Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-09 00:00:00

Стислий виклад позицій сторін: [PERSON] просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі в розмірі 10000,00 грн щомісячно з подальшою індексацією відповідно до Закону України "Про індексацію грошових доходів населення", починаючи з часу подання заяви до суду й до повноліття дитини, а також судові витрати (судовий збір та витрати на професійну правничу допомогу). Свої вимоги мотивує тим, що з 17.06.2014 по 03.02.2016 вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Останній 24.07.2015 змінив прізвище з [PERSON] на [PERSON] . За час шлюбу в них народився син [PERSON] , [INFO] . 03 лютого 2016 року на підставі рішення Долинського районного суду Івано-Франківської області шлюб між ними розірвано. Не зважаючи на це, вони через деякий час продовжили спільно проживати. [INFO] в них народився син [PERSON] , відомості про батька якого зроблено на підставі ч. 1 ст. 135 СК України. На даний час нею пред`явлено позов до відповідача про визнання батьківства та стягнення аліментів, який знаходиться у провадженні суду. Син [PERSON] , [INFO] , увесь час проживає з нею та перебуває на її утриманні. Батько дитини більше року проживає у м. Прага Чеської Республіки, де працює та отримує заробітну плату в розмірі 12000,00 чеських крон в тиждень, що становить 19920,00 гривень. Він самоусунувся від участі у вихованні сина, не піклується про його стан здоров`я, фізичний та духовний розвиток дитини, не надає на його утримання жодної матеріальної допомоги. Вона не має змоги працювати, оскільки на її вихованні та утриманні знаходиться також син [PERSON] , [INFO] , який є особою з інвалідністю і потребує її постійного догляду. Їхній син [PERSON] є дуже здібною дитиною, добре навчається в школі, відвідує у спортивній школі заняття з плавання та боксу, а також двічі на тиждень - додаткові заняття з англійської мови, вартість яких становить 200 грн. Крім того вона самостійно несе витрати на харчування, одяг, ліки, та інші необхідні речі для сина. У зв`язку із всебічним розвитком сина, він також потребує інших витрат на позашкільну освіту, однак її коштів на все не вистачає. Також вона здійснює оплату мобільного зв`язку дитини, що становить 140 грн у місяць. В судовому засіданні позивачка [PERSON] позов підтримала, просила задовольнити, вказаши, що відповідач не надає регулярно коштів на утримання сина, хоча він має можливість їх надавати, оскільки перебуває та працює за кордоном, де отримує регулярний дохід. Також зазначила, що несе й інші витрати на утримання сина, які не описані у позовній заяві. До прикладу, на Перше причастя нею було витрачено 2500 гривень тільки на одяг для дитини, а ще були і супутні витрати, яких уникнути було неможливо, в іншому випадку хлопчик почував би себе обділеним в порівнянні з іншими дітьми. І такі витрати, пов`язані з навчанням, його розвитком, участю у змаганнях, виникають регулярно, але їх передбачити чи прорахувати неможливо. Представниця позивачки - адвокатка Креховецька Н.М. у судовому засіданні позовні вимоги своєї довірительки підтримала, просила їх задовольнити з наведених у позові підстав, а також стягнути з відповідача на користь її довірительки понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, на підтвердження чого вона надана відповідні докази. Також вказала, що відповідач є фізично здоровим. Він отримує за кордоном стабільний дохід, тому має можливість утримувати сина. Доказів розміру заробітку не мають, однак за час спільного проживання сторін у Чеській Республіці, її довірителька бачила отримуваний ним дохід. Позивачка ж не має змоги працювати та отримувати дохід, оскільки має на утриманні ще одну дитину з інвалідністю, за якою потрібен постійний догляд. Дитина ж, на яку просять стягнути аліменти, є здоровою, у власності нерухомого майна не має. Відповідач у судове засідання повторно не з`явився, причин неявки не повідомив, хоча про час, день та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку, шляхом направлення рекомендованих поштових відправлень (а.с. 34-37, 42, 49) за місцем його реєстрації (а.с. 29), а також у зв`язку з повідомленням про перебування відповідача за межами України шляхом опублікування виклику до суду на офіційному сайті "Судова влада України" (а.с. 44). Відзиву на позов та будь-яких заяв та клопотань суду не подавав. Спір між сторонами не вирішений. Заяви та клопотання сторін, процесуальні дії суду: ухвалою суду від 19 березня 2024 року відкрито провадження у даній справі та призначено судове засідання для розгляду справи по суті в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. 03 квітня 2024 року позивачка [PERSON] подала заяву про відомості зміни місця реєстрації на території України адреси місця реєстрації відповідача. 