Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-26 00:00:00

У березні 2024 року [PERSON] в особі представника адвоката Бойко С.О. звернулась до Подільського районного суду м. Києва із вищевказаним позовом. В обгрунтування заявлених вимог позивач зазначає, що 10 лютого 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Харою Наталією Станіславівною був вчинений виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 5179, яким запропоновано стягнути з [PERSON] , яка є боржником за Кредитним договором № 2001391052101 від 04.09.2019 року, укладеним із ПАТ «Перший Український Міжнародний Банк» правонаступником усіх прав та обов`язків якого є АТ «Перший Український Міжнародний Банк». Приватним виконавцем Малковою М.В. було надано [PERSON] постанову від 12.03.2021 про відкриття виконавчого провадження ВП № [NUMBER] (з ідентифікатором для доступу), копію Договору № 2001391052101 від 04.09.2019 року, копію Виконавчого напису № 5179 від 10.02.2021, копію заяви про примусове виконання рішення. Позивач звернувся до Подільського районного суду м. Києва з позовом до АТ «ПУМБ» про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Рішенням Подільського районного суду міста Києва від 15.01.2024 по справі № 758/172/24, визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис № 5179 від 10.02.2021, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Харою Н.С. про стягнення суми заборгованості у розмірі 24886,62 грн. з [PERSON] на користь АТ «ПУМБ». Рішення набрало законної сили 15.02.2024. На даний час, AT «ПУМБ» добровільно не повернуло позивачці кошти, які були набуті без достатньої правової підстави. Позивач вважає, що на теперішній час відпала правова підстава, за якою з неї були стягнуті кошти на користь відповідача в розмірі 22 547 грн 11 коп., а тому ці кошти мають бути їй повернуті. Отже, позивач просить стягнути з відповідача безпідставно набуті грошові кошти в розмірі 22 547 грн 11 коп., а також судові витрати, які складаються із судового збору та витрат на професійну правничу допомогу. В судове засідання представник позивача не з`явився, надіслав на адресу суду заяву, в якій просив розглядати справу без його участі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності до суду не надходило. Відповідач своїм правом на подачу відзиву не скористався. Третя особа в судове засідання не з`явилася, про дату, час і місце судового засідання повідомлялася належним чином, причини неявки суду не повідомила, заяви про розгляд справи за її відсутності до суду не надходило. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Представник позивача не заперечував проти розгляду справи за відсутності відповідача. У зв`язку з наведеним, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутністю відповідача, а матеріали, що є у справі, достатніми для цього. Дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив такі фактичні обставини. 10 лютого 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Харою Наталією Станіславівною був вчинений виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 5179, яким запропоновано стягнути з [PERSON] , яка є боржником за Кредитним договором № 2001391052101 від 04.09.2019 року, укладеним із ПАТ «Перший Український Міжнародний Банк" правонаступником усіх прав та обов`язків якого є АТ "Перший Український Міжнародний Банк". Приватним виконавцем Малковою М.В. було надано [PERSON] . Постанову від 12.03.2021 р. про відкриття виконавчого провадження ВП № [NUMBER] (з ідентифікатором для доступу), копію Договору № 2001391052101 від 04.09.2019 року, копію Виконавчого напису № 5179 від 10.02.2021 р., копію заяви про примусове виконання рішення. Рішенням Подільського районного суду міста Києва від 15.01.2024 р. по справі № 758/172/24, визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис № 5179 від 10.02.2021, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Харою Н.С. про стягнення суми заборгованості у розмірі 24 886,62 грн. з [PERSON] на користь АТ «ПУМБ». Рішення набрало законної сили 15.02.2024. 28 лютого 2024 року в зв`язку з отриманням вище зазначеного рішення, приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Малковою Марією Вікторівною було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження № [NUMBER], дану постанову відповідач у порядку та строки, визначені Законом України «Про виконавче провадження» не оскаржував. На даний час, AT «ПУМБ» добровільно не повернуло позивачці кошти, які були набуті без достатньої правової підстави. На адвокатський запит представником АТ «ПУМБ» було відмовлено у наданні запитуваної інформації посилаючись на Закон України «Про інформацію» та Закон України «Про банки і банківську таємницю». У відповіді № 7411 від 13.02.2024 року, яка була надана приватним виконавцем Малковою Марією Вікторівною на адвокатський запит зазначено, що в межах виконавчого провадження № [NUMBER] з [PERSON] стягнуто 25 000,82 грн., які розподілені наступним чином: 22 547 грн 11 коп. - в рахунок погашення заборгованості перед стягувачем; 1 784 грн 71 коп. - в рахунок погашення основної винагороди приватного виконавця; 669 грн - в рахунок погашення витрат виконавчого провадження. Відповідно до частин 1, 2 ст. 1212 Цивільного кодексу України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Згідно з ч. 3 ст. 1212 ЦК України, положення глави 83 цього Кодексу (збереження майна без достатньої правової підстави) застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є правовідносини, які виникають у зв`язку з безпідставним утриманням чи збереженням майна і які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок іншої особи, в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України). Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. При цьому, набуття чи збереження майна буде безпідставним не тільки за умови відсутності правової підстави з самого початку при набутті майна, а й тоді, коли первісно така підстава була, але у подальшому відпала. Якщо поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, стаття 1212 ЦК України може застосовуватись тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена або припинена, у тому числі у виді розірвання договору. Аналогічні правові висновки викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 03 червня 2016 року у справі № 6-100цс15, від 16 січня 2019 року у справі № 753/15556/15-ц, від 23 січня 2020 року у справі № 910/3395/19. На користь АТ «ПУМБ» стягнуто 22 547 грн 11 коп., що підтверджується відповіддю № 7411 від 13.02.2024 року, яка була надана приватним виконавцем Малковою Марією Вікторівною на адвокатський запит. Згідно з матеріалами справи, суд відмічає, що правовою підставою для набуття ПАТ «ПУМБ» правонаступником усіх прав та обов`язків якого є АТ «ПУМБ» грошових коштів став виконавчий напис нотаріуса на підставі якого було відкрито виконавче провадження, однак який в судову порядку був визнаний таким, що не підлягає виконанню, а відтак відпадала правова підстава для отримання таких коштів, відповідні грошові кошти підлягають поверненню позивачу відповідно до ст. 1212 ЦК України, а позовні вимоги необхідно задовольнити повністю. Щодо вимог про стягнення з відповідача на його користь понесених витрат на правову допомогу у розмірі 3 300 грн, суд зазначає наступне. Частиною 8 ст. 141 ЦПК України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Стаття 133 ЦПК України визначає види судових витрат і передбачає, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. У свою чергу, одним з видів витрат, пов`язаних з розглядом справи є витрати на професійну правничу допомогу, які несуть сторони судової справи (крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави). Суд зазначає, що вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат повинен бути співрозмірним з ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Також судом мають бути враховані критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. При цьому суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: approved