Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-16 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Свої позовні вимоги мотивує тим, що 07 жовтня 2020 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «ІНФІНАНС» (далі по тексту - Кредитодавець/ТОВ «Інфінанс») та позичальником, яким є [PERSON] (далі по тексту - Відповідач/Позичальник) на підставі Заяви-анкети №3286853 на умовах Пропозиції ( оферти) на укладення електронного Договору позики, що акцептована Відповідачем 07.10.2020, шляхом підписання електронним підписом Відповідача (вчинення одноразовим ідентифікатором з урахуванням положень ч.6 і 12 п.1 ст.3, ст.12, п.12 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію», ч.1 ст.205 Цивільного Кодексу України), було укладено Договір надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту №0953922385/1. Відповідно до умов Договору позики Позичальнику надано кредит в розмірі 3000 грн., строк користування кредитом -30 днів, строк дії Договору 3 роки, відсоткова ставка 1,75%, за один день користування кредитом. Відповідач здійснив дії, спрямовані на укладення Договору позики шляхом заповнення заявки на сайті, з введенням коду підтвердження, який є одноразовим ідентифікатором на підписання електронного договору, та зазначенням інформації щодо реквізитів банківської картки, на рахунок якої, в подальшому, кредитодавцем було перераховано грошові кошти в розмірі 3000 грн. 16 грудня 2021 року між ТОВ «Інфінанс» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» було укладено Договір факторингу № 16-12/21, відповідно до якого ТОВ «Інфінанс» відступило на користь ТОВ «Вердикт Капітал» права грошової вимоги до Боржників за Договорами позики, у т.ч. за Договором позики №0953922385/1 від 07.10.2020 р., що укладений між ТОВ «Інфінанс» та [PERSON] . У свою чергу, ТОВ «Вердикт Капітал» відступило право вимоги до Боржників Товариству з обмеженою відповідальністю «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» відповідно до Договору відступлення права вимоги № 10-03/2023 від 10.03.2023 року, в тому числі за Договором позики №0953922385/1 від 07.10.2020 р., що укладений між ТОВ «Інфінанс» та [PERSON] . Таким чином, ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» наділено правом грошової вимоги до відповідача. У порушення умов договору відповідач свої зобов`язання за укладеним договором належним чином не виконує, внаслідок чого станом на 15.03.2024 року загальний розмір заборгованості становить 87802 грн. 50 к, яка складається із: заборгованості за кредитом (тілом кредиту) 3000 грн., заборгованості за відсотками на дату відступлення права вимоги 84802 грн 50 к. Проте, враховуючи принцип розумності,співмірності і пропорційності позивач просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованість у розмірі 36464,00 грн.,з яких: заборгованості за кредитом (тілом кредиту) 3000 грн.; заборгованості за відсотками на дату відступлення права вимоги від ТОВ «Інфінанс» - 33464,50 грн., судові витрати, що складаються зі сплаченого судового збору в розмірі 3028 грн. та 13000,00 грн. витрат на правову допомогу. Ухвалою Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 02 квітня 2024 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження. Призначено судове засідання, яке відкладено до 17 травня 2024 року. Представник позивача в судове засідання не з`явився, хоча про дату, час та місце судових засідань повідомлений належним чином. Згідно позовної заяви просили розгляд справи проводити без їх участі. Відповідач в судове засідання також не з`явилася, хоча про дату, час та місце судового засідання повідомлена належним чином. Згідно письмового відзиву заявлені позовні вимоги не визнала, просила суд відмовити в їх задоволенні в повному обсязі. Свою позицію мотивує тим, подані позивачем докази щодо заборгованості, не є підтвердженням виконання банківських операцій та не підтверджують дійсності суми боргу. Тому відсутня можливість перевірити чи виникла зазначена заборгованість саме внаслідок порушення відповідачем умов відповідного кредитного договору. Позивачем не надано жодного доказу на підтвердження сплати ТОВ «»ФК «Вердикт Капіталл» коштів ТОВ «Інфінанс» за передачу права вимоги згідно договору факторингу від 16.12.2021 №16-12/2021, не доведено набуття права вимоги до відповідача за спірним кредитним договором. Крім того зазначає, що позивач у відповідності до положень ст.1048 ЦК України, має право стягувати заборгованість по нарахованих та несплачених процентах за користування кредитними коштами у межах погодженого сторонами строку кредитування. За кредитним договором №0953922385/1 від 07.10.2020, тобто до 06.11.2020 в розмірі 4575 грн. (3000 грн. х1,75%х30=1575 грн. (проценти в межах погодженого строку користування кредитом); 3000 грн.+1575 грн. =4575 грн. -загальна сума заборгованості в межах строку користування кредитом). Після закінчення строку кредитування у позикодавця відсутні правові підстави нараховувати передбачені договором проценти. Захист порушених прав Позикодавця передбачено ч.2 ст.625 ЦКУ. Проте, позивач не пред`явив позовні вимоги щодо стягнення компенсації згідно ст.625 ЦК України. Просить звернути увагу суду, що розмір суми кредиту складає лише 3000 грн., тоді як нарахованих відсотків 33464 грн., що є непропорційно великою сумою. З приводу стягнення витрат на правничу допомогу, зазначає, що сума витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 13000 грн. вважає неспівмірною та такою, що не підлягає стягненню. Наданий позивачем договір про правничу допомогу не містить конкретного предмету правової допомоги. З огляду на вказане, платіжне доручення №41300000 від 08.02.2024 не є доказом того, що ці витрати пов`язані саме з даною справою, а тому не підлягають стягненню. Згідно письмових пояснень, представник позивача не погоджується з поданими відповідачем відзивом. Свою позицію мотивує тим, що відповідачем не надано жодного доказу того, що ним оспорювався зазначений вище кредитний договір раніше. Крім того, отримавши позовну заяву відповідач зустрічного позову щодо оспорення зазначеного кредитного договору щодо його не укладення, не подав. Тому договір є чинним, оскільки відповідає формі, передбаченій ст.207, 208, 1047, 1055 ЦК України. Оскільки ні Договір факторингу, ні Договір відступлення права вимоги не оскаржені, тому ТОВ «Коллект центр» наділено правом грошової вимоги до відповідача. Відсотки нараховані в межах дії договору позики. Витрати на правничу допомогу підтверджені копією договору про надання правової допомоги, платіжним дорученням, заявкою на надання юридичної допомоги та Витягом з Акту про надання юридичної допомоги. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши письмові докази, з`ясувавши фактичні обставини, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, прийшов до наступних висновків. Статтею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 07 жовтня 2020 року між [PERSON] та ТОВ «Інфінанс» був укладений договір надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту №0953922385/1, згідно Заявки-анкети на отримання кредиту №3286853 від 07.10.2020, відповідно до умов якого, товариство надає позичальнику фінансову послугу з надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту за умовами програми «Money BOOM Loyal», а позичальник зобов`язується отримати та належним чином використовувати і повернути в передбачені цим договором строки кредит та сплатити відсотки та інші платежі за користування кредитом. Відповідно до пропозиції надання кредиту згідно заявки - анкети № 3286853 від 07.10.2020 в рамках договору надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту №0953922385/1 від 07.10.2020 (оферти), ТОВ «Інфінанс» пропонує [PERSON] отримати транш кредиту в рамках договору надання позики в тому числі і на умовах надання фінансового кредиту №0953922385/1 від 07.10.2020. Розмір кредиту 3000 грн, строк користування кредитом 30 днів, відсоткова ставка 1,75% за один день користування кредитом, річна відсоткова ставка 638,75 % річних. Строк дії договору - 3 роки. Максимальна відсоткова ставка 3,5% за один день користування кредитом, застосовується за умови неналежного виконання умов Договору. Пропозиція містить відмітку про підписання електронним підписом. Відповідно до акцепту оферти від 07.10.2020 на отримання траншу кредиту згідно заявки - анкети № 3286853 від 07.10.2020 в рамках договору надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту №0953922385/1 від 07.10.2020, [PERSON] згодна отримати кредит в рамках договору надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту. Розмір кредиту 3000 грн, строк користування кредитом 30 днів, відсоткова ставка 1,75% за один день користування кредитом, річна відсоткова ставка 638,75 % річних. Строк дії договору - 3 роки. Максимальна відсоткова ставка 3,5% за один день користування кредитом, застосовується за умови неналежного виконання умов Договору. Акцепт містить відмітку про підписання електронним підписом 3І2f0v. Згідно з довідкою про