Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-23 00:00:00

Представник [PERSON] адвокат Гринченко Тетяна Миколаївна звернулась до суду з позовною заявою до Харківської міської ради, Пісочинської селищної ради Харківської області, Третя особа: Приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Харківської області Сипачова Ірина Миколаївна, в якій просить встановити факт постійного проживання [PERSON] разом з матір`ю, [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , на час відкриття спадщини, тобто на 08.03.2022 р. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що [INFO] померла її мати - [PERSON] , [INFO] . [PERSON] на день смерті була зареєстрована за адресою [ADDRESS] , проте, останні роки свого життя вона хворіла, у неї були проблеми з серцем, вона постіно використовувала кардіостимулятор та окрім цього в неї була деменція, що повністю виключало її можливість проживати самостійно, та з початку 2017 року та в тому числі і на день її смерті вона постійно мешкала разом із своєю донькою [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Після смерті матері позивачки [PERSON] , померлої [INFO] відкрилася спадщина, яка складається з 1/3 частини квартири, що знаходиться за адресою [ADDRESS] . Також померлій [PERSON] належала частина вказаної квартири після смерті її чоловіка [PERSON] , померлого [INFO] (1\\2 частка від його частини, що складала також 1/3), та також частина вищевказаної квартири після смерті її сина [PERSON] , померлого [INFO] (1/2 частина від його частини квартири). Спадщина після смерті чоловіка та сина була фактично прийнята, але свідоцтва про право на спадщину на день її смерті не оформлювались. Спадкоємцями першої черги за законом після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , є позивачка [PERSON] , як донька померлої. Інші спадкоємці першої черги відсутні, так як чоловік померлої (батько позивачки) [PERSON] помер [INFO] . Син померлої (рідний брат позивачки) [PERSON] також помер [INFO] . Коли позивачка [PERSON] звернувся до приватного нотаріуса ХМНО Сипачової І.М. із заявою про видачу їй Свідоцтва про право на спадщину за законом, що мало місце 19.12.2023 року, то отримала постанову від 22.12.2023 року про відмову у вчиненні нотаріальних дій через те, що позивачка [PERSON] не надала документів, підтверджуючих факт прийняття спадщини шляхом сумісного проживання зі спадкодавцем на момент відкриття спадщини , оскільки вона та її матір були зареєстровані за різними адресами на день смерті спадкодавця, та позивачка не звернулась в 6 місячний строк після смерті матері з заявою про прийняття спадщини. Своєчасно звернутись до нотаріальних органів позивач не могла, у зв`язку з збройною агресією росії проти України. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 09.01.2024 провадження у справі відкрито. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 07.03.2024 витребувано докази. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 11.04.2024 закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду. Учасники справи в судове засідання не з`явились, повідомлялись своєчасно і належним чином, представник позивача та третіх осіб надали суду заяви про розгляд справи без їх участі, представник відповідача причини неявки суду не повідомив. Враховуючи, що в судове засідання не з`явились всі учасники справи, відповідно до ч. 2 ст.\~247\~ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини, що виникли між сторонами. [PERSON] є донькою [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серія [NUMBER] , актовий запис про народження 581 від 05.10.1974 року, виданим Червонозаводським відділом реєстрації актів громадянського стану м. Харкова від 02.02.2000 року, де в графі «мати» вказано [PERSON] . [INFO] померла мати позивачки [PERSON] , [INFO] , що підтверджується скороченою випискою зі свідоцтва про смерть № [NUMBER] виданої від 16.03.2022 року Управлінням Люблінського воєводства Управління цивільного стану міста Грубешів Республіки Польща. На час смерті, [PERSON] була зареєстрована за адресою [ADDRESS] , що підтверджується паспортом громадянина України серії [NUMBER] , виданого Ленінським РВ ХМУ УМВС України в Харківській області 06.02.1997. [PERSON] з 12.02.2003 була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується витягом з реєстру територіальної громади №2023/010440746 від 20.12.2023. Суду надано акт від 26.12.2023 року, в якому сусідами підтверджено обставину того, що [PERSON] період часу з початку 2017 року та станом на 08.03.2022 року постійно проживала разом зі своєю матір`ю [PERSON] , [INFO] , що померла [INFO] за адресою [ADDRESS] , де і продовжує проживати і на день складання акту. Відповідно до витягу № 3054, що видано [PERSON] 26.12.2023 року, вих. № 3054, Виконавчим комітетом Пісочинської селищної ради Харківського району Харківської області (інпектором з питань реєстрації місця проживання та ведення реєстру територіальної громади), за адресою [ADDRESS] на момент смерті [INFO] [PERSON] проживали 5 осіб, серед яких [PERSON] , що зареєстрована з 12.02.2003 року та [PERSON] (фактично проживала, та померла [INFO] ), вказані особи проживали разом та вели сумісне господарство. За життя [PERSON] на праві спільної сумісної власності належала частини квартири, що знаходиться за адресою [ADDRESS] . Інші співвласники вказаної квартири [PERSON] та [PERSON] . Викладене підтверджується свідоцтвом про право власності на житло видане 06.02.2007 року відділом приватизації житлового фонду Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Виконавчого комітету Харківської міської ради, реєстраційний номер 4-07276626. Право власності зареєстроване в КП «Харікське міське бюро технічної інвентаризації» від 13.04.2007 року, та записано у реєстрову книгу за № П-4-1466о. Син померлої (рідний брат позивачки) [PERSON] помер [INFO] , що підтверджується Свідоцтвом про смерть виданим Дмитрівським управлінням РАЦС головного управління РАЦС Московської області виданим 11.11.2016 року, актовий запис № 2203 (свідоцтво серія [NUMBER] . [PERSON] помер [INFO] , що підтверджується Свідоцтвом про смерть виданим відділом реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову Харківського міського управління юстиції від 06.08.2010 року, актовий запис № 10834 (серія [NUMBER] ), [PERSON] звернулась до приватного нотаріуса ХМНО Сипачової І.