Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-13 00:00:00

У жовтні 2022 року позивач звернувся до Солом`янського районного суду міста Києва з вищезазначеним позовом, у якому просив стягнути з відповідачів на свою користь 215839,77 грн у рівних частинах з кожного заборгованість за кредитним договором та стягнути судові витрати. В обґрунтування заявлених вимог зазначає, що 25 травня 2011 року між АТ «Астра банк» та [PERSON] укладено кредитний договір №150104025566901, за яким банком надано кредитні кошти на користь [PERSON] у розмірі 200000 грн. Для забезпечення виконання взятих зобов`язань між АТ «Астра банк» та [PERSON] укладено нотаріальний договір іпотеки від 26 травня 2011 року, предметом якого є квартира [ADDRESS] . У результаті несплати [PERSON] регулярних платежів, утворилась заборгованість у розмірі 215839,77 грн. Рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 05 листопада 2012 року позов ПАТ «Астра банк» задоволено, звернуто стягнення на предмет іпотеки в межах суми заборгованості 215839,77 грн та виселено [PERSON] з усіма мешканцями з квартири, що є предметом іпотеки. 19.12.2019 ПАТ «Астра банк» за результатами проведеного аукціону відступило права вимоги на користь [PERSON] . 25.02.2020 між [PERSON] та [PERSON] укладено договір про відступлення прав вимоги за договором №2111/К від 19 грудня 2019 року. Відтак позивач стала новим кредитором. Позивач є належним іпотекодержателем за нотаріальним договором іпотеки від 26 травня 2011 року. Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 02 вересня 2020 року замінено стягувача з ПАТ «Астра банк» на правонаступника [PERSON] . У матеріалах кредитної справи наявна копія заповіту боржника [PERSON] , яким заповіла все належне майно двом синам: [PERSON] та [PERSON] . З реєстру речових прав на нерухоме майно відомо, що [PERSON] так і залишається власником предмета іпотеки. З цих підстав позивач вважає, що єдиним можливим способом захисту порушеного права є стягнення заборгованості з спадкоємців. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 24 жовтня 2022 року визначено головуючого суддю Митрофанову А.О. Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 15 лютого 2023 року відкрито спрощене позовне провадження. Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 16 жовтня 2023 року здійснено перехід до розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Розпорядженням керівника апарату Солом`янського районного суду міста Києва від 02 лютого 2024 року №35, призначено проведення автоматизованого розподілу судової справи у зв`язку із неможливістю продовжувати розгляд справи суддею Митрофановою А.О. у зв`язку із відрахуванням її зі штату суду, пов`язаного із закінченням строку відрядження. Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05 лютого 2024 року визначено головуючого суддю Жовноватюк В.С. Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 08 лютого 2024 року цивільну справу прийнято до провадження, розгляд справи продовжено за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. У судове засідання сторони не з`явились, були повідомлені належним чином про дату, час та місце судового розгляду. На день ухвалення рішення відповідачі своїм правом не скористались, відзив на позов не подали. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. На підставі ч.1 ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Таким чином, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності учасників справи із ухваленням заочного рішення. Виходячи з цього, суд вважає за можливе розглядати справу за наявними в справі доказами. Дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду і вирішення справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 26 травня 2011 року між ПАТ «Астра банк» та [PERSON] укладено кредитний договір №150104025566901, за яким банком надано кредитні кошти на користь [PERSON] у розмірі 200000,00 грн. 26.05.2011 між ПАТ «Астра банк» та [PERSON] укладено нотаріальний іпотечний договір №1128, договір забезпечує виконання іпотекодавцем зобов`язань за кредитним договором №150104025566901 від 26 травня 2011 року. Іпотекодавець передає іпотеко держателю в іпотеку в якості забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором належний їй на праві власності об`єкт нерухомості, а саме: квартиру [ADDRESS] . Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом (ч.4 ст.82 ЦПК України). Рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 05 листопада 2012 року позов ПАТ «Астра Банк» до [PERSON] про звернення стягнення задоволено частково. Звернуто стягнення на предмет застави трикімнатну квартиру за [ADDRESS] , загальною площею 59,50 кв. м. та житловою площею 42,10 кв. м, що належить [PERSON] на підставі Договору купівлі-продажу нерухомості від 22.12.1995 р., в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №150104025566901 в розмірі 215839,77 грн. Виселено [PERSON] з усіма особами, що проживають з нею, з квартири [ADDRESS] . На підставі договору №2111/К від 19 грудня 2019 року про відступлення прав вимоги, ПАТ «Дельта банк» відступлено право вимоги [PERSON] за кредитним договором. На підставі договору від 25 лютого 2021 року про відступлення прав за договором №2111/К про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги від 19 грудня 2019 року, посвідченим [PERSON] , приватним нотаріусом КМНО за реєстровим №2572, [PERSON] відступив [PERSON] право вимоги. Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 02 вересня 2020 року стягувача ПАТ «Астра Банк» на стадії виконання рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 05 листопада 2012 року в цивільній справі №2609/18776/12 за позовом ПАТ «Астра Банк» до [PERSON] про звернення стягнення замінено на його правонаступника [PERSON] . Відповідно до копії інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 14 серпня 2021 року №270542281, квартира за адресою: [ADDRESS] на праві приватної власності належить [PERSON] . Згідно з копією заповіту від 25 грудня 2002 року, [PERSON] на випадок смерті зробила таке розпорядження: все її майно заповіла сину [PERSON] та сину [PERSON] в рівних долях кожному. [PERSON] (власник ос. рахунку), [PERSON] (чоловік), [PERSON] (син), [PERSON] (син) зареєстровані за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується довідкою КП «Дирекція з управління та обслуговування житлового фонду» структурний підрозділ ВСП №Відрадненський№ від 24 травня 2011 року №2050. Відповідно до ч.1 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. За змістом ст.ст.626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ч.1 ст.638 ЦК України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно з ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч.1 ст.1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Виходячи зі змісту ст.ст.512, 514 ЦК України, ст.442 ЦПК України, заміна кредитора у зобов`язанні можлива з підстав відступлення вимоги (цесія), правонаступництва (смерть фізичної особи, припинення юридичної особи) тощо й до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, у тому числі бути стороною виконавчого провадження. У ст.526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі ст.599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до ч.ч.1-3 ст.1281 ЦК України спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги, та/або якщо вони спадкують майно, обтяжене правами третіх осіб. Кредиторові спадкодавця належить пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, не пізніше шести місяців з дня одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину на все або частину спадкового майна незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, протягом шести місяців з дня, коли він дізнався про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину. Згідно з ч.ч.1, 2 ст.1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора звертає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї (ч.3 ст.1268 ЦК України). Крім того, правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац десятий п.9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року №3-рп\\2003). Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Відповідно до вимог ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Статтею 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно зі ст.80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Частиною 1 ст.81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до п.27 Постанови Пленуму ВСУ № 14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення. За таких обставин, вимоги позивача підлягають задоволенню. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню судовий збір.

Outcome: approved