Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-22 00:00:00

Представник позивача [PERSON] , адвокат Олешицька В.Е., звернулася до суду 25.04.2024 із указаним позовом та просила звільнити [PERSON] від сплати аліментів на користь [PERSON] на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , призначених рішенням Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 17.11.2022 у справі №177/808/22, починаючи з 01.09.2023; стягнути зі [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/6 від усіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, починаючи з дати звернення до суду та до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування позову вказала, що в шлюбі в позивача з відповідачем народилося троє дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Рішенням Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 17.11.2022 із позивача на користь відповідача стягнуто аліменти на утримання дітей у розмірі від заробітку (доходу), які стягувалися у період із 05.08.2022 по 30.11.2022. Після досягнення старшою донькою [PERSON] повноліття, із 30.11.2022 проводилося стягнення з позивача аліментів у розмірі 1/3 від заробітку (доходу) на користь відповідача на утримання двох неповнолітніх дітей. Починаючи з 01.09.2023 з позивачем стала проживати молодша донька [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] . Дівчина навчається у 7 класі КЗ «Зеленогайська гімназія» Лозуватської сільської ради. Отже, з 01.09.2023 у позивача були відсутні підстави сплачувати аліменти на користь відповідача на утримання доньки [PERSON] , оскільки остання проживала з позивачем та перебувала на її утриманні. Нарахування аліментів за період, коли дитина не проживала з отримувачем аліментів суперечить цільовому призначенню аліментів, за рахунок яких утримуються діти, а тому, позивач вимушена звернутися до суду з даним позовом. Ухвалою судді Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 26.04.2024 позовна заява прийнята до розгляду, відкрито загальне позовне провадження, призначено підготовче засідання. Представником відповідача [PERSON] 23.05.2024 подано заяву про визнання позову, просив розглядати справу за його та відповідача відсутності. Правом на участь у підготовчому засіданні сторони та треті особи не скористались, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Заяв та клопотань про відкладення розгляду справи з поважних причин до суду не надходило. Від позивачам та її представника [PERSON] , представника третьої особи відділу ДВС Щербакової Л., надійшли заяви про розгляд справи за їх відсутності. Відповідно до ст. 206 ЦПК України, позивач може відмовитись від позову, а відповідач визнати позов на будь-якій стадії провадження по справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову, якщо визнання відповідачем позову не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Згідно з ч. 3 ст. 200 ЦПК України, у випадку визнання відповідачем позову суд ухвалює рішення за результатами підготовчого провадження. Оцінюючи характер процесу, значення справи для сторін, суд вважає за можливе ухвалити рішення за відсутності сторін та третіх осіб, з урахуванням поданих ними заяв. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі, якщо, відповідно до положень цього Кодексу, розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові докази в справі, надавши їм оцінку в сукупності, суд дійшов до наступного висновку. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] (дошлюбне прізвище « [PERSON] ») перебували з 28.11.2003 у шлюбі, від якого народилися діти: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвами про одруження та народження (а.с.10, 11, 12, 13). Рішенням Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 12.09.2019 (справа № 216/1507/19) шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано (а.с.14-15). За відомостями з Єдиного реєстру судових рішень за посиланням https://reestr.court.gov.ua , рішенням Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 22.10.2007 (справа № 2-773/2007) зі [PERSON] стягнуто аліменти на користь [PERSON] на утримання [PERSON] , [INFO] , у розмірі від усіх видів його доходу, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 03.10.2007 і до досягнення дитиною повноліття. Також, рішенням Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 14.11.2019 (справа № 177/1323/19) зі [PERSON] стягнуто аліменти на утримання дітей: сина [PERSON] , [INFO] , доньки [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 від усіх видів його заробітку (доходу), але не менше мінімального гарантованого розміру аліментів на кожну дитину, який не може бути меншим, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на користь [PERSON] . Рішенням Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 17.11.2022 (справа № 177/808/22) звільнено [PERSON] від сплати аліментів за рішенням Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 14.11.2019 у справі №177/1323/19 на утримання дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 від усіх видів заробітку (доходу) [PERSON] , на користь матері [PERSON] . Звільнено [PERSON] від заборгованості за аліментами на користь [PERSON] на утримання дітей [PERSON] та [PERSON] , у виконавчому провадженні № 61093669 за період з 01.03.2022 по 30.06.2022, у сумі 13567,43 грн, та від подальших платежів на виконання рішення Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 14.11.2019 у справі № 177/1323/19, до моменту набрання законної сили рішенням суду в даній справі. Звільнено [PERSON] від сплати аліментів за рішенням Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 22.10.2007 у справі № 2-773/2007. Стягнуто зі [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/2 від усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення дітьми повноліття, починаючи стягнення з 05.08.2022 (а.с.16-18). У Криворізькому відділі ДВС у Криворізькому районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) перебуває виконавче провадження АСВП № 70678529 із примусового виконання виконавчого листа № 177/808/22, виданого 17.11.2022 Криворізьким районним судом Дніпропетровської області про стягнення аліментів зі [PERSON] на користь [PERSON] на утримання дітей [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . У період з 05.08.2022 по 30.11.2022 стягнення аліментів проводилося в розмірі від всіх видів заробітку (доходу). Після досягнення дитиною [PERSON] повноліття, нарахування аліментів на її утримання з 30.11.2022 припинилося. Із 30.11.2022 по теперішній час стягнення аліментів проводиться в розмірі 1/3 від усіх виді заробітку (доходу) на утримання [PERSON] та [PERSON] (а.