М. із заявою про видачу їй Свідоцтва про право на спадщину за законом, що мало місце 19.12.2023 року, то отримала постанову від 22.12.2023 року про відмову у вчиненні нотаріальних дій через те, що позивачка [PERSON] не надала документів, підтверджуючих факт прийняття спадщини шляхом сумісного проживання зі спадкодавцем на момент відкриття спадщини , оскільки вона та її матір були зареєстровані за різними адресами на день смерті спадкодавця, та позивачка не звернулась в межах 6 місяців після смерті матері з заявою про прийняття спадщини. В листі нотаріуса ХМНО Харківської області Сипачової І. вих. № 133/02-14 від 22.12.2023, зазначено, що спадкова справа після смерті [PERSON] , відкрита нею [INFO] за номером 88/2023. Відповідно до ст. 1269 ЦКУ, в установлений термін спадщину після смерті [PERSON] ніхто не прийняв. 19 грудня 2023 року до неї надійшла заява [PERSON] про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом, але не надані докази, що вона прийняла спадщину фактом спільного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини за однією адресою або докази подання нотаріусу заяви про прийняття спадщини протягом встановленого ст. 1270 ЦК України строку 6 місяців. За даними Спадкового реєстру відсутні заповіти від імені спадкодавця. Суд, на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин та досліджених в судовому засіданні наданих доказів, прийшов до висновку про повне задоволення позовних вимог. [PERSON] є донькою [PERSON] , [INFO] . [INFO] померла мати позивачки [PERSON] , [INFO] . За життя [PERSON] на праві спільної сумісної власності належала частини квартири, що знаходиться за адресою [ADDRESS] . За змістом ст.315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. У постанові Верховного Суду від 22 квітня 2020 року у справі № 200/14136/17 (провадження № 61-15965св19) зазначено, що «справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження.\~Якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження з`ясується, що має місце спір про право, суд залишає заяву без розгляду та роз`яснює заявникові, що він має право звернутися до суду з позовом на загальних підставах». Аналогічний висновок міститься у постанові Верховного Суду від 22 квітня 2020 року у справі № 200/14136/17 (провадження № 61-15965св19). Як зазначено в п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування», якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім`єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 1 січня 2004 року тощо. Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», передбачається, що справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Отже, спадкові права є майновим об`єктом цивільного права, оскільки вони надають спадкоємцям можливість успадкувати майно (прийняти спадщину), але право розпорядження нею виникає після оформлення успадкованого права власності у встановленому законом порядку. Метою встановлення факту спільного проживання позивачки зі спадкодавцем є необхідність реалізації права на оформлення спадкового майна, отже такий факт породжує юридичні наслідки. Згідно з п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування», якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини. Так, частиною першою статті 29 ЦК України визначено, що місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Положення статті 29 ЦК України не ставлять місце фактичного проживання особи в залежність від місця її реєстрації. Право на вибір місця проживання закріплено у статті 33 Конституції України, відповідно до якої кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Статтею 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місяця проживання в Україні» передбачено, що громадянам України, а також іноземцям та особам без громадянства, які на законних підставах перебувають в Україні, гарантуються свобода пересування та вільний вибір місця проживання на її території, за винятком обмежень, які встановлені законом. Реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Як зазначено в постанові Верховного Суду від 14 квітня 2021 року по справі № 205/2102/19-ц, якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім`єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини тощо. Якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. Відповідно до частини третьої статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Отже, для підтвердження прийняття спадщини має значення встановлення факту постійного проживання спадкоємця за законом чи заповітом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Згідно з частиною першою статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Разом з тим, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п`ята статті 1268 ЦК України). Частиною першою статті 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачою йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Проте відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (частина третя статті 1296 ЦК України). Таким чином, спадкові права є майновим об`єктом цивільного права, оскільки вони надають спадкоємцям можливість успадкувати майно (прийняти спадщину), але право розпорядження нею виникає після оформлення успадкованого права власності у встановленому законом порядку. Аналогічний висновок сформульовано у постанові Верховного Суду від 07 листопада 2018 року у справі № 336/709/18-ц (провадження № 61-39374св18). Отримання позивачем свідоцтва про право на спадщину залежить від доведення факту постійного проживання позивачки [PERSON] з матір`ю [PERSON] на час її смерті, що в подальшому надасть можливість оформити їй свої спадкові права. Судом взято до уваги, що лише позивач [PERSON] зверталась до приватного нотаріуса з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину після смерті матері, та за її заявою була відкрита спадкова справа № 88/2023 від 19.12.2023 року, номер у спадковому реєстрі № 71750839, та більше ніхто із спадкоємців з заявами про прийняття спадщини не звертався та свідоцтво про право на спадщину ні за законом ні за заповітом нікому із спадкоємців не видавалось. У зв`язку з тим, що [PERSON] позбавлена можливості оформити спадщину у встановленому законом позасудовому порядку, оскільки фактично мешкала з [PERSON] за однією адресою, вона була змушений звернутись в суд з позовом про встановлення юридичного факту. Викладені обставини дають підстави суду вважати, що матеріалами справи підтверджується факт постійного проживання [PERSON] разом із матір`ю, [PERSON] за адресою: [ADDRESS] на час відкриття спадщини, тобто на [INFO] . На підставі викладеного і

Outcome: approved