Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-12 00:00:00

заявник звернулась до суду із заявою про видачу обмежувального припису. В обґрунтування заяви зазначає, що з 2003 вона та [PERSON] проживали в зареєстрованому шлюбі. Під час спільного проживання він вчиняв насильство психологічного характеру відносно заявника, висловлювався нецензурною лайкою, внаслідок чого вона неодноразово викликала поліцію, що фіксувала вказані обставини. Постійне вчинення домашнього насильства з боку чоловіка стали підставою розриву їх відносин, так у 2019 році їх шлюб було розірвано. Втім [PERSON] весь час її переслідує, зловживає спиртними напоями, після чого висловлюється в сторону заявника нецензурною лайкою, погрожує фізичною розправою. Зокрема за 2022-2023 роки поліцією відносно [PERSON] складено три протоколи про адміністративні правопорушення за ст. 173-2 КУпАП. Щоб забезпечити дієвий та ефективний спосіб захисту від повторного вчинення домашнього насильства [PERSON] вважає необхідним застосувати обмежувальний припис стосовно кривдника у вигляді заборони наближатися до місця її проживання та заборони листування, телефонних розмов або контактів з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Ухвалою судді Яворівського районного суду Львівської області від 10.05.2024 відкрито провадження і справа призначена до розгляду в порядку окремого провадження. Заявник подала до суду заяву, відповідно до якої вимоги поданої нею заяви підтримала в повному обсязі, просить задовольнити та провести розгляд справи за її відсутності. Заінтересована особа в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи у його відсутність, вимоги заяви визнав у повному обсязі та не заперечував у їх задоволенні. Згідно з ч. 1 ст. 350-5 ЦПК України, неявка належним чином повідомлених заінтересованих осіб не перешкоджає розгляду справи про видачу обмежувального припису. Дослідивши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, суд вважає, що заява підлягає задоволенню з таких підстав. Відповідно до положень глави 13 Розділу IV ЦПК України, справи про видачу і продовження обмежувального припису розглядаються судами в порядку окремого провадження. Згідно з п.1 ч.1 ст.350-2 ЦПК України, заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства, або її представником - у випадках, визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». За змістом п.п. 3, 6, 7, 8 ч.1 ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Особа, яка постраждала від домашнього насильства - особа, яка зазнала домашнього насильства у будь-якій формі. Кривдник - особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі. Обмежувальний припис стосовно кривдника це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи. Частиною 2 ст.3 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено перелік осіб, на яких поширюється дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання, серед яких - подружжя, батьки (мати, батько) і дитина (діти). За змістом ч.2 ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» передбачено, що обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: 1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; 2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; 3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною; 4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; 5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Згідно з вимог ч.3 ст.26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків (оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи). Звертаючись до суду із заявою про видачу обмежувального припису, заявник посилається на те, що перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] . Судом встановлено, що рішенням Яворівського районного суду Львівської області від 20.09.2019 розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] . Як вбачається із матеріалів справи, заявник потерпає від насильства з боку [PERSON] тривалий час, що почалося після припинення стосунків із ним. Заінтересована особа систематично вчиняє насильство психологічного характеру відносно заявника, зокрема згідно повідомлень Яворівського РВП ГУ НР у Львівській області від 04.01.2023, 06.12.2023, 13.12.2023 вбачається, що [PERSON] зверталася з приводу вчинення [PERSON] домашнього насильства. Постановами Яворівського районного суду Львівської області від 13.02.2023 у справі № 944/47/23 та від 22.02.2024 у справі №944/7739/23 [PERSON] визнано винуватим у вчиненні адміністративних правопорушень передбачених ч.1 ст.173-2 КУпАП та ч.2 ст.173-2 КУпАП відповідно, із накладено на нього стягнення у виді штрафу. За наведених обставин, а також враховуючи досліджені в судовому засіданні докази, суд вважає, що ризики повторного вчинення щодо заявника психологічного або фізичного насильства, є реальними. А тому, з урахуванням встановлених фактичних обставин та за наслідками оцінки ризиків в їх сукупності, суд вважає, що заява [PERSON] підлягає задоволенню, а саме слід застосувати обмежувальний припис строком на два місяці з метою захисту заявниці від насильства і запобігання можливим повторним спробам вчинення такого з боку [PERSON] . Згідно з правового висновку, зробленого Верховним Судом у справі № 756/3859/19 (провадження № 61-11564св19) обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у КУпАП та КК України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях. Таким чином, видача обмежувального припису не ставиться в залежність від набрання постановою у справі про адміністративне правопорушення законної сили, оскільки захисна і превентивна функція такого припису покликані убезпечити потерпілу особу від можливого повторного вчинення щодо неї протиправних дій до часу прийняття відповідних остаточних рішень, зокрема і в адміністративних провадженнях. \~ \~ \~ \~В силу ч. 3 ст. 350-5 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, суд відносить на рахунок держави. А тому,

Outcome: approved