с.21). Як слідує з розрахунку заборгованості за виконавчим листом від 17.11.2022 № 177/808/22, складеним заступником начальника відділу ДВС, станом на січень 2024 року сукупний розмір заборгованості боржника [PERSON] перед стягувачем [PERSON] становить 32279,19 грн (а.с.22-23). Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Згідно зі ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. У ст. 180 СК України передбачено обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Сплата аліментів за рішенням суду є одним із способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини. Відповідно до ст. 181 СК України, способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 179 СК України, аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Відповідно до ч. 4 ст. 273 ЦПК України, якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них. Зазначені норми не встановлюють вичерпного переліку обставин, які можуть бути підставою для звільнення (повного або часткового) від сплати аліментів. Питання про те, чи мають обставини, на які посилається платник аліментів, істотне значення, у кожному конкретному випадку вирішує суд. З урахуванням предмета цього спору (звільнення від сплати аліментів), однією з обставин, яка підлягає доказуванню у справі є те, із ким саме з батьків проживає дитина на час вирішення спору судом та ухвалення рішення в справі, зокрема з одержувачем аліментів чи з їх платником. Як слідує з відмітки про місце проживання у паспорті громадянина України серії [NUMBER] , [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (а.с.7). Мешканцями [ADDRESS] та депутатом Лозуватської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області VІІІ скликання [PERSON] складено акт від 23.01.2024 № 50-ЛСР про проживання без реєстрації [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Разом із нею проживає з 01.09.2023 донька [PERSON] , [INFO] (а.с.19). Адміністрацією КЗ «Зеленогайська гімназія» Криворізького району Дніпропетровської області надано довідку від 24.11.2023, про те, що [PERSON] з 01.09.2023 навчається в 7 класі гімназії (а.с.20). Позивач [PERSON] працює на посаді оператора заправних станцій ТОВ «АВАСТА КОМПАНІ», де отримує стабільний дохід, який з 01.04.2023 по 31.03.2024, без урахування сплати аліментів, складає 92390,57 грн (а.с.24, 25). За своєю суттю аліменти це кошти, покликані забезпечити дитину усім необхідним для повноцінного розвитку, тому вони можуть бути стягнуті лише на користь того з батьків, хто проживає з дитиною та бере більш активну участь у її вихованні, такий висновок відповідає правовій позиції, неодноразово висловленій Верховним Судом, зокрема, у постановах від 04.09.2019 (справа № 711/8561/16-ц), від 03.02.2021 (справа № 520/21069/18). Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 28.09.2022 у справі № 686/18140/21, дійшов висновку, що припинення стягнення аліментів є можливим у тому випадку, коли одержувач аліментів не витрачає одержані ним аліменти на дитину, дитина проживає з іншим із батьків, який її повністю і утримує. У такому випадку відбувається припинення стягнення аліментів на ім`я їх одержувача. З аналізу ст. ст. 267 - 271 СК України вбачається, що припинення стягнення аліментів є можливим у тому випадку, коли одержувач аліментів, наприклад, мати дитини, не витрачає отримувані нею аліменти на дитину, або ж у випадку, коли дитина з певного часу перебуває на утриманні іншого з батьків, з якого вже стягуються аліменти. У такому випадку відбувається припинення стягнення аліментів на ім`я одержувача аліментів - матері дитини. При цьому обов`язок батька - платника аліментів утримувати дитину не припиняється. З наведеного слідує, що факт проживання дитини з матір`ю, із якої стягуються аліменти на користь батька на її утримання, є істотною обставиною для звільнення позивача від сплати аліментів. Судом встановлено, що неповнолітня [PERSON] з 01.09.2023 проживає разом із матір`ю, за адресою: [ADDRESS] та перебуває на її утриманні, тобто змінились обставини, що впливають на стягнення аліментів на користь відповідача. Враховуючи загальні принципи регулювання сімейних відносин, способи захисту сімейних прав, суд вважає за необхідне захистити порушене право позивача шляхом припинення примусового стягнення на користь відповідача аліментів на утримання дитини [PERSON] . Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги позивача щодо припинення стягнення з неї аліментів, є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Вирішуючи вимогу позивача про звільнення від сплати аліментів, починаючи з 01.09.2023, суд вважає за необхідне зазначити, що відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2016 №3, стягнення та виплата аліментів в новому розмірі, а так само припинення їх стягнення, здійснюється виключно з дня набрання законної сили рішенням суду, а тому вимога позивача в цій частині задоволенню не підлягає. Щодо позовних вимог про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступне. Відповідно до ст.180 СК України, батьки зобов`язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. Згідно з ч. 3 ст.181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Як визначено ч. 1 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Нормами ч. 1 ст.191 СК передбачено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Враховуючи вимоги закону та визнання відповідачем позову в частині стягнення з нього аліментів, суд вважає за необхідне стягнути аліменти з відповідача на користь позивача на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/6 від усіх видів заробітку щомісяця, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення позову та до досягнення дитиною повноліття. У порядку п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Також, із відповідача на користь держави та на користь позивача належить стягнути судові витрати. На підставі ст.142 ЦПК України, повернути позивачу з державного бюджету 50% судового збору, сплаченого при поданні позову, у розмірі 605,60 грн.

Outcome: partial