Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-12 00:00:00

27.03.2024 року [PERSON] звернулась до суду з заявою про встановлення факту смерті його батька [PERSON] , який помер [INFO] у селі Привілля, Сватівського району, Луганської області. Заяву обґрунтовує наступним чином. Вона є дочкою [PERSON] , [INFO] . ЇЇ батько помер [INFO] у селі Привілля, Сватівського району, Луганської області, яке на сьогоднішній день є непідконтрольною уряду України територією. За фактом смерті батька видано незаконно утвореним так званим (російською мовою) «Троицкий районний отдел записи актов гражданского состояния департамента записи актов гражданского состояния министерства свидетельства о государственной регистрации акта гражданского состояния» свідоцтво про смерть. Реалізувати це свідоцтво про смерть на теренах держави вона не може, оскільки діяльність будь-яких органів на тимчасово окупованій території України є незаконною. Встановлення факту смерті у судовому порядку потрібно їй для державної реєстрації смерті особи, згідно чинного законодавства України. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27.03.2024 року дану заяву було розподілено в провадження судді Овчинніковій О.С. Ухвалою суду від 28.03.2024 рок удану заяву було залишено без руху. Ухвалою суду від 01.04.2024 року дану заяву було прийнято до розгляду та відкрито провадження. Внаслідок звільнення судді [PERSON] з займаної посади у зв`язку з поданням заяви про відставку на підставі рішення Вищої ради правосуддя від 18.04.2024 року за № 1175/0/15-24, заяву протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02.05.2024 року передано у моє провадження. Ухвалою суду від 06.05.2024 року дану заяву прийнято до мого провадження та призначено судове засідання. 08.05.2024 року від [PERSON] надійшла заява, у якій вона прохає вирішити справу у її відсутність. Заяву підтримала. Заінтересована особа Центральний відділ державної реєстрації актів цивільного стану у м. Дніпро Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) явку свого представника у судове засідання не забезпечила, про день, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. В зв`язку з неявкою осіб, які приймають участь у справі, суд розглядає справу у відповідності до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Розглянувши заяву, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про її задоволення за наступних підстав. Згідно із вимогами ч. 2 ст. 317 ЦПК України, справи про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, розглядаються невідкладно з моменту надходження відповідної заяви до суду. Згідно із вимогами ч. 2 ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до вимог п. 8 ч. 1\~ст. 315 ЦПК України,\~суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Згідно із вимогами ст. 317 ЦПК України, заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України. У рішенні про встановлення факту народження особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, зокрема, мають бути зазначені встановлені судом дані про дату і місце народження особи, про її батьків. Ухвалене судом рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, підлягає негайному виконанню. Рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути оскаржено в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. Оскарження рішення не зупиняє його виконання. Копія судового рішення видається учасникам справи, негайно після проголошення такого рішення або невідкладно надсилається судом до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для державної реєстрації народження або смерті особи. Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, а саме: копією паспорта серії [NUMBER] , [NUMBER] , копією свідоцтва про народження № [NUMBER] , копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] заявниця є дочкою [PERSON] , [INFO] . Відповідно до довідки про причини смерті № C- 00116 від 19.03.2024 року виданою так званим (російською мовою) «Троицкий районний отдел записи актов гражданского состояния департаментаа записи актов гражданского состояния министерства юстиции луганской народной республики» [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] внаслідок гострої сердечної-судинної недостатності, хвороби серця, атеросклеротичної хвороба серця. Заявниці незаконно утвореними на тимчасово окупованій території України формуваннями видано свідоцтво про смерть батька. Та обставина, що свідоцтво про смерть видане на тимчасово окупованій території, унеможливлює отримання свідоцтва про смерть в державному органі України. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» від 15.04.2014 року № 1207-VІІЦ, тимчасово окупована територія України є невід`ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України. Міністерством з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій видано наказ від 22.12.2022 року № 309 «Про затвердження\~Переліку територій,\~на яких\~ведуться (велися)\~бойові дії\~або тимчасово\~окупованих Російською\~Федерацією» із змінами, внесеними згідно з Наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій наказ № 120 від 23.04.2024 року. Цим наказом затверджено Перелік територіальних громад, що розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або які перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні) станом на 13.05.2024 року, серед яких зазначена Сватівська міська територіальна громада та Троїцька селищна територіальна громада. Відповідно до вимог ч. 1-3 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», державні органи та органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до Конституції та законів України, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території діють лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. Відповідно до ст. З, 8, 9 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави, а чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Стосовно окупованих територій у практиці Міжнародного суду ООН сформульовані так звані «намібійські винятки»: документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян. Так, у Консультативному висновку Міжнародного суду ООН від 21 червня 1971 року «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначено, що держави - члени ООН зобов`язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів». Європейський суд з прав людини послідовно розвиває цей принцип у своїй практиці. Так, якщо у справі «Лоізіду проти Туречиини» (Loizidou v. Turkey, 18 грудня 1996, параграф 45), ЄСПЛ обмежився коротким посиланням на відповідний пункт названого висновку Міжнародного суду, то у справах «Кіпр проти Туреччини» (Cyprus v. Turkey, 10 травня 2001) та «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23 лютого 2016) він приділив значну увагу аналізу цього висновку та подальшої міжнародної практики. При цьому ЄСПЛ констатував, що «Консультативний висновок Міжнародного Суду, що розуміється в сукупності з виступами і поясненнями деяких членів суду, чітко показує, що в ситуаціях, подібних до тих, що наводяться в цій справі, зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de facto органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим [ЄСПЛ]. Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать» (Cyprus v. Turkey, 10 травня 2001, §96). При цьому, за логікою цього рішення, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §92). Спираючись на сформульований у цій справі підхід, ЄСПЛ у справі «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» наголосив, що «першочерговим завданням для прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони [тобто є окупованою]» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23 лютого 2016, §142). Таким чином, названі загальні принципи («Намібійські винятки»), сформульовані в рішеннях Міжнародного суду ООН та Європейського суду з прав людини, в контексті оцінки документів про смерть особи, виданих закладами, що знаходяться на окупованій території, як доказів, оскільки можливості збору доказів смерті особи на окупованій території істотно обмежені. Встановлення факту смерті батька необхідно заявнику для подальшої реєстрації цього факту в органах державної реєстрації акті цивільного стану та отримання відповідно документу свідоцтва про смерть, згідно чинного законодавства України. Оцінюючи у сукупності надані докази, суд дійшов висновку про задоволення заяви [PERSON] з метою забезпечення її права на отримання свідоцтва про смерть батька, відповідно до норм чинного законодавства України, з тим, щоб реалізувати цивільне право та встановити факт, що має юридичне значення, а саме: що смерть [PERSON] , [INFO] , настала [INFO] у селі Привілля Сватівського (Троїцького) району Луганської області. Відповідно до правил ст.\~317, п. 8 ч. 1 ст.\~430 ЦПК України, рішення суду про встановлення факту смерті допустити до негайного виконання. На підставі викладеного,

Outcome: approved