Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-22 00:00:00

22.04.2024 року на адресу Кагарлицького районного суду надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] , третя особа без самостійних вимог на стороні позивача, - Кагарлицька міська рада Київської області, як орган опіки та піклування, про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів, в прохальній частині якої позивач просить суд винести рішення, на підставі якого: 1. Позбавити [PERSON] , [INFO] , (рнокпп: [NUMBER] ) батьківських прав відносно сина - [PERSON] , [INFO] . 2. Стягнути з [PERSON] , [INFO] (рнокпп: [NUMBER] ), на користь [PERSON] , [INFO] (рнокпп: [NUMBER] ), аліменти на утримання сина- [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини її заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з моменту пред`явлення позову до суду і до моменту досягнення дитиною повноліття. 3. Вирішити питання про судові витрати. Свої позовні вимоги позивач в мотивувальній частині позовної заяви обгроунтовує наступними обставинами та нормами права: 02 вересня 2006 року Позивач - [PERSON] , [INFO] уклав шлюб із Відповідачем - [PERSON] , [INFO] . [INFO] у сторін народився син - [PERSON] . На підставі рішення Кагарлицького районного суду Київської області від 06.10.2014 року у справі № 368/1818/14-ц шлюб між сторонами було розірвано. Після розірвання шлюбу син сторін почав проживати разом з матір`ю. Однак згодом, Відповідач повторно одружилася та перестала піклуватися про свого сина. Відповідач повністю самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків, залишивши дитину на повному утриманні Позивача. Відповідач, не цікавиться життям, свого сина, не піклуються про нього, не приймає ніякої участі у його вихованні, не надає сину жодної матеріальної допомоги, який наразі проживає з батьком. В свою чергу Позивач також повторно одружився та наразі згідно довідки Кагарлицької міської ради від 08.02.2024 року № бо проживає за вказаною вище адресою та має наступний склад сім`ї: - дружину - [PERSON] , [INFO]; - сина - [PERSON] , [INFO]; - сина - [PERSON] , [INFO]. Відповідно до ч. 3 "Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24 вересня 2008 р. № 866, органами опіки та піклування є районні, районні у мм. Києві та Севастополі держадміністрації, виконавчі органи міських, районних у містах, сільських, селищних рад (далі - органи опіки та піклування), які відповідно до законодавства провадять діяльність з надання статусу дитини-сироти та дитини, позбавленої батьківського піклування, влаштування дітей- сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, встановлення опіки та піклування над дітьми-сиротами та дітьми, позбавленими батьківського піклування, із захисту особистих, майнових та житлових прав дітей. У відповідності до ч. 4 ст. 19 СК України, при розгляді спорів судом щодо позбавлення батьківських прав обов`язковою є участь органу опіки та піклування та у відповідності до ч. 5 цієї статті, даний орган подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору. В свою чергу рішенням від 08.04.2024 № 1136-69, Кагарлицькою міською радою, як органом опіки та піклування за результатом звернення Позивача з питанням про затвердження висновку про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] (далі - Висновок). Як вказано у Висновку "Виконавчий комітет Кагарлицької міської ради як орган опіки та піклування, вивчивши питання про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] щодо її неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , встановив наступне. [PERSON] , [INFO] , є матір`ю неповнолітнього [PERSON] , [INFO] ., 06 жовтня 2014 року рішенням Кагарлицького районного суду розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] . Місцем проживання сина залишено з матір`ю. Після одруження матері вдруге син перейшов проживати до батька. Згідно характеристики, виданої КЗ КМР "Кагарлицький ліцей № 2" вихованням сина займається лише батько. Заявою, написаною 06.02.2024 року та завіреною приватним нотаріусом, мати дає згоду на позбавлення її батьківських прав щодо сина. Дане питання розглянуто на засіданні комісії з питань захисту прав дитини (протокол від 04 квітня 2024 року № 5). Члени комісії наголосили, що вони не вбачають наявних підстав для позбавлення громадянки [PERSON] батьківських прав щодо сина [PERSON] . Єдиною підставою є її добровільна згода відмовитися від рідного сина. Беручи до уваги те, що громадянка [PERSON] , [INFO] , самоусунулася від виконання батьківських обов`язків, виконавчий комітет Кагарлицької міської ради вважає за доцільне позбавити [PERSON] батьківських прав відносно сина [PERSON] , [INFO] .". Згідно характеристики дитини, що видана КЗ КМР "Кагарлицький ліцей № 2 ім. В.П. Дашенка" Обухівського району, " [PERSON] навчався в КЗ КМР "Кагарлицький ліцей №2 ім. В.