Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-26 00:00:00

[PERSON] звернувся до Комінтернівського районного суду м. Харкова з позовом в якому просить визнати його батьком [PERSON] [INFO] та внести відповідні зміни до актового запису. В обґрунтування позову зазначив, що з 2017 по 2020 рік він проживав у цивільному шлюбі з [PERSON] . [INFO] у них народився син [PERSON] . Відповідачка без його відома зареєструвала дитину на своє прізвище та відомості про батька були внесені на підставі ст. 135 СК України. Через три місяці після народження сина відповідачка його покинула. Він постійно піклується про стан здоров`я дитини, купляє йому одяг, іграшки, продукти харчування. Відповідачка постійно перешкоджає їм нормально спілкуватися, не дозволяє бачитись більше двох годин, а іноді зовсім відмовляє у зустрічах. Він визнає себе батьком дитини, в зв`язку з чим звернувся до суду з відповідним позовом. Ухвалою судді Комінтернівського районного суду м. Харкова Чайка І.В. від 04.08.2021 відкрито провадження у справі, розгляд справи визначено проводити за правилами загального позовного провадження. Розпорядженням Голови Верховного Суду №4/0/9-22 від 10.03.2022 року «Про зміну територіальної підсудності справ в умовах воєнного стану» змінено територіальну підсудність судових справ Комінтернівського районного суду м. Харкова, визначено територіальну підсудність справ за Ленінським районним судом м. Полтави. На виконання вищевказаного розпорядження Комінтернівським районним судом м. Харкова справи, які перебували на розгляді в суді були передані до Ленінського районного суду м. Полтави. Ухвалою Ленінського районного суду м. Полтави від 30.11.2022 року дану цивільну справу передано за підсудністю до Комінтернівського районного суду м. Харкова, оскільки Розпорядженням Голови Верховного Суду від 17.11.2022 року №65 відновлено територіальну підсудність судових справ Комінтернівського районного суду м. Харкова з 23.11.2022 року та встановлено, що цивільна справа належить до територіальної юрисдикції Комінтернівського районного суду м. Харкова. Ухвалою судді Комінтернівського районного суду м. Харкова Музиченко В.О. від 14.02.2023 року зазначену цивільну справу прийнято до свого провадження. Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 03.03.2023 року за клопотанням представника позивача витребувані докази. Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 03.04.2023 року задоволено клопотання позивача про виклик свідків. Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 20.06.2023 року у справі призначено проведення судово-генетичної експертизи. Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 03.11.2023 року відновлено провадження у справі. Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 18.12.2023 року у справі призначено проведення судово-генетичної експертизи. Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 29.03.2024 року відновлено провадження у справі. Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 18.04.2024 року закрито підготовче провадження у справі. Позивач та його представник надали заяву, в якій просять розглянути справу за їх відсутності, позовні вимоги підтримали в повному обсязі. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, надав заяву про відкладення розгляду справи в зв`язку з його участю в іншому судовому засіданні. В судове засідання призначене на 25.04.2024 року представником відповідача також було надано заяву про відкладення розгляду справи в зв`язку з його зайнятістю в іншому судовому засіданні. За положеннями статті 129 Конституції України, статті 2 ЦПК України одним із завдань судочинства є своєчасний розгляд справи, що відповідає положенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згідно з якою кожен має право на справедливий розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом. Поняття розумного строку не має чіткого визначення, проте розумним слід уважати строк, який необхідний для вирішення справи відповідно до вимог матеріального та процесуального законів. За змістом статей 43, 44 ЦПК України, учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. На осіб, які беруть участь у справі, покладається загальний обов`язок - добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки. При цьому під добросовісністю необхідно розуміти таку реалізацію прав і виконання обов`язків, що передбачають користування правами за призначенням, здійснення обов`язків в межах, визначених законом, недопустимість посягання на права інших учасників цивільного процесу, заборону зловживати наданими правами. Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною передумовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, учасників справи, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950, яка ратифікована Україною 17.07.1997, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи у продовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору (рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі "Смірнова проти України"). Враховуючи викладене, заперечення позивача щодо відкладення розгляду справи, в задоволенні клопотання представника відповідача про відкладення судового засідання необхідно відмовити. Представник третьої особи у судове засідання не з`явився, надав заяву, в якій просить розглянути справу у її відсутність. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення справи по суті суд встановив наступне. З актового запису про народження № 618 від 20.02.2020 року вбачається, що [PERSON] народився [INFO] у м. Харкові. Матір [PERSON] , батько [PERSON] . Відомості про батька внесені відповідно до ч.1 ст. 135 СК України. [PERSON] та [PERSON] у зареєстрованому шлюбі не перебували. Відповідно до ч. 3 ст. 51 Конституції України, сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Відповідно до ст.121 СК України права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу. Згідно положень ст. 122 СК України, дитина, яка зачата і (або) народжена у шлюбі, походить від подружжя. Походження дитини від подружжя визначається на підставі Свідоцтва про шлюб та документа закладу охорони здоров`я про народження дружиною дитини. Відповідно до частин першої-третьої статті 128 СК України за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до ЦПК України. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений особою, яка вважає себе батьком дитини. Справи про визнання батьківства суд розглядає у позовному провадженні. Спір про походження дитини від осіб, які не перебувають у шлюбі між собою і не подали в державні органи реєстрації актів цивільного стану спільної заяви про реєстрацію їх як батьків, суд може вирішувати за заявою про визнання батьківства, поданою одним із батьків. Заяви про встановлення факту як батьківства, так і материнства суд приймає до розгляду, якщо запис про батька (матір) дитини в Книзі реєстрації народжень учинено згідно зі статтею 135 СК України. Рішення щодо визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них, а його резолютивна частина - містити всі відомості, необхідні для реєстрації батьківства (материнства) в органах реєстрації актів цивільного стану (прізвище, ім`я та по батькові матері й батька, число, місяць і рік їх народження, громадянство, а також номер актового запису про народження дитини, коли та яким органом його вчинено). Згідно з п. 7, 9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року № 3 у разі смерті чоловіка, який не перебував у шлюбі з матір`ю дитини, або смерті жінки, котра вважалась матір`ю останньої, факт їхнього батьківства (материнства) може бути встановлено за рішенням суду в окремому провадженні. Заяви про встановлення факту як батьківства, так і материнства суд приймає до розгляду, якщо запис про батька (матір) дитини в Книзі реєстрації народжень учинено згідно зі ст. 135 СК. Із заявою про встановлення факту батьківства до суду мають право звернутися матір, опікун (піклувальник) дитини, особа, яка її утримує та виховує, а також сама дитина, котра досягла повноліття, а факту материнства - батько й інші перелічені особи. Усі вони беруть участь у справі як заявники, а органи опіки та піклування й інші особи (залежно від обставин справи) - як заінтересовані особи. Питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це. В третьому абзаці п.13 Постанови Пленуму ВСУ від 31.03.1995 №5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» зазначено, що факт батьківства може бути встановлено за наявності однієї з таких обставин: 1) спільне проживання батьків дитини і ведення ними спільного господарства, яке не припинилось до її зачаття; 2) спільне виховання дитини; 3) спільне утримання дитини; 4) докази, що з вірогідністю підтверджують визнання відповідачем батьківства. У постанові Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 591/6441/14-ц (провадження № 61-6030св18) зазначено, що: «щодо предмету доказування у даній категорії справи, то СК України будь-яких особливостей не визначає. Доказами у такій справі можуть бути будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, показань свідків, письмових або речових доказів, висновків експертів. Тобто при вирішенні спору про визнання батьківства мають враховуватись усі передбачені законом докази в їх сукупності.

Outcome: approved