Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-08 00:00:00

Представник позивача ТОВ «Діджи Фінанс» Гайова А.С. через систему «Електронний суд» звернулася до суду з позовною заявою та просить стягнути з відповідача на користь ТОВ «Діджи Фінанс» заборгованість за кредитним договором № 4185771 від 02 травня 2021 року у розмірі 47819,27 грн, 6000 грн витрат на правову допомогу та 2147,20 грн. витрат на сплату судового збору. Позов обґрунтовано тим, що 02 травня 2021 року за власного волевиявлення, з повним розумінням умов кредитування та усвідомленням рівня відповідальності, в особистому кабінеті на сайті\~ТОВ «Мілоан», [PERSON] було подано заявку на отримання кредиту № 4185771. Дана заява знаходиться у власному кабінеті відповідачки. Законодавством України передбачено, що оформлення Кредиту онлайн із використанням одноразового пароля прирівнюється до підписання договору в паперовій формі власноручним підписом. ТОВ «Мілоан» було направлено Відповідачу електронним повідомленням (SMS) одноразовий ідентифікатор, при веденні якого Відповідач підтверджує прийняття умов Кредитного Договору № 4185771 від 02 травня 2021 року, який також знаходиться у власному кабінеті Відповідача на сайті https://miloan.ua/. Таким чином, [PERSON] уклала Договір про споживчий кредит № 4185771 з ТОВ «Мілоан» та на підставі платіжного доручення їй були перераховані кредитні кошти на Картковий рахунок в сумі 12600 грн. Кредитний Договір № 4185771 від 02 травня 2021 року було укладено строком на 30 днів. Проте, Відповідачем не виконані належним чином кредитні зобов`язання, що є грубим порушенням чинного законодавства України в частині виконання договірних відносин. 13 вересня 2021 року відповідно до умов Договору про відступлення прав вимоги №07Т, ТОВ «Мілоан» відступило право вимоги за Кредитним Договором № 4185771 від 02 травня 2021 року на користь ТОВ «Діджи Фінанс», а відповідно ТОВ «Діджи Фінанс» набуло права вимоги до [PERSON] . Згідно з Договором відступлення права вимоги, сума боргу перед новим кредитором є обґрунтованою та документально підтвердженою та становить 47819,27 грн., з яких: - заборгованість за тілом кредиту становить 11372,00 грн.; - заборгованість за відсотками становить 35565,27 грн.; - заборгованість за комісійними винагородами становить 882,00 грн.; - заборгованість за пенею становить 0 грн. У зв`язку з тим, що відповідач продовжує ухилятись від виконання своїх зобов`язань і не погашає заборгованість за Договором, позивач звернувся в суд з даним позовом. 23 квітня 2024 року представник відповідача-адвокат Цокало Т.М. через систему «Електронний суд» подала відзив на позовну заяву у якому просила відмовити у задоволенні позову за його безпідставністю, а також просила стягнути з позивача на користь відповідача витрати на правову допомогу в розмірі 8500,00 грн., пропорційно до задоволених позовних вимог. Відзив обґрунтований тим, що позивач не надав докази на підтвердження отримання кредитних коштів на суму 12600,00 грн., а також через відсутність достовірних та належних доказів не можливо перевірити заборгованість за кредитним договором. 26\~квітня 2024\~року представник\~позивача-адвокат\~Гайова А.С.\~через систему\~«Електронний суд»\~подала відповідь\~на відзив\~у якій\~просила задовольнити\~позовні вимоги\~та відмовити\~у задоволенні\~судових витрат\~відповідача у\~зв`язку із\~їх не\~співмірністю.\~Свою позицію\~представник позивача\~обґрунтував тим,\~що при\~укладанні кредитного\~договору 02\~травня 2021\~року сторонами\~договору був\~погоджений розмір\~кредиту,\~термін його\~повернення,\~проценти за\~користування кредитом,\~комісія за\~надання кредиту. Позивач надав усі необхідні та наявні у нього докази на підтвердження факту перерахування кредитних коштів. Разом із цим, відповідач, в порушення умов кредитного договору своїх зобов`язань не виконувала, тому утворилась заборгованість, яку позивач, як новий кредитор просить стягнути з відповідача у судовому порядку. Щодо витрат відповідача на професійну правничу допомогу, то позивач вважає заявлену попередню суму витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 8500,00 грн. завищеною і неспівмірною. Зазначений адвокатом перелік виконаних робіт та їх вартості свідчить про не співмірність заявлених витрат із часом та обсягом виконаних робіт. Ухвалою від 26 березня 2024 року відкрито провадження та справу призначено до судового розгляду у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Представник позивача в судове засідання не з`явився, просив розглядати справу у його відсутність, позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Від представника відповідача через систему «Електронний суд» 09 травня 2024 року надійшли заяви про розгляд справи за відсутності відповідача та його представника, а також про часткове визнання позовних вимог у частині тіла кредиту в розмірі 12600,00 грн., комісії за надання кредиту 882,00 грн., процентів за користування кредитом у розмірі 3326,40 грн., оскільки умовами кредитного договору сторони погодили строк його дії до 01.06.2021 року, тому починаючи з цієї дати, кредитодавець не мав права нараховувати проценти за користування кредитом. В іншій частині позову просила відмовити за безпідставністю, а також стягнути з позивача на користь відповідача всі понесені судові витрати. Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд дійшов до наступного висновку. З матеріалів справи встановлено, що\~02 травня 2021 року для укладення договору в особистому кабінеті на сайті ТОВ «Мілоан»: https://miloan.ua/, [PERSON] подала анкету-заявку на отримання кредиту № 4185771. Вказаною заявою визначено, що кредит надається на суму 12600 грн. на строк 30 днів з 02 травня 2021 року, датою повернення кредиту є 01 червня 2021 року. Проценти за користування кредитом 3326,40 грн. (нараховуються за ставкою 0,88% від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом). ТОВ «Мілоан» було направлено [PERSON] електронне повідомлення (SMS) одноразовий ідентифікатор, при веденні якого остання підтвердила прийняття умов кредитного договору № 4185771 (а.с.9). 02 травня 2021 року між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] укладено Договір про споживчий кредит № 4185771, відповідно до якого кредитодавець зобов`язується на умовах, визначених цим Договором, на строк 30 днів надати позичальнику грошові кошти у сумі 12600 грн, а позичальник зобов`язується повернути кредитодавцю кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом у термін до 01 червня 2021 року. Кредит надається з метою задоволення потреб позичальника, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю та виконанням обов`язків найманого працівника. Комісія за надання кредиту: 882,00 грн., яка нараховується за ставкою 7,00 % від суми кредиту одноразово. Проценти за користування кредитом: 3326,40 грн. (нараховуються за ставкою 0,88% від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом). Також визначено стандартну (базову) процентну ставку за користування кредитом, яка становить 5% відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом (а.с.18-23). На підтвердження виконання ТОВ «Мілоан» зобов`язань щодо перерахування коштів за кредитним договором суду надано копію платіжного доручення № 45230829 від 02 травня 2021 року на суму 12600 грн, в якому зазначено отримувачем [PERSON] , номер картки 473121ХХХХХХ118. Відповідно до Розрахунку заборгованості за Договором кредитної лінії № 4185771 від 02 травня 2021 року за період з 13 вересня 2021 року по 20 лютого 2024 року у [PERSON] наявна заборгованість 47819,27 грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту становить 12600,00 грн., заборгованість за відсотками становить 35565,27 грн., заборгованість за комісією становить 882,00 грн. (а.с. 10). Однак суд зазначає, що нарахування суми заборгованості по відсоткам станом на 13 вересня 2021 року в розмірі 35565,27 грн. є не зрозумілим та визначити вірність нарахування вказаної суми з наданого розрахунку є неможливим. Відповідно до Договору факторингу № 07Т від 13 вересня 2021 року, укладеного між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Діджи Фінанс», на умовах, встановлених даним договором, ТОВ «Мілоан» передає (відступає) ТОВ "Діджи Фінанс" за плату, а ТОВ «Діджи Фінанс» приймає належні ТОВ «Мілоан» права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами, зокрема, за кредитним договором № 4185771 від 02 травня 2021 року на суму 47819,27 грн. (а.с. 34-40). Також суду надані копії платіжних інструкцій на підтвердження сплати коштів за відступлення права вимоги (а.с. 48-55). Оцінюючи вищеперераховані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів відповідно до вимог\~статті 89 ЦПК України, суд згідно з положеннями статей\~77,\~78,\~79,\~80\~цього ж\~Кодексу\~вважає ці докази належними, допустимими, достовірними та достатніми, оскільки вони містять інформацію щодо предмета доказування, одержані у встановленому законом порядку, на їх підставі можна встановити дійсні обставини справи, а також у своїй сукупності вони дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Відповідно до частини першої\~статті 1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Згідно з частиною першою\~статті 512 ЦК України, передбачені підстави заміни кредитора у зобов`язанні в тому числі через передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно зі статтею 514\~ЦПК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до\~статті 516 ЦК України\~заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено відповідним договором або законом. Згідно зі\~статтею 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а\~статтею 530 ЦК України\~передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до\~статті 525 ЦК України\~одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до частини першої\~статті 610 ЦК України\~порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до частини першої\~статті 612 ЦК України\~боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно зі\~статтею 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно зі\~статтею 1055 ЦК України, кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним Відповідно до частин першої, другої\~статті 207 ЦК України\~правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом\~статті 634 ЦК України\~договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Згідно з частиною першою\~статті 641 ЦК України, пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Відповідно до частини другої\~статті 642 ЦК України\~якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом. Електронні правочини оформлюються шляхом фіксації волі сторін та його змісту. Така фіксація здійснюється за допомогою складання документу, який відтворює волю сторін. На відміну від традиційної письмової форми правочину воля сторін електронного правочину втілюється в електронному документі. Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені\~Законом України «Про електронну комерцію». Відповідно до статті 3 Закону України «Про електрону комерцію» електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному частиною 12 статті 11 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Відповідно до пункту 6 статті 3 Закону України «Про електрону комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Згідно зі\~статтею 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому\~статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому\~статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Водночас договір, що укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді, про що вказано також у постановах Верховного Суду від 9 вересня 2020 року у справі № 732/670/19 та від 7 жовтня 2020 року у справі №127/33824/19. Частиною першою\~статті 1048 ЦК України\~передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі\~статтею 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до пункту 3.2.6. кредитного договору, кредитодавець має право відступати, передавати, будь-яким іншим чином відчужувати, а також передавати в заставу свої права за цим договором (повністю або частково) на користь третіх осіб в будь-який час протягом строку дії цього Договору без згоди позичальника. Відповідно до\~статті 1082 Цивільного кодексу України, боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов`язку перед клієнтом. Згідно із Правовою позицією, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 23 вересня 2015 року у справі №6-979цс15 «…боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору. … неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обов`язку погашення кредиту взагалі». Спір між сторонами стосується стягнення заборгованості за кредитним договором, право вимоги за яким перейшло до нового кредитора. Під час укладення кредитного договору № 4185771 від 02 травня 2021 року сторонами було досягнуто згоди з усіх його істотних умов та визначено: валюту кредитування, суму кредиту, процентну ставку за користування ним і порядок повернення кредиту, строк кредиту, що свідчить про наявність волі відповідача для укладення такого Договору, на таких умовах шляхом підписання Договору за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Таким чином, укладений між сторонами договір є обов`язковим до виконання. Термін повернення кредиту у повному обсязі настав, а заборгованість за кредитним договором у встановлений строк не була погашена. Так, відповідно до графіку сплати кредитних коштів (додаток № 1 до кредитного договору №4185771) платіж повернення кредиту та сплати процентів мав бути внесений відповідачкою 01 червня 2021 року на загальну суму 16808,40 грн., яка включає проценти за користування кредитом: 3326,40 грн., комісія за надання кредиту 882,00 грн. (а.с. 22). Отже, за умовами договору про споживчий кредит № 4185771 від 02 травня 2021 року сторони погодили строк його дії до 01 червня 2021 року, тому починаючи із зазначеної дати, кредитор не мав права нараховувати проценти за користування кредитом. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку, припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою\~статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені нормою частини другої\~статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Аналогічні висновки викладені Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12. З наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що проценти нараховувалися кредитором і після визначеного сторонами строку кредитування, тобто після 01 червня 2021 року. Разом з тим, суд враховує, що відповідно до пункту 2.3.1.2 кредитного договору позичальник може збільшити строк кредитування на один день шляхом продовження користування кредитними коштами після завершення строку кредитування. Таке збільшення (продовження) строку кредитування відбувається кожен раз, коли позичальник продовжує користуватися кредитними коштами після спливу раніше визначеного строку кредитування, але загалом не може перевищувати 60 днів. Якщо позичальник здійснює продовження строку кредитування на стандартних умовах, проценти за користування кредитом протягом періоду на який продовжено строк кредитування нараховуються за стандартною (базовою) ставкою, наведеною в пункті 1.6 договору. Проте наведені умови кредитного договору є суперечливими з пунктами 1.3, 1.4 цього кредитного договору, де чітко визначено, що позичальник зобов`язаний повернути кредитодавцю кредит, сплатити комісію та проценти за користування кредитом 01 червня 2021 року. Таким чином, суд дійшов висновку, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом з 01 червня 2021 року припинено, так як доказів пролонгації договору суду не надано. Вирішуючи заявлені вимоги, суд виходить із того, що згідно з положеннями статей\~12,\~13,\~81 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Отже, підсумовуючи викладене, суд приходить до висновку, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню та з відповідача на користь позивача слід стягнути саме узгоджений сторонами кредитного договору розмір заборгованості, який становить 16808,40 грн. та складається з: комісії за надання кредиту в розмірі 882,00 грн., процентів за користування кредитом\~в сумі 3326,40 грн. та суми кредиту 12600,00 грн. Саме із таким розміром заборгованості погодився представник відповідача у заяві про часткове визнання позовних вимог, оскільки цю суму заборгованості із її складовими зазначив у висновку заяви. Щодо того, що в прохальній частині цієї заяви представником відповідача була зазначена ще інша сума заборгованості, яку визнав відповідач, то суд це розцінює, як описку, допущену представником відповідача при написанні цієї заяви, оскільки ця заборгованість стосується іншого кредитного договору, ніж той, що є предметом даного спору. Що стосується судових витрат, то суд виходив з такого. Відповідно до ч. ч. 1,3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат,\~пов`язаних з\~розглядом справи,\~належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу. Відповідно до\~ч.ч.1,2\~ст.\~141\~ЦПК України\~судовий\~збір покладається\~на сторони\~пропорційно розміру\~задоволених позовних\~вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем, при зверненні до суду в електронній формі, сплачено судовий збір із застосуванням коефіцієнту 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору, тобто у розмірі 2422,40 грн. Позов задоволено частково (35 % від заявленої суми), а тому із відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 847,84 грн., пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Крім того, представник позивача в позовній заяві просить стягнути з відповідача витрати за надання професійної правничої допомоги в сумі 6000 грн. Відповідно до частини першої, пунктів 1, 4 частини третьої\~статті 133 ЦПК України\~судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Згідно з частинами першою та четвертою\~статті 137 ЦПК України\~витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи На підтвердження судових витрат у вказаному вище розмірі до суду подано: копію Договору № 42649746 про надання правової допомоги від 11 грудня 2023 року (а.с. 31-33), детальний опис робіт (а.с. 13), акт\~про підтвердження факту надання правничої (правової) допомоги адвокатом (а.с. 14) та копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю (а.с. 30). Розподіляючи витрати, понесені позивачем на юридичну (правничу) допомогу, суд дійшов висновку, що наявні в матеріалах справи докази підтверджують факт понесення таких витрат. Беручи до уваги характер правовідносин у цій справі, проаналізувавши обсяг наданих Адвокатським бюро послуг, врахувавши часткове задоволених позовних вимог, суд дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 2100 грн. Зазначений розмір витрат на професійну правничу допомогу відповідатиме критерію реальності наданих адвокатських послуг, розумності їхнього розміру та конкретним обставинам справи. Разом з тим, відповідач у своєму відзиві на позовну заяву просить суд стягнути на її користь понесені нею витрати на правову допомогу в розмірі 8500,00 грн. На підтвердження своїх вимог до відзиву надано договір про надання правової допомоги від 04 квітня 2024 року (а.с. 92-94), квитанцію № 926 від 04 квітня 2024 року на суму 8500,00 грн. за договором про надання правової допомоги від 04 квітня 2024 року\~(а.с. 87) детальний опис робіт виконаних адвокатом (а.с. 89), акт приймання-передачі наданої правничої допомоги №1 від 23 квітня 2024 року до Договору №926 про надання правової допомоги від 04 квітня 2024 року (а.с. 88). Зокрема згідно вищевказаного акту адвокатом були надані відповідачу наступні послуги: надання усної консультації 1500,00 грн., ознайомлення з матеріалами справи 1000,00 грн., підготовка та написання заяви по суті- відзив по справі 6000,00 грн. Разом із тим, на переконання суду витрати, які полягають у підготовці відзиву на позов, покладенню на позивача не підлягають, оскільки відповідач у ході судового розгляду змінила свою позицію та позов визнала частково, актуальність аргументів викладених у відзиві на позов про повне не визнання позовних вимог відпала, а тому на думку суду доцільність цих витрат необґрунтована. Що стосується витрат на професійну правничу допомогу у вигляді усної консультації на суму 1500 грн., ознайомлення з матеріалами справи на суму 1000 грн., то суд вважає, витрати у вказаному розмірі неспівмірними зі складністю справи, наданим адвокатом обсягом послуг. Таким чином, виходячи з викладеного та пропорційності розміру задоволених позовних вимог, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для стягнення з позивача на користь відповідача понесених витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 1000 грн., що відповідатиме вимогам розумності та співмірності.

Outcome: partial