ідентифікацію Товариства з обмеженою відповідальністю «ІНФІНАНС» вбачається, що клієнт [PERSON] , з якою укладено договір від 07.10.2020, ідентифікований товариством за одноразовим ідентифікатором 3І2f0v. Електронний цифровий підпис у формі зазначеного одноразового ідентифікатору було використано [PERSON] при укладанні договору від 07.10.2020 за допомогою номера телефону [NUMBER] . Такий номер телефону зазначено в Заявці - Анкеті [PERSON] . Таким чином договір про надання кредиту було укладено в електронній формі на умовах пропозиції (оферти) на укладення електронного договору про надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту № 0953922385/1 від 07 жовтня 2020 року, що акцептована відповідачем 07 жовтня 2020 року, шляхом підписання електронним підписом відповідача. Отже укладення договору підтверджується візуальною формою послідовності дій клієнта щодо укладення електронного договору про надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту №0953922385/1 від 07 жовтня 2020 року. На переконання суду, вказаний правочин є правомірними, адже в розумінні ст. 204 ЦК України його недійсність прямо законом не встановлена. Відомості щодо визнання даного Договору недійсним у суду відсутні, зустрічний позов стороною відповідача не заявлено. ТОВ «ІНФІНАНС» своєчасно та в повному обсязі виконало зобов`язання за договором про надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту № 0953922385/1 від 07 жовтня 2020 року, перерахувавши 07.10.2020 одним платежем 3000 грн на карту [NUMBER] в порядку передбаченому умовами договору, що підтверджується наданою позивачем квитанцією. Номер зазначеної картки співпадає з номером картки, що зазначена [PERSON] в Заявці - Анкеті на отримання кредиту. 16.12.2021 року між ТОВ «Інфінанс» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» було укладено Договір факторингу № 16 -12/21, відповідно до якого ТОВ «Інфінанс» відступило на користь ТОВ «Вердикт Капітал» права грошової вимоги до Боржників за Договорами позики, у т.ч. за Договором позики №0953922385/1 від 07.10.2020, що укладений між ТОВ «Інфінанс» та [PERSON] 16.12.2021 ТОВ «Вердикт капітал» та ТОВ «ІНФІНАНС» підписали акт прийому-передачі реєстру боржників в електронному вигляді за договором факторингу №16-12/21. З Реєстру боржників від 16.12.2021 до Договору факторингу №16-12/21 від 16.12.21 вбачається, що загальна сума заборгованості за договором позики № 0953922385/1 [PERSON] становить 46852,50 грн, із яких: 3000 грн - основна сума боргу та 43852,50 грн - заборгованість за відсотками. У свою чергу, ТОВ «Вердикт Капітал» відступило право вимоги до Боржників Товариству з обмеженою відповідальністю «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» відповідно до Договору відступлення права вимоги № 10-03/2023/1 від 10.01.2023, в тому числі за Договором позики №0953922385/1 від 07.10.2020, що укладений між ТОВ «Інфінанс» та [PERSON] 10.03.2023 ТОВ «Вердикт капітал» та ТОВ «Коллект центр» підписали акт прийому-передачі реєстру боржників в електронному вигляді за договором факторингу №10-03/2023/01. З Реєстру боржників від 10.03.2023 до Договору факторингу №10-03/2023/1 від 10.03.2023 вбачається, що загальна сума заборгованості за договором позики № 0953922385/1 [PERSON] становить 87802,50 грн, із яких: 3000 грн - основна сума боргу та 84802,50 грн - заборгованість за відсотками. Згідно розрахунку заборгованості загальний розмір заборгованості по поверненню кредитних коштів та сплаті процентів за користування кредитом, що підлягає стягненню з [PERSON] станом на 15 березня 2024 року становить 87802 грн. 50 к, яка складається із: заборгованості за кредитом (тілом кредиту) 3000 грн., заборгованості за відсотками на дату відступлення права вимоги 84802 грн 50 к. Проте, позивач, скориставшись своїм правом щодо зменшення суми заборгованості, просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованість у розмірі 36464,00 грн.,з яких: заборгованості за кредитом (тілом кредиту) 3000 грн.; заборгованості за відсотками на дату відступлення права вимоги від ТОВ «Інфінанс» - 33464,50 грн. Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (частина 1 статті 530 ЦК України). Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 2 статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до статті 1055 ЦК України, кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Частиною 1 статті 1055 ЦК України визначено, що кредитний договір укладається у письмовій формі. При цьому, в частині 1 статті 207 ЦК України визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Згідно зі статтею 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Частина 5 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачає, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Суд відхиляє доводи відповідача про необізнаність останньої про договірні відносини та не підписання нею кредитного договору, оскільки ці доводи спростовуються наявними у матеріалах справи доказами. Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину тощо) вказується особа, яка створила замовлення. Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і літер, або лише цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном та паролем, формується електронний документ, у якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення. Отже, без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт продавця за допомогою логіна особистого кабінету та пароля особистого кабінету договір між сторонами не був би укладений. До аналогічних висновків дійшов Верховний Суд в постановах від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18; від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 12 січня 2021 року у справі № 524/5556/19, від 10 червня 2021 року 234/7159/20, від 02 листопада 2021 року у справі № 243/6552/20087, відповідно до вимог частини 4 статті 263 ЦПК України, суд враховує при виборі і застосуванні норми права до цих спірних правовідносин.. Оскільки без здійснення вказаних дій відповідачем кредитний договір не був би укладений сторонами, суд приходить до висновку, що цей правочин відповідно до Закону України "Про електронну комерцію" вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі, та укладення цього договору у запропонованій формі відповідало внутрішній волі позивача. З наданих доказів встановлено, що електронний договір про надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту № 0953922385/1 від 07.10.2020 року, було укладено в інформаційно-комунікаційній системі кредитодавця ТОВ «ІНФІНАНС» 07.10.2020. Відповідач, використовуючи номер телефону [NUMBER] отримала від ТОВ «ІНФІНАНС» одноразовий ідентифікатор 3І2f0v, зайшла у особистий кабінет, ознайомився з інформацією про доступні продукти товариства, отримав інформацію про обрані умови кредиту, та підписала його одноразовим ідентифікатором 3І2f0v. Одноразовий ідентифікатор 3І2f0v направлявся відповідачу шляхом надсилання повідомлення на її зазначений мобільний номер, який вказувався нею при реєстрації на сайті. В день підписання договору ТОВ «ІНФІНАНС» здійснило перерахунок кредитних коштів на карту [NUMBER] . Номер мобільного телефону за допомогою якого отримано одноразовий ідентифікатор та номер картки, на яку надіслані запозичені кошти співпадають з інформацією, що міститься в Заявкі-Анкеті, яка містить особисту інформацію, що відома тільки відповідача (номер ІПН, серія, номер паспорту, ким виданий,коли, номера мобільних телефонів, електронна адреса та інш). Отримання таких даних відповідачем не спростовано. На існування між сторонами кредитних правовідносин та ознайомлення з умовами договору вказує і часткове виконання позичальником свого обв`язку у вигляді здійснення нею платежів на погашення заборгованості, а саме: 18.11.2020 -300 грн. Окрім того, в кредитному договорі зазначено адресу [PERSON] , її паспортні дані, реєстраційний номер облікової картки платника податків, місце проживання, котрі належать останній, що є підтвердженням здійсненою ним процедурою ідентифікації в розумінні положень Закону України «Про електронну комерцію». Необгрунтованими є твердження відповідача, що позивачем не надано будь-яких підтверджуючих доказів перерахування позивачем грошових коштів на її картковий рахунок, враховуючи наступне. Так, згідно договору позики встановлено, що позика надається шляхом перерахування товариством грошових коштів на банківський картковий рахунок позичальника, кредит надається в безготівковій формі у національній валюті на реквізити банківської картки, вказаної клієнтом. Факт перерахування коштів на картковий рахунок відповідача підтверджується відповідними довідками. Відповідачем не надано суду належних і допустимих доказів того, що відповідні кошти не були зараховані на її картковий рахунок, вказаний у договорі або доказів того, що вказаний картковий рахунок їй не належить. Заперечуючи проти перерахування кредитних коштів, відповідач не була позбавлена можливості надати відповідні банківські дані/інформацію на підтвердження своїх доводів, маючи