Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-26 00:00:00

1. Описова частина. Короткий зміст позовних вимог. У квітні 2024 року [PERSON] (далі - «Позивач») звернувся до суду з даним позовом до ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ДІНЕРО» (далі - «Відповідач»), треті особи: Київський обласний державний нотаріальний архів, приватний виконавець виконавчого округу Київської області Крегул І.І. про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. В обґрунтування позовних вимог Позивач посилається на наступні обставини. На виконанні приватного виконавця виконавчого округу Київської області Крегул І.І. перебуває виконавче провадження [NUMBER] з примусового виконання виконавчого напису №12233, виданого 07.02.2022 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Київської області Бригідою Володимиром Олександровичем, про стягнення з Позивача на користь Відповідача боргу у розмірі 5556,00 гривень, який включає: 5556,00 гривень заборгованості за сумою кредиту, 0,00 гривень заборгованості по несплаченим відсоткам, плати за вчинення виконавчого напису. Згідно виконавчого напису №12233, виданого 07.02.2022 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Київської області Бригідою В.О., дана заборгованість виникла на підставі Кредитного договору №AG6773109 від 05.12.2018 року, укладеного між сторонами. Посилаючись на приписи матеріального та процесуального права України, Позивач просила суд визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Київської області Бригіди В.О. від 07.02.2022 року №12233 про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ДІНЕРО» грошових коштів у загальній сумі 5556,00 гривень. Історія справи. Заяви та клопотання, позиції учасників справи. 11.04.2024 року ухвалою суду було відкрито провадження у даній справі та постановлено провести її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження. Витребувано у приватного виконавця Крегула І.І. копію виконавчого напису, виданого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бригідою В.О. № 12233, що був вчинений 07.02.2022 року (а.с. 32-33). 24.04.2024 року до канцелярії суду за допомогою системи «Електронний суд» від представника Відповідача надійшло клопотання про зменшення витрат на професійну правничу допомогу (а.с. 35-39). 08.05.2024 року від державного нотаріусу Київського обласного державного нотаріального архіву Селецького Ю.О. надійшов лист від 02.05.2024 року №878/01-17 (а.с. 44). 13.05.2024 року до канцелярії суду засобами електронного зв`язку від приватного виконавця виконавчого округу Київської області Канцедал О.О. надійшов лист від 13.05.2024 року №4982, до якого додано копії матеріалів виконавчого провадження [NUMBER] (а.с. 47-91). У судове засідання Позивач не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. У матеріалах справи міститься заява Позивача, у якій останній просить здійснювати розгляд даної справи без його участі, проти заочного розгляду справи не заперечує (а.с. 13). У судове засідання представник Відповідача та треті особи не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином (а.с. 94, 95, 96). Фактичні обставини справи та зміст спірних правовідносин, встановлені судом. 07.02.2022 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Київської області Бригідою Володимиром Олександровичем був вчинений виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за №12233, яким стягнено з Позивача заборгованість за Кредитним договором №AG6773109 від 05.12.2018 року, укладеного між сторонами, на користь Відповідача в загальному розмірі 5556,00 гривень (а.с. 91). На виконанні приватного виконавця виконавчого округу Київської області Крегул І.І. перебуває виконавче провадження [NUMBER] з примусового виконання виконавчого напису №12233, виданого 07.02.2022 року (а.с. 49-50). Позивач вважає, що у приватного нотаріуса були відсутні законні підстави для вчинення спірного виконавчого напису. Представник Відповідача заперечував проти того, що спірний виконавчий напис було вчинено із порушенням чинного законодавства. Означене складає зміст спірних правовідносин у межах розгляду даної справи. 2. Мотивувальна частина. Вирішуючи дану справу суд керується наступними нормами процесуального та матеріального права України. Згідно з приписами ст.18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ч.1 ст.39 Закону України «Про нотаріат» порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України. Таким актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року №296/5 та зареєстрований у Міністерстві юстиції України за №282/20595. У той же час, за приписами ст.87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Постановою КМУ від 26.11.2014 року №662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» було внесено зміни до вказаного Переліку, зокрема, щодо можливості вчинення виконавчих написів на кредитних договорах, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Однак, постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 р. у справі №826/20084/14, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 року, визнано незаконною та нечинною Постанову КМУ від 26.11.2014 року №662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, а саме: «а після слів «заставлене майно доповнити словами «(крім випадку, передбаченого пунктом 1-1 цього переліку)»; доповнити розділ пунктом 1-1: доповнити перелік після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту: Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин». Вказані постанови були опубліковані в Офіційному віснику України: від 21.03.2017 року №23, від 24.11.2017 року №92. При цьому в мотивувальній частині постанови апеляційної інстанції зазначено: «Оскільки оскаржувані положення Змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, можуть бути застосовані до необмеженого кола фізичних осіб у зв`язку із укладенням ними кредитних договорів та існуванням у них простроченої заборгованості, суд з метою недопущення порушень прав та законних інтересів осіб, що є позичальникам, вважає за необхідне визнати не чинною постанову Кабінету Міністрів України №662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, з моменту її прийняття». Правової позиції щодо неможливості вчинення нотаріусами виконавчих написів на договорах позики, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями дотримується й Міністерство Юстиції України (лист «Щодо вчинення виконавчих написів» від 25.06.2020 року). Статтею 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Відповідно до ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно зі ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. У свою чергу, ст. 80 ЦПК України передбачає, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Стаття 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Висновки суду. З аналізу указаних положень чинного законодавства, суд дійшов до висновку про те, що виконавчі написи можуть вчинятися на нотаріально посвідчених договорах, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно. Вчинення виконавчих написів на кредитних договорах, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями, не вбачається за можливе. Таким чином, суд погоджується з доводами Позивача про те, що спірний виконавчий напис було вчинено нотаріусом помилково, на підставі договору, який не був нотаріально посвідченим, а також не на самому договорі, а окремим документом. На підставі вищевикладеного суд приходить до висновку про обґрунтованість та законність вимог Позивача. Наявні всі правові підстави для задоволення його вимог та визнання спірного виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Таким чином, справу розглянуто в межах заявлених Позивачем позовних вимог, з урахуванням обраного ним способу захисту права, на підставі наданих сторонами доказів. Розподіл судових витрат. Частиною 1 статті 131 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до п. 1 ч. ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача. Позивач звільнений від сплати судового збору, тому, відповідно до ч.6 ст. 141 ЦПК України, із Відповідача слід стягнути судовий збір у дохід держави. Отже, у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України з Відповідача користь держави підлягає стягненню судовий збір у сумі 1211,20 гривень за одну позовну вимогу немайнового характеру (а.с. 5, зворот). При вирішенні питання про стягнення витрат на правничу допомогу суд виходить з наступного. Частино 1 статті 137 ЦПК України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання такої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (частина друга статті 137 ЦПК України). До матеріалів справи Позивачем не додано доказів на підтвердження факту надання йому професійної правничої допомоги адвокатом. Відповідно до висновку Великої Палати Верховного Суду від 13.07.2022 року у справі №496/3134/19 (пункт 63 постанови) витрати на юридичні послуги, надані іншою, ніж адвокат, особою, не належать до витрат на професійну правничу допомогу та не можуть бути відшкодовані у порядку ч.4 ст.137, ч.7 ст.139 та ч.3 ст.141 ЦПК. З огляду на викладене, вимоги Позивача про відшкодування його витрат на професійну правничу допомогу задоволенню не підлягають. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved