність ознак непереборної сили , також 04.10.2013 року експертами Харківського НДІСЕ імені Бокаріуса був наданий висновок комплексної комісійної судової транспортно - трасологічної експертизи та автотехнічної експертизи відповідно до висновків якої його вини також не встановлено. Всі ці висновки експертів знаходяться у матеріалах кримінального провадження. У позовній заяві позивачі посилаються на загальні фактори обгрунтування спричинення їм моральної шкоди , при цьому відсутні грунтовні пояснення щодо визначення саме заявленого ними розміру морального відшкодування . На думку відповідача розмір заявлених вимог є надміру завищеним . Увесь цей час вказує [PERSON] він живе з тягарем у душі , постійна нервова напруга та емоційні переживання призвели до тяжкої хвороби , і йому встановлена друга група інвалідності від 11.01.2023 року, також він має двоє дітей [PERSON] 2005 року народження та [PERSON] 2017 року народження , малолітній син вказує відповідач проживає разом з ним та знаходиться на його утриманні , він виховує його сам , оскільки мати проживає окремо та майже не спілкується , через стан здоров`я не може влаштуватись на роботу , єдиним доходом є пенсія по інвалідності. Щодо витрат на правову допомогу вказав що до позову не долучено доказів сплати такої суми та прохав відмовити повністю у задоволенні позову.( а.с. 62-76) Ухвалою суду від 28.02.2024 року відкрито спрощене провадження у справі , розгляд справи призначено на 16.05.2024 року. В судове засідання позивачі [PERSON] та [PERSON] не з`явились , надали до суду заяви в яких прохали розгляд справи провести у їх відсутність , позовні вимоги підтримують у повному обсязі ( а.с. 61, 77-78) , відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився , про дату розгляду справи повідомлений належним чином , надав до суду відзив в якому прохав відмовити у задоволенні позову ( а.с. 60, 62-76) . В зв`язку з неявкою в судове засідання осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу з допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Вивчивши цивільний позов , письмові пояснення відповідача, дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що в провадженні Гадяцького районного суду Полтавської області перебували матеріали кримінального провадження (справа №526/122/16-к , провадження 1- кп /526/2/2022 ) щодо обвинуваченого [PERSON] за ч.2 ст. 286 КК України . Відповідно до вироку по даній справі винесеного 13 квітня 2022 року Гадяцьким районним судом вбачається, що у кримінальному провадженні внесеному в ЄДРДР за № 12013180130000819 , обвинувачувався в тому, що 26.07.2013 року близько 17 години 15 хвилин [PERSON] рухався на мотоциклі «JAMAHA FZ6» з ідентифікаційним номером виробника « [NUMBER] « державну реєстрацію якого у встановленому порядку не здійснено у м. Гадячі Полтавської області на гору по вул. 50 років Жовтня в напрямку річки Псел до центру міста. Піднявшись нагору , повернув на перехресті доріг по цій же вулиці праворуч . Керуючи мотоциклом у даному місці при обранні швидкості руху транспортного засобу не врахував геометричні параметри дороги , наявність тут будівель , споруд , що створювали для нього обмежену видимість дороги по напрямку руху , внаслідок чого проїхавши перехрестя з вул. Степаненка та в`їхавши після випрямлення дороги по напрямку руху відстань не більше 81, 7 м , навпроти домоволодіння [ADDRESS] допустив зіткнення з пішоходами [PERSON] та малолітньою [PERSON] , які переходили проїзну частину дороги справа наліво відносно напрямку руху транспортного засобу. Внаслідок порушення правил дорожнього руху [PERSON] не справився із керуванням і здійснив наїзд на пішоходів , які переходили проїзну частину дороги справа наліво відносно напрямку руху транспортного засобу . Тим самим , при виникненні небезпеки для руху мотоцикла а саме пішоходів які переходили дорогу що об`єктивно можливо було виявити [PERSON] порушив вимоги п. 12.3. ПДР , відповідно до яких у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди , яку водій об`єктивно спроможний виявити він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди .Унаслідок несвоєчасного вжиття [PERSON] заходів зменшення швидкості аж до зупинки при наближенні до пішоходів , не врахування ним дорожніх умов та дорожньої обстановки , не обрання безпечної швидкості руху , керований ним мотоцикл допустив наїзд на цих пішоходів , при цьому першою удар правою бічною металевою частиною мотоцикла у голову та тулуб отримала малолітня [PERSON] , після чого падаючий корпус мотоцикла також удари у ноги її вітчима - [PERSON] , після чого пішоходи впали на дорожнє покриття , внаслідок наїзду керованого [PERSON] мотоциклом згідно висновку експерта № 247 від 15.10.2013 року [PERSON] спричинено тілесні ушкодження ,у вигляді рваної рани середньої третини великогомілкової кістки зі зміщенням , які кваліфікуються як тяжкі тілесні ушкодження, а через наїзд керованого [PERSON] мотоцикла на малолітнього пішохода [PERSON] . згідно висновку експерта № 145 від 28.08.2013 року за наслідками проведення судово медичної експертизи дитині було заподіяно тяжкі тілесні ушкодження , політравма, забій головного мозку тяжкого ступеня , субарахноїдальний крововилив у ліву скроневу тім`яну ділянку , у базальну поверхню головного мозку зліва , перелом 4 - го шийного хребця з крововиливами в місці перелому , переломи 4 - го , 5 - го ребер справа з крововиливами в м`які тканини в місцях переломів ребер , множинні крововиливи грудної клітки по передній поверхні , м`яких тканин груднини з крововиливами , м`яких тканин обох ключиць з крововиливами , забій легень , серця , крововилив та садна голови, тулуба , кінцівок , тощо . Від вказаних політравм через декілька хвилин після ДТП констатовано смерть малолітньої потерпілої. Судом першої інстанції - [PERSON] визнано винним за ч. 2 ст. 286 КК України та призначено покарання у вигляді 4 років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами на 2 роки. На підставі п «в» ст. 1 ЗУ Про амністію у 2014 році [PERSON] звільнено від відбування покарання. Цивільний позов потерпілого [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди , завданої вчиненням кримінального правопорушення задоволено частково , стягнуто з [PERSON] на його користь матеріальну шкоду в сумі 11 601 гривню 61 копійку та 125 000 гривень моральної шкоди , цивільний позов потерпілої [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди , завданої вчиненням кримінального правопорушення задоволено повністю , стягнуто з [PERSON] на її користь матеріальну шкоду в сумі 32121 гривні 4 копійки та 250 000 гривень моральної шкоди, цивільний позов прокурора залишено без розгляду. ( а.с. 10-16) . Вирок Гадяцького районного суду [PERSON] оскаржив до Полтавського апеляційного суду , де подав клопотання про звільнення його від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності . Ухвалою Полтавського апеляційного суді від 18 жовтня 2023 року вирок скасовано , а кримінальне провадження стосовно [PERSON] закрито на підставі п. 4 ч. 1 ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності. Разом з тим апеляційний суд в мотивувальній частині ухвали вказав, що висновки Гадяцького районного суду про винуватість [PERSON] у вчиненні необережного тяжкого злочину за наведених у вироку обставин підтверджуються сукупністю достатніх , допустимих та належних доказів , зібраних у встановленому законом порядку і досліджених судом , яким дана належна оцінка , його дії вірно кваліфіковані за ч. 2 ст. 186 КК України ( а.с. 17-18) .Ухвала є чинною. Верховний Суд у своїй Постанові від 24.05.2018 (справа № 531/2332/14-к) зазначив: «У разі закриття кримінального провадження та звільнення особи від кримінальної відповідальності цивільний позов не розглядається, а вимоги потерпілого можуть бути вирішені в порядку цивільного судочинства, оскільки закриття справи на підставах, зазначених у п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України, не звільняє особу від обов`язку відшкодувати заподіяну її діями шкоду.» Отже, звільнення [PERSON] від кримінальної відповідальності з нереабілітуючих підстав не звільняє його від цивільно-правової відповідальності відшкодувати завдані матеріальні збитки та моральну шкоду потерпілим в порядку цивільного судочинства. Згідно з частинами першою, другою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Частиною 2 ст. 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода відшкодовується незалежно від вини фізичної або юридичної особи, яка її завдала, зокрема, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Таким чином, особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є те, що володілець небезпечного об`єкта зобов`язаний відшкодувати шкоду незалежно від його вини. Перед потерпілим мають однаковий обов`язок відшкодувати завдану шкоду як винні, так і невинні володільці об`єктів, діяльність з якими є джерелом підвищеної небезпеки. Обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція завдавача шкоди. Отже, для відповідальності за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, достатньо лише трьох підстав: наявність шкоди; протиправна дія заподіювача шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною дією та шкодою. Вина заподіювача шкоди не вимагається. Тобто особа, яка завдала шкоди джерелом підвищеної небезпеки, відповідає й за випадкове її завдання (без вини). Відповідальність такої особи поширюється до межі непереборної сили. Тому її називають підвищеною. Тобто особа, яка завдала шкоди джерелом підвищеної небезпеки, відповідає і за випадкове її завдання (без вини). Відповідальність такої особи поширюється до межі непереборної сили. Дані висновки відповідають правовій позиції Верховного Суду, що наведена у постанові від 26 квітня 2022 року у справі № 184/1461/20-ц (провадження № 61-14226св21). Відповідно до частини 4 статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Діями відповідача [PERSON] потерпілим у вказаному вище кримінальному провадженні [PERSON] та [PERSON] була заподіяна моральна шкода, яку вони оцінюють в 250 000 грн за кожним, враховуючи характер та глибину фізичних та душевних страждань [PERSON] в зв`язку зі смертю її малолітньої дитини , та враховуючи характер та глибину фізичних та душевних страждань в зв`язку зі смертю його падчерки ( малолітньої дочки його дружини) і страждань від фізичного болю від отриманих тяжких тілесних ушкоджень [PERSON] .. У відповідності до ч. 1 ст. 23, ст. 1167 Цивільного Кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. У пунктах 1, 2 частини другої статті 23 Цивільного кодексу України зазначено, що моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Відповідно до ч. 2 ст. 1168 ЦК України, моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловіку (дружині) батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю. Розмір моральної шкоди визначається судом з урахуванням роз`яснень п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до якого, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачам моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, істотність вимушених змін у їх життєвих стосунках, конкретних обставин по справі і наслідків, що наступили. Так, мати втратила свою маленьку дочку , а вітчим свою падчерку , з якою проживав однією сім`єю та виховував її як рідну дитину , смерть дитини є найдорожчою втратою в їхньому житті. Смерть однозначно спричинила втрату важливого життєвого зв`язку, який поновлений бути не може та відповідно завдає довготривалих та глибоких душевних страждань. Позивачам завдана моральна шкода, яка полягає у душевних стражданнях у зв`язку із втратою близької людини,дитини з яким вони мали тісний соціальний зв`язок, порушено їхній нормальний спосіб життя, що потребує докладання додаткових зусиль для організації життя і побуту. При цьому суд зазначає, що сам факт загибелі [PERSON] ( а.с. 41) під час ДТП є безумовним свідченням глибини та тривалості моральних страждань позивачів, враховуючи те, що згідно з частиною першою статті 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. До аналогічного висновку прийшов Верховний Суд в своїй постанові від 02.11.2020 справа № 133/1238/17(провадження № 61-19345св19). Також суд зазначає, що потерпілий [PERSON] отримав тяжкі тілесні ушкодження від цього злочину , тривалий час лікувався , тобто страждав від фізичного болю . Суд не бере до уваги письмові заперечення відповідача [PERSON] , оскільки кримінальне провадження щодо нього було закрито саме у зв`язку із закінченням строків давності, тобто з нереабілітуючих підстав. Відповідно до статті 285 КПК України - про загальні положення кримінального провадження під час звільнення особи від кримінальної відповідальності , ( яка діє на даний час та на час винесення ухвали 18.10.2023 року ) обвинуваченому, який може бути звільнений від кримінальної відповідальності, повинно бути роз`яснено суть обвинувачення, підставу звільнення від кримінальної відповідальності і право заперечувати про закриття кримінального провадження з цієї підстави. У разі якщо обвинувачений, щодо якого передбачене звільнення від кримінальної відповідальності, заперечує проти цього, судове провадження проводиться в повному обсязі в загальному порядку. Суд першої інстанції у вироку вказав , що суд який здійснює розгляд справи .

Outcome: approved