при цьому безперешкодний та повний доступ до таких. Виходячи з наведеного, позивачем надано належні та допустимі докази укладення кредитного договору та отримання [PERSON] кредитних коштів у сумі 3000,00 грн. Позикодавець, перерахувавши відповідачу обумовлені грошові кошти, виконав умови кредитного договору, натомість [PERSON] свої зобов`язання з повернення коштів за договором в повному обсязі не виконала. Оскільки відповідачу надано у позику грошові кошти шляхом перерахування їх на банківську картку, вказану нею, суд дійшов висновку щодо стягнення з [PERSON] суми тіла кредиту за договором від 07.10.2020 року у розмірі 3000,00 грн. на користь ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР», як нового позикодавця. Вказане свідчить про відсутність підстав для дослідження завірених належним чином первинних документів, які б свідчили, що ТОВ «Інфінанс» з власного рахунку перерахувало кредитні кошти, як про те просить відповідач. При цьому суд враховує, що відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом. Статтею 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно звисновком ВеликоїПалати ВерховногоСуду,викладеним упостанові від11вересня 2018року усправі №909/968/16(провадження№ 12-97гс18),договір факторингує правочином,який характеризуєтьсятим,що:а)йому притаманнийспецифічний суб`єктнийсклад (клієнт-фізична чиюридична особа,яка єсуб`єктомпідприємницької діяльності,фактор -банк абоінша фінансоваустанова,яка відповіднодо законумає правоздійснювати фінансові,в томучислі факторинговіоперації,та боржник-набувач послугчи товарівза первиннимдоговором);б)його предметомможе бутилише правогрошової вимоги(такої,строк платежуза якоюнастав,а такожмайбутньої грошової вимоги); в) метою укладення такого договору є отримання клієнтом фінансування (коштів) за рахунок відступлення права вимоги до боржника; Отже, за договором факторингу фактор передає грошові кошти клієнту, за що отримує право вимоги за грошовим зобов`язанням боржника та плату за надані грошові кошти, а клієнт отримує грошові кошти, за що передає право вимоги до боржника та сплачує плату за отримані кошти. Суд бере до уваги, що доказів на підтвердження того, що вищевказані Договори факторингу, скасовані, відповідачем не надано. Таким чином, право грошової вимоги до відповідачки на даний час має ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР». Щодо доводів відповідача щодо не повідомлення її про відступлення прав вимог за договором позики, суд враховує, що відповідно до вимог ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. У частині другій статті 517 ЦК України передбачено, що боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні. Отже, за змістом наведених положень закону, боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору і таке виконання є належним. Аналогічний висновок міститься у постанові Верховного Суду України від 23 вересня 2015 року у справі № 6-979цс15. Підстав відступити від такого правового висновку щодо застосування норми права у подібних відносинах під час розгляду цієї справи колегією суддів не встановлено. З матеріалів справи вбачається, що позичальником заборгованість ні новому, ні попереднім кредиторам по кредитному договору в повному обсязі не сплачена, внаслідок чого утворилася заборгованість у заявленій до стягнення сумі. Відповідно до ст. 518 ЦК України боржник має право висувати вимоги проти нового кредитора у зобов`язанні заперечення, які він мав проти первісного кредитора на момент одержання письмового повідомлення про заміну кредитора. Наслідками неповідомлення боржника є відповідальність нового кредитора за ризик настання несприятливих для нього наслідків і визнання виконання боржником зобов`язання первинному кредитору належним. Неповідомлення боржника про заміну кредитора не тягне за собою відмову у позові новому кредитору, а може впливати на визначення розміру боргу перед новим кредитором у випадку проведення виконання попередньому або ж свідчити про прострочення кредитора. Тобто факт неповідомлення боржника про уступку права вимоги новому кредитору за умови невиконання боржником грошового зобов`язання не є підставою для звільнення боржника від виконання зобов`язань. З огляду на викладене, саме по собі неотримання повідомлення позичальника про відступлення права вимоги, на що посилається відповідач, не припиняє зобов`язань сторін за договором і не може бути підставою для відмови у стягненні заборгованості на користь нового кредитора. З приводу нарахування процентів