Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-13 00:00:00

У лютому 2024 року Комунальне підприємство з експлуатації і ремонту житлового фонду «Житло-сервіс» звернулося до суду із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги. Вимоги позовної заяви мотивовані тим, що наказом Головного управління житлового забезпечення виконавчого органу Київської міської ради № 2 від 10.01.2008 житловий будинок [ADDRESS] передано на обслуговування Комунального підприємства з експлуатації і ремонту житлового фонду «Житло-сервіс». Відповідно до п. 2.2. Статуту предметом діяльності Комунального підприємства з експлуатації і ремонту житлового фонду «Житло-Сервіс» є надання житлово-комунальних послуг споживачам. Між позивачем та відповідачем, який є власником квартири [ADDRESS] , 22.08.2012 укладено договір про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій [ADDRESS], відповідно до якого підприємство надає послуги з обслуговування житлового будинку [ADDRESS] та прибудинкових територій, а власник квартири оплачує витрати по обслуговуванню будинку та прибудинкових територій і оплачує комунальні послуги. Посилаючись на те, що відповідач не в повному обсязі виконує умови договору, позивач зазначає, що за період з лютого 2020 року по жовтень 2023 року виникла заборгованість по оплаті житлово-комунальних послуг у сумі 18 749,45 грн. Крім того, позивачем нарахований індекс інфляції у сумі 255,77 грн., та 3% річних у сумі 87,84 грн. за період з 01.04.2020 по 31.01.2022. Враховуючи викладені обставини, позивач просить стягнути з відповідача заборгованість по оплаті житлово-комунальних послуг у сумі 18 749,45 грн., збитки від інфляції у сумі 255,77 грн. та 3% річних у сумі 87,84 грн., судові витрати у сумі 3 028,00 грн. та витрати на правничу допомогу в сумі 2 500,00 грн. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 16.02.2024 відкрито провадження у справі у порядку спрощеного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Згідно вимог ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. Відповідно до ст. 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи, справи, що виникають з трудових відносин, а також може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті. Розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи (ст. 279 ЦПК України). Судом було вжито всіх заходів для повідомлення відповідача про розгляд даної справи в порядку спрощеного позовного провадження. 12.03.2024 від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, у якому відповідач заперечує проти позову, посилаючись на те, що заборговність по оплаті житлово-комунальних послуг розрахована по недіючому тарифу, оскільки зазначений тариф не передбачений договором між позивачем та відповідачем. В розрахунку заборгованості у період з 02.2020 по 05.2020 з 06.2023 по 10.2023 зазначений тариф 6,89 грн. за кв.м. у період з 06.2020 по 05.2023 зазначений тариф 6,48 грн. за кв.м., проте у п. 4 Договору про надання послуг зазначений тариф 2,78 грн. за кв. м. у разі внесення оплати до 20 го числа місяця, що настає за розрахунком та 3,06 грн. за кв.м. після 20 го числа. Позивач не обгрунтовує підстави застосування двох нових тарифів у різний період. На підставі вищевикладеного просив відмовити в повному обсязі. 21.03.2024 від представника позивача надійшла відповідь на відзив, у якому зазначають, що Договір про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій [ADDRESS] від 22.08.2012 був укладений у період дії Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24.06.2004 №1875, з 10.12.2017 набрав чинності новий Закон України від 09 листопада 2017 року №2189 «Про житлово-комунальні послуги», яким послугу з утримання будинку і споруд та прибудинкових територій замінено на послугу з управління будинком та відмінено державне регулювання цін (тарифів) на послуги з управління будинком. Згідно із п.3 договору про надання послуг, у разі зміни тарифів, їх структури сторони, для виконання умов цього договору, керуються тарифами на послуги з моменту введення в дію затвердженого (погодженого) рішенням органу місцевого самоврядування змінених тарифу, його структури. Таким чином, оскільки розпорядження №211 було затверджено органом місцевого самоврядування 12.02.2018, тобто до втрати чинності норм ст.7, ст.14 та ст.31 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24.06.2004р. №1875, то укладений між сторонами договір є чинним на визначених ним умовах, в тому числі щодо тарифу зміненого до 10.06.2018. Відповідно до п.3 договору про надання послуг, у разі зміни тарифів, їх структури сторони, для виконання умов цього договору, керуються тарифами на послуги з моменту введення в дію затвердженого (погодженого) рішенням органу місцевого самоврядування змінених тарифу, його структури. Про дату зміни тарифів послуги Виконавець сповіщає споживача платіжним документом (квитанцією), а також шляхом розміщення об`яви на будинку. На підставі викладеного, нарахування вартості послуг Відповідачу з утримання будинків і прибудинкової території у період виникнення заборгованості здійснювалось в межах тарифу, затвердженого розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) №211 від 12.02.2018 «Про внесення змін та структури тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, які надають виконавці цих послуг, по кожному будинку окремо для здійснення розрахунків із споживача залежно від оплати останніми не пізніше або після 20 числа, що настає за розрахунковим». Так, відповідно до вказаного розпорядження, тариф з оплати послуг по [ADDRESS] після оплати 20 числа, шо настає за розрахунковим, складав 6,89 грн./кв.м. З метою приведення у відповідність нарахування вартості послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкової території по [ADDRESS] , до тарифу, що був затверджений розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) №211 від 12.02.2018р., а саме, з 6,48 грн./ кв.м, до 6,89 грн./ кв.м., Позивачем 08.06.2023р. було затверджено кошторис витрат в межах встановленого тарифу 6,89 грн/ кв.м. Саме тому, у розрахунку заборгованості у період з червня по жовтень 2023 року відображено відновлений тариф у відповідності до кошторису витрат - 6,89 грн./кв.м., що був затверджений в межах тарифу згідно розпорядження №211 від 12.02.2018. На підставі вищевикладеного просили задовольнити позов. 03.05.2024 від представника позивача надійшла заява з додатками доказів витрат понесених позивачем на професійну правничу допомогу. Дослідивши наявні письмові матеріали справи, суд дійшов до висновку про задоволення вимог позивача з наступних підстав. Судом встановлено, що наказом Головного управління житлового забезпечення виконавчого органу Київської міської ради № 2 від 10.01.2008 житловий будинок [ADDRESS] передано на обслуговування Комунального підприємства з експлуатації і ремонту житлового фонду «Житло-сервіс». Відповідно до п. 2.1. Статуту КП «Житло-Сервіс», підприємство створене з метою отримання прибутку від господарської діяльності із утримання, обслуговування, експлуатації та ремонту будинків і споруд комунальної власності територіальної громади м. Києва та прибудинкових територій, а також здійснення контролю за виконанням громадянами Правил користування приміщеннями житлових будинків і прибудинковими територіями. Відповідно до п. 2.2. Статуту предметом діяльності Комунального підприємства з експлуатації і ремонту житлового фонду «Житло-Сервіс» є надання житлово-комунальних послуг споживачам. Як вбачається з матеріалів справи, відповідач [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] на підставі договору дарування від 07.08.2012 посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Пшеничною С.О., зареєстровано в реєстрі за № 773, що підтверджується копією витягу про державну реєстрацію (а. с. 11). Згідно ст. ст. 19, 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Споживач зобов`язаний: 1) укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору; 5) оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Як вбачається з матеріалів справи, між позивачем та відповідачем, який є власником квартири [ADDRESS] , 22.08.2012 укладено договір на про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій [ADDRESS], відповідно до якого підприємство надає послуги з обслуговування житлового будинку [ADDRESS] та прибудинкових територій, а власник квартири оплачує витрати по обслуговуванню будинку та прибудинкових територій і оплачує комунальні послуги (а.с. 9-10). Господарська діяльність, спрямована на задоволення потреб фізичної особи щодо забезпечення експлуатації та/або ремонту жилих та нежилих приміщень, будинків і споруд, комплексів будинків і споруд, а також утримання прилеглої до них території є діяльністю з утримання будинків і прибудинкових територій відповідно до положень ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги». У залежності від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газопостачання, централізоване опалення тощо), 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, освітлення місць загального користування, поточний ремонт тощо), 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо), 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо) (ч. 1 ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»). Правовідносини із споживання житлово-комунальних послуг регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги», відповідно до ст. 4 якого законодавство України у сфері житлово-комунальних послуг базується на Конституції України і складається з нормативно-правових актів у галузі цивільного, житлового законодавства, цього Закону та інших нормативно-правових актів, що регулюють відносини у сфері житлово-комунальних послуг. Відповідно до ст. 14 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено розподіл житлово-комунальних послуг за порядком затвердження цін і тарифів на них. Відповідно до ч. 7 ст. 18 Закону України «Про місцеві державні адміністрації», місцева державна адміністрація регулює ціни та тарифи за виконання робіт та надання житлово-комунальних послуг підприємствами, а також визначає і встановлює норми їх споживання, здійснює контроль за їх додержанням. Згідно зі ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» залежно від функціонального призначення житлово-комунальними послугами є, зокрема, комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо). Відповідно до ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Порядок оплати за житлово-комунальні послуги визначений у ст. 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», якою передбачено, що плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку. Пунктом 1 ч. 1 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору про надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений п. 5 ч. 3 ст. 20 цього Закону обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити отримані ними житлово-комунальні послуги. Відсутність письмового договору щодо надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від встановленого законом обов`язку оплати послуг у повному обсязі, якщо він фактично користується ними зі згоди постачальника послуг. У розрізі даного спору зобов`язання відповідача оплатити послуги з утримання будинку та прибудинкової території урегульовано договірним зобов`язанням на підставі узгоджених договором дій постачальника і споживача послуг. Відповідно до положення ст. 322 ЦК України, власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Судом встановлено, що відповідач належним чином не здійснює оплату вартості житлово-комунальних послуг, та на підтвердження розміру заборгованості позивачем надано розрахунок, відповідно до якого за відповідачем за період з лютого 2020 року по жовтень 2023 року наявна заборгованість у розмірі 18 749,45 грн. Визначаючи розмір заборгованості відповідача за оплату житлово-комунальних послуг, суд покладає в обґрунтування рішення наданий позивачем розрахунок, як об`єктивний і належний доказ, що містить відомості щодо розміру нарахованих сум, здійснений на основі затверджених в установленому порядку норм та пропорційно до загальної площі найманої відповідачем квартири. Згідно з положеннями статей 526, 530, 611 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства у встановлений строк (термін), а у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно п. 35 Правил користування приміщеннями житлових будинків і прибудинковими територіями, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 08.10.1992 № 572, обов`язок по сплаті за обслуговування і ремонт будинку, комунальні та інші послуги покладається на власника, наймача, орендаря житлового приміщення. Відповідач не виконав грошове зобов`язання, а отже він, відповідно до положень ст. 625 ЦК України, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми. Таким чином, ураховуючи порушення відповідачем виконання зобов`язань по сплаті внесків на утримання будинку і прибудинкової території за період з 01.04.2020 по 31.01.2022, суд визнає правомірною вимогу позивача щодо стягнення з відповідача на його користь збитки від інфляції у розмірі - 255,77 грн., а також 3% річних у розмірі - 87,84 грн. Вказані розрахунки інфляційних втрат та трьох відсотків річних від простроченої суми перевірені судом та здійснені позивачем вірно. Відповідно до положень статей 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Суд, оцінює критично заперечення зазначені відповідачем у відзиві, адже вони спростовані доказами наявними у матеріалах справи та спростовані позивачем у відповіді на відзив. Разом з тим, відповідачем суду не надано жодних належних та допустимих доказів в заперечення позовних вимог. На основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які посилався представник позивача, як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. Позивачем при подачі позову до суду сплачено судовий збір у розмірі 3 028,00 грн., які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. Окрім того, позивачем понесені витрати на правову допомогу у розмірі 5 000,00 грн. Що стосується вимог позивача про стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу, то слід зазначити наступне. Відповідно до положень частини першої, пунктів 1, 4 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Разом із тим чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які необхідно застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Згідно з частиною третьою статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відповідно до частини четвертої статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. При розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань (частина перша статті 182 ЦПК України). Звертаючись до суду з позовом представник позивача просив покласти судові витрати, пов`язані з отриманням професійної правничої допомоги у сумі 5 000,00 грн на відповідача. На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу стороною позивача надано: копію Договору про надання правничої допомоги № 13-24Т від 10.01.2024, укладеною між АО «ШЕНЛІ» і позивачем; Договір № 78 про залучення адвоката для надання послуг за договором про надання правничої допомоги № 13-24Т від 10.01.2024, акт виконаних робіт за березень 2024 року по договору про надання правничої допомоги № 13-24Т від 10.01.2024, детальний опис робіт на суму 5 000,00 грн., довіреність від 10.01.2024 № 056/04-58, копія свідоцтва про право заняття адвокатською діяльністю Ключник А.В. Вивчивши надані документи, перевіривши обсяг наданих послуг, суд бере до уваги розмір понесених позивачем витрати за фактично отриману правничу допомогу в сумі 5 000,00 грн. враховуючи обсяг виконаних адвокатом Ключник А.В. робіт, ціну позову, суд вважає, що заявлений стороною розмір витрат на правничу допомогу підлягає задоволенню. У зв`язку з наведеним суд стягує з відповідача на користь позивача 5 000,00 грн. витрат на правничу допомогу.

Outcome: approved