Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-22 00:00:00

Адвокат Пришедько А.Л., який діє в інтересах [PERSON] звернувся до суду з вказаним позовом в обґрунтування якого зазначив таке: 05.05.2023 на своїй сторінці користувача соціальної мережі Fасеbоок (https://www.facebook.com/den.kazansky) [PERSON] (далі - відповідач) за посиланням https://www.facebook.com/story.php? story_fbid=pfbid0tWhSvtXXyjdjCkiMcWQahmPpge9R5riRKQaStfPd6cMyMGXWKZfgxSQ1U опублікована інформація такого змісту: «О, в нас тут новий [PERSON] з`явився. Колишній голова Дніпропетровської облради близький до [PERSON] пише, що потрібно скоріше йти на компроміс з Росією з урахуванням її інтересів і розміщує у пості прапор держави, яка лише у його рідному місті за один раз вбила 40 людей ракетним ударом по багатоповерхівці. Скільки років вже пишу про політику; колаборантів, зрадників, а досі до кінця не можу осягнути, що буває настільки безмежне скотство. Такі виправдають, що завгодно. І геноцид свого ж народу, і концтабори, і газові камери. Наскільки я розумію, оскільки він це пише, то перебуває зараз не в Україні. Просто цікаво, а як він збирається потім у своє рідне місто повернутись і дивитися в очі своїм землякам?». Разом з інформацією відповідачем опубліковано фото, на якому зображено фото позивача та начебто написаний ним текст у мережі інтернет. Доступ до перегляду вмісту сторінки з зазначеною інформацією та фото є вільним. Вказаний пост та фото, розміщені відповідачем на своїй сторінці користувача соціальної мережі Fасеbоок, містять неправдиву інформацію негативного характеру стосовно особистості позивача. Представник позивача зазначає, що інформація викладена в цьому пості викликала в позивача обурення, оскільки з неї слідує, що він начебто підтримує зупинення військових дій та переговори з країною агресором на підставі компромісів з урахуванням її інтересів. Проте, інформація та фото, які розповсюджені відповідачем невизначеному колу осіб, є недостовірними, а їх поширення завдає шкоди честі, гідності та діловій репутації позивача. Позивач вважає, що ідеологія росії зараз - це форма сучасного фашизму, з яким сьогодні бореться весь цивілізований світ. Обов`язком кожного українця зараз є допомога державі в цій