за кредитним договором, суд зазначає наступне. Відповідно до ч.1 статті 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Згідно з ч.1, ч.2 статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до ч.1, ч.2 статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно приписів ч.4 статті 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин, апеляційний суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У пунктах 81-92 постанови Великої Палати Верховного Суду від 05.04.2023 року у справі №910/4518/16, провадження №12-16гс22, викладено наступні висновки: Велика Палата Верховного Суду наголошує, що проценти відповідно до статті 1048 ЦК України сплачуються не за сам лише факт отримання позичальником кредиту, а за "користування кредитом" (тобто за можливість позичальника за плату правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу). Надання кредиту наділяє позичальника благом, яке полягає в тому, що позичальник, одержавши від кредитора грошові кошти, не повинен повертати їх негайно, а отримує можливість правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу (строку кредитування, у межах якого сторони можуть встановити періоди повернення частини суми кредиту), а кредитор, відповідно, за загальним правилом не вправі вимагати повернення боргу протягом відповідного строку (право кредитора достроково вимагати повернення всієї суми кредиту передбачає частина друга статті 1050 ЦК України). Саме за це благо - можливість правомірно не повертати кредитору борг протягом певного часу - позичальник сплачує кредитору плату, якою є проценти за договором кредиту відповідно до статті 1048 ЦК України. Уклавши кредитний договір, сторони мають легітимні очікування щодо належного його виконання. Зокрема, позичальник розраховує, що протягом певного часу він може правомірно "користуватися кредитом", натомість кредитор розраховує, що він отримає плату (проценти за "користування кредитом") за надану позичальнику можливість не повертати всю суму кредиту одразу. Разом з цим зі спливом строку кредитування чи пред`явленням кредитором вимоги про дострокове погашення кредиту кредит позичальнику не надається, позичальник не може правомірно не повертати кошти, а тому кредитор вправі вимагати повернення кредиту разом із процентами, нарахованими відповідно до встановлених у договорі термінів погашення періодичних платежів на час спливу строку кредитування чи пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту у межах цього строку. Тобто позичальник у цьому разі не отримує від кредитора відповідне благо на період після закінчення строку кредитування чи після пред`явлення кредитором вимоги про дострокове погашення кредиту, а тому й не повинен сплачувати за нього нові проценти відповідно до статті 1048 ЦК України. Очікування кредитодавця, що позичальник повинен сплачувати проценти за "користування кредитом" поза межами строку, на який надається такий кредит (тобто поза межами існування для позичальника можливості правомірно не сплачувати кредитору борг), виходять за межі взаємних прав та обов`язків сторін, що виникають на підставі кредитного договору, а отже, такі очікування не можуть вважатись легітимними. Велика Палата Верховного Суду зауважує, що зазначене благо виникає у позичальника саме внаслідок укладення кредитного договору. Невиконання зобов`язання з повернення кредиту не може бути підставою для отримання позичальником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу, а отже - і для виникнення зобов`язання зі сплати процентів відповідно до статті 1048 ЦК України. За таких обставин надання кредитодавцю можливості нарахування процентів відповідно до статті 1048 ЦК України поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту вочевидь порушить баланс інтересів сторін - на позичальника буде покладений обов`язок, який при цьому не кореспондує жодному праву кредитодавця. Велика Палата Верховного Суду також звертає увагу на аналогічне правове регулювання можливості стягнення процентів поза межами встановленого договором строку повернення вкладу в спорах, в яких банки, на порушення умов договору банківського вкладу, не повертають вкладникам банківські вклади та нараховані за ними проценти. Проценти за банківським вкладом нараховуються лише в межах строку, визначеного у договорі банківського вкладу, тобто за правомірне користування цими коштами. Інакше кажучи, так само як банк не може нараховувати проценти за користування позичальником кредитом після спливу визначеного у договорі строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України (пункт 54 постанови Великої Палати Верховного Суду від 29.03.2018 року у справі №444/9519/12), так само і вкладник за договором банківського вкладу після закінчення строку, на який зроблений вклад, позбавлений права вимагати стягнення процентів за правомірне користування банком цими коштами. Зокрема, в постанові Великої Палати Верховного Суду від 20.03.2019 року у справі №761/26293/16-ц сформульовано такі висновки. Строковий договір банківського вкладу покладає на банк обов`язок прийняти від вкладника суму коштів, нарахувати на неї проценти та повернути ці кошти з процентами зі спливом установленого договором строку. Закінчення строку дії договору банківського вкладу не звільняє банк від обов`язку повернути (видати) кошти вкладникові. Сторони за домовленістю можуть визначити порядок здійснення повернення коштів за строковим вкладом - шляхом перерахування на поточний рахунок вкладника, шляхом видачі готівкою через касу банку або іншим шляхом. Зазначені вище норми не містять обмежень при виборі сторонами такого договору способу виконання зобов`язання з повернення коштів банку перед вкладником. У разі якщо договором банківського вкладу передбачено повернення вкладу коштів шляхом їх перерахування на поточний рахунок вкладника, із чим погодились обидві сторони, укладаючи такий договір, то після здійснення зазначеної операції правовідносини сторін трансформуються у правовідносини банківського рахунку відповідно до положень частини третьої статті 1058 ЦК України. Така трансформація означає, що вкладник має право отримати готівкою повернуті банком на поточний рахунок кошти за вкладом, але до правовідносин між ними вже не можуть застосовуватись положення договору строкового банківського вкладу у зв`язку з тим, що строк його дії закінчився. Близькі за змістом висновки також сформульовані в постанові Великої Палати Верховного Суду від 09.11.2021 у справі № 320/5115/17. Отже, припис абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України. Вказаних вище висновків Велика Палата Верховного Суду також дійшла у постановах від 28.03.2018 року у справі №444/9519/12 (пункти 53, 54) та від 04.02.2020 року у справі №912/1120/16 (пункт 6.19). Велика Палата Верховного Суду вважає, що підстав для відступу від таких висновків немає." Як вбачається із матеріалів справи, договором №0953922385/1 від 07.10.2020 визначено умови кредитування, зокрема: розмір кредиту 3000 грн.; строк кредитування 30 днів; строк дії договору 3 роки; відсоткова ставка 1,75% за один день користування кредитом, застосовується за умови належного виконання умов договору та відсутності пролонгації; річна відсоткова ставка 638,75%, застосовується за умови належного виконання умов договору та відсутності пролонгації; загальна вартість кредиту у грошовому вираженні становить: 1 575 грн., за умови належного виконання умов договору та відсутності пролонгації; максимальна відсоткова 3,5% за один день користування кредитом, застосовується за умови неналежного виконання умов договору; максимальна річна відсоткова ставка 1 277,5%, застосовується за умови неналежного виконання умов договору; загальна вартість кредиту у грошовому вираженні становить 3150 грн., за умови неналежного виконання умов договору; всі інші умови викладені у Правилах, які є невід`ємною частиною договору. До позову позивачем додано роздруківку Правил надання грошових коштів у позику, в тому числі, і на умовах фінансового кредиту за умовами програми «Money BOOM Loyal». При цьому, матеріали справи не містять в собі підтверджень, що саме додані до позовної заяви Правила надання грошових коштів у позику, в тому числі, і на умовах фінансового кредиту за даними умовами розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заявку-анкету та акцепт оферти, а також підтверджень того, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема, і щодо нарахування відсотків за користування поточною сумою фінансового кредиту з дня отримання, включно та по день фактичного повернення, включно, виходячи із максимальної відсоткової ставки (п.6.1. Правил). Крім того, роздруківка із сайту позивача не може бути належним доказом у справі, оскільки даний доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони - позикодавця, яка може вносити і вносить відповідні зміни у зазначені Правила. У зв`язку із наведеним, Правила надання грошових коштів у позику, в тому числі, і на умовах фінансового кредиту за умовами «Money BOOM Loyal», які наявні у матеріалах справи та не містять підпису відповідача, не можна розцінювати, як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 07 жовтня 2020 року. За даних обставин, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді обов`язок нарахування відсотків поза межами строку користування кредитом. Таким чином, за період до прострочення боржником свого обов`язку підлягають стягненню лише проценти від суми позики (кредиту), відповідно до умов договору та частини першої статті 1048 ЦК України, як плата за надану позику (кредит), а за період після такого прострочення підлягають стягненню річні проценти, відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, як грошова сума, яку боржник повинен передати кредитору, у разі порушення боржником зобов`язання, тобто, як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання. Оскільки відповідачем зобов`язання за договором належним чином виконані не були, а сторонами укладеного договору була обумовлена максимальна відсоткова ставка у розмірі 3,5% за один день користування кредитом, яка повинна застосовуватися за умови неналежного виконання умов договору, то приймаючи до уваги строк кредитування - 30 днів, та суму наданого кредиту - 3 000 грн., суд приходить до висновку, що крім заборгованості за тілом кредиту в сумі 3 000 грн., з відповідача також підлягає стягненню на користь позивача заборгованість за нарахованими відсотками за користування кредитом, в сумі 2 850 грн. Розрахунок наступний: 3 000 грн. х 3,5% х 30 днів = 3150 грн.-300 грн. (оплата кредиту відповідачем 18.11.2020)=2850 грн. Таким чином, загальна сума грошових коштів, яка підлягає до стягнення з відповідача на користь позивача, становить 5850 грн. (3000 грн.+2850 грн.). При вирішенні питання щодо стягнення судових витрат, суд виходить з наступного. Згідно з частинами першою, третьою статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (частина 1 статті 141 ЦПК України). У разі часткового задоволення позову інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (пункт 3 частини 2 статті 141 ЦПК України). При зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір у розмірі 3028 грн. З матеріалів справи вбачається, що позивачем сплачений судовий збір в сумі 3028 грн, який відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України покладається на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог (16%, що становить 484 грн. 48 коп.). Крім того, позивач просить стягнути з відповідача на свою користь витрати на правничу допомогу у розмірі 13 000 грн. Позивачем на підтвердження надання правничої допомоги надано договір про надання правової допомоги від 02 січня 2023 року, укладений з адвокатським об`єднанням «Лігал Ассістанс»; прейскурант послуг даного адвокатського об`єднання; заявка на надання юридичної допомоги та Витяг з акту, згідно з якими загальна вартість правничої допомоги становить 13 000,00 грн. та складається з надання усної консультації в сумі 4000,00 грн., та складення позовної заяви в сумі 9 000,00 грн. 09 лютого 2024 року ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» на рахунок Адвокатського об`єднання «ЛІГАЛ АССІСТАНС» сплачено суму 51 000 грн. за надання правової допомоги згідно договору № 02-01/2023 від 02.01.2023 про надання правової допомоги. Відповідно до частини 1 статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Згідно пункту 2 частини 2 статті 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини 2 статті 137 та частина 8 статті 141 ЦПК України). При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини (постанова ВС від 16.02.2023 у справі № 824/9/22 (провадження № 61-11644ав22). Відповідач у відзиві вважає їх неспівмірними та такими, що не підлягають стягненню. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, враховуючи критерій розумності розміру, виходячи з конкретних обставин справи, віднесення справи до категорії малозначних, обсяг виконаних адвокатом робіт (наданих послуг) та значення справи для сторін, виходячи з принципів пропорційності, співмірності, розумності, суд дійшов висновку, що розмір таких витрат має бути стягнений, але у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України, тобто пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Отже, відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати пропорційно задоволених вимог, та оскільки позов задоволено на 16 %, тому судові витрати з правничої допомоги в розмірі 2080 грн., підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: partial