17 квітня 2024 року судове засідання відкладено у зв`язку з неявкою відповідача. Протокольною ухвалою суду від 09.05.2024 постановлено проводити заочний розгялд справи. 09 травня 2024 року за клопотанням сторони позивача оголошено перерву в судовому засіданні для долучення додаткових доказів, на які вона посилалась у позовній заяві. 10 травня 2024 року представниця позивачки подала докази про інвалідність іншої дитини її довірительки та докази на підтвердження понесення останньою витрат на професійну правничу допомогу, які цього ж дня направлені відповідачу, тому ухвалено вирішувати питання судових витрат в окремому судовому засіданні, надавши можливість відповідачу ознайомитися із такими доказами. Фактичні обставини, які встановив суд, та зміст спірних правовідносин: згідно зі свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 16.01.2015, [PERSON] народився [INFO] . Його батьками записані [PERSON] та [PERSON] (а.с. 12). [PERSON] 24.07.2015 змінив прізвище на [PERSON], на що вказує свідоцтво про зміну імені серії [NUMBER] від 24.07.2015 (а.с. 50). На підставі рішення Долинського районного суду Івано-Франківської області від 03 лютого 2016 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , залишено проживати з мамою, позивачкою по справі, [PERSON] (а.с. 16). Як вказала позивачка, її син [PERSON] , [INFO] , проживає і на даний час разом з нею. Вона забезпечує його всім необхідним, несе витрати на оплату додаткових занять з англійської мови, вартість яких становить 200 грн за урок, на підтвердження чого надала відповідні квитанції (а.с. 20-22). Син [PERSON] є учнем 3-Б класу Долинського ліцею "Науковий", про що свідчить характеристика з навчального закладу (а.с.19). Також син [PERSON] відвідує заняття з боксу та плавання у Долинській дитячо-юнацькій спортивній школі, на що вказують відповідні довідки (а.с. 17, 18). Крім того, вона несе витрати на оплату мобільного зв`язку дитини, що становить 140 грн в місяць, а також на харчування, одяг, ліки та інші необхідні речі для сина, хоча на підтвердження вказаних витрат до матеріалів справи не долучено жодного доказу. За твердженнями позивачки, [PERSON] участі в забезпеченні дитини всім необхідним не бере, хоча зобов`язаний це робити, доказів протилежного останній суду не надав. При цьому в матеріалах справи відсутні й докази про розмір отримуваного відповідачем доходу. Позивачка ж з об`єктивних причин не має змоги працювати та забезпечувати сина усім необхідним, оскільки на її утриманні перебуває ще син [PERSON] , [INFO] (а.с. 14), який є особою з інвалідністю, про що свідчить відповідний медичний висновок (а.с. 56), у зв`язку з чим він потребує постійного догляду. З приводу сина [PERSON] в проваджені суду пербуває справа за її позовом до відповідача про визнання батьківства та стягнення аліментів, оскільки він народився після розірвання шлюбу та дані про батька дитини записані зі слів матері. Таким чином, між сторонами виник спір щодо участі батька в утриманні малолітнього син [PERSON] . Оцінка суду: вислухавши сторону позивачки, дослідивши та оцінивши в судовому засіданні письмові докази в їх сукупності, встановивши таким чином фактичні обставини справи, суд вважає, що позовні вимоги слід задовольнити частково, виходячи з такого. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789XII та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. У § 54 рішення Європейського суду з прав людини від 07 грудня 2006 року № 31111/04 у справі "Хант проти України" зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Статтею 8 Закону України "Про охорону дитинства" визначено, що кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Відповідно до ст. 12 Закону України "Про охорону дитинства", на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно зі ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ст. 150, 180 СК України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття. Згідно із ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Як вказав Верховний Суд у постанові від 09 лютого 2022 року у справі № 693/1218/20, закон визначає аліменти саме як кошти, що необхідні та достатні для забезпечення гармонійного розвитку дитини, та виходить з принципу рівності прав та обов`язків батьків. Відповідно до закону матеріально утримувати дитину до повноліття зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає дитина. При визначенні розміру стягнення з одного з батьків суд відносить частину витрат на іншого. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 184 СК України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. В ч. 1 ст. 182 СК України зазначено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Як встановлено в судовому засіданні, малолітній [PERSON] , [INFO] , проживає разом з матір`ю, позивачкою по справі. Остання несе витрати по його утриманню, створює гармонійні умови для проживання. Заявляючи вимогу про стягнення з відповідача аліментів у розмірі 10000,00 грн щомісячно на сина [PERSON] , позивачка належних доказів, які б підтверджували, що саме заявлена до стягнення сума аліментів (з урахуванням рівності батьків в утриманні дітей) необхідна для його належного утримання, не надає. Натомість, обґрунтовуючи вказаний розмір, зазначає, що вона несе витрати на придбання шкільного одягу та приладдя, оплату додаткових занять із англійської мови (200 грн за урок два рази на тиждень), мобільного зв`язку (140 грн на місяць), а також витрати (на придбання спортивного інвентаря, одягу), пов`язані з відвідуванням гуртків, в яких син бере участь для загального та фізичного його розвитку. Крім того, на її утриманні перебуває ще один малолітній син, який є особою з інвалідністю, та відносно якого у провадженні суду перебуває спір про визнання батьківства та про стягнення аліментів. Не долучає позивачка до матеріалів справи і доказів можливості відповідача сплачувати аліменти в заявленому розмірі. Саме ж тільки твердження про отримання ним за кордоном доходу і його розміру (з перерахунку корун - біля 79000 гривень на місяць) не є належними доказами такого. Разом з тим, суд зазначає, що батько дитини, перебуваючи в безпеці за межами України, будучи фізично здоровим, повинен вживати заходів для забезпечення належного рівня життя дитини, яка залишилась разом з матірю в Україні. Таким чином, при вирішенні даного спору суд враховує викладені вище обставини та обставини, визначені ч. 1 ст. 182 СК України. Також суд зважає на те, що необхідний прожитковий мінімум для дитини сторін визначений на державному рівні в розмірі 3196 гривень, близько 1600 грн позивачка несе витрат на місяць на заняття із англійської мови (якщо на тиждень є 1-2 заняття), 140 грн - на мобільний зв`язок та певну суму (будь-яких сум під час розгляду справи не встановлено) витрат несе на участь у гуртках для загального та фізичного розвитку, що в загальному розмірі становить біля 6000 гривень витрат на дитину на місяць. Тому, враховуючи вказане, принцип рівності батьків щодо утримання малолітнього сина, недоведеність факту отримання відповідачем стабільного доходу та його розміру, у зв`язку з чим завищений розмір аліментів може стати надмірним тягарем для останнього, необгрунтованість заявленого до стягнення розміру аліментів, та зважаючи на те, що відповідач перебуває у порівняно безпечнішому місці, аніж позивачка, на утриманні останньої перебуває ще одна малолітня дитина, яка є особою з інвалідністю та потребує догляду матері, що позбавляє її можливості працювати на рівні з відповідачем, суд приходить до переконання, що з [PERSON] на користь [PERSON] на [PERSON] , [INFO] , слід стягувати аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 3500 гривень на дитину щомісячно, а позов задовольнити частково. Суд вважає, що аліменти у вказаному розмірі є гарантованими, справедливими, розумними, необхідними для забезпечення гармонійного розвитку дитини. При цьому суд звертає увагу на те, що законодавство України дає право батькам згодом змінити встановлений розмір аліментів в сторону його збільшення або зменшення у зв`язку зі зміною матеріального становища, сімейного стану, стану здоров`я платника або одержувача аліментів чи за наявності інших життєвих ситуацій, а також заявляти вимогу про участь у додаткових витратах на дітей, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дітей, їх хворобою, каліцтвом тощо). Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Згідно із ч. 2 ст. 184 СК України, розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. Відповідно до вимог ст. 430 ЦПК України, рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць підлягає негайному виконанню. Розподіл судових витрат: беручи до уваги, що, згідно з положеннями ст. 141 ЦПК України, Закону України "Про судовий збір", позивачка була звільнена від сплати судового збору при поданні даного позову до суду, судовий збір в розмірі 1211,20 грн слід стягнути з відповідача на користь держави. Щодо витрат на професійну правничу допомогу, то докази про понесення таких надані представницею позивачки в останньому судовому засіданні (10.05.2024), цього ж дня вони направлені відповідачу, тому суд вважає за необхідне з метою недопущення права останнього на ознайомлення із заявленою до стягнення сумою в розмірі 4000,00 гривень та доказів на її обгрунтування призначити судове засідання для вирішення питання про ці судові витрати. На підставі викладеного, ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789XII та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, ст. 430 ЦПК України, ст. 8, 12 Закону України "Про охорону дитинства", ст. 141, 150, 180, 181, 182, 184, 191 СК України,

Outcome: partial