П. Дашенка" з 2022 року. Зарекомендував себе як дисциплінований та уважний учень. Має навчальні досягнення середнього рівня. Навчається не в повну міру своїх сил і можливостей, потребує контролю за навчанням, до навчання не завжди виявляє зацікавленість. Має довільну зорову, слухову пам`ять, добре запам`ятовує навчальний матеріал. На уроках уважний, виконує домашні завдання. Має добрий загальний розвиток. До виконання громадських доручень ставиться відповідально. Бере участь у громадському житті класу. Самостійний, веселий, товариський. Має друзів, підтримує дружні стосунки з учнями. Вихованням сина займається батько. Постійно відвідує батьківські збори. Брав участь у ремонті класу, шкільного бомбосховища. На перший поклик класного керівника з`являється до школи". Згідно нотаріальної заяви Відповідача про згоду матері на позбавленим її батьківських прав щодо її дитини від 06.02.2024р., Відповідач, повністю розуміючи значення і правові наслідки своїх дій, без будь-якого тиску, відповідно до власного волевиявлення, даною заявою дала свою згоду на позбавлення її батьківських прав щодо неповнолітнього сина [PERSON] . Цією ж заявою Відповідач відмовилась від виховання та утримання мого неповнолітнього сина, [PERSON] з причини неможливості нею забезпечити йому належний догляд, утримання та виховання, поклавши при цьому обовязки по вихованню сина на Позивача. Відповідно до положень Конвенції ООН про права дітей від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 р. № 789-ХІІ) дитина, з огляду на її фізичну і розумову незрілість вимагає спеціального захисту і турботи, включаючи належний правовий захист, як до, так і після народження. У ст. 150 СК України передбачені обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини. Відповідно до вказаної норми батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до ч. 4 ст. 155 СК України, ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона (він) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини (п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України). Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.89 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків Пунктом 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року № з "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" передбачено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до ї внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками (п. 16 ППВСУ від 30.03.07 року № 3). Згідно ст. 12 Закону України "Про охорону дитинства", покладається відповідальність на кожного із батьків щодо виховання, навчання та розвитку дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України "Про охорону дитинства", виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладаються однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно ч.і ст. 164 СК України, Мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини: з) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Відповідно до положень ст. 165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживав дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Також за необхідне слід зазначити, що згідно ч. з ст. 166 СК України, якою передбачено, що при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов`язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду. Також за необхідне слід зазначити, що згідно ч. 3 ст. 166 СК України, якою передбачено, що при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно ириймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789- XII і набула чинності для України 27 вересня 1991 року), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. А відповідно до ст. 27 цієї Конвенції, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Відповідно до ч. 1, 2, 3, 4, 5 ст. 150 СК України, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Таким чином, дитині, в усякому разі, повинен бути забезпечений належний рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Такий належний рівень у будь-якому разі не повинен бути меншим, ніж прожитковий мінімум. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ч. 5 ст. 183 СК України, той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Наразі, аліменти Відповідач нікому не платять, є працездатною, а тому з неї необхідно стягувати аліменти від усього доходу (заробітку). Згідно ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 16 ЦПК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. 2. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права: 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; Відповідно до ч. 1 ст. 27 ЦПК України, позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом. На виконання вимог п. 6, 7, 8, 9, ю ч. 3 ст. 175 ЦПК України, повідомляє наступне: - п. 6. - Законом не визначений обов`язковий досудовий порядок врегулювання спору у даній категорії справ. - п. 7. - заходи забезпечення доказів або позову до подання даної позовної заяви, мною не здійснювалися. - п.8 - усі докази, що були наявні у позивача, були додані до позовної заяви в розділі "Додатки". - п. 9 - Позивачем сплачено судовий збір у розмірі 1211,20 грн. Тому на підставі вищевикладеного,

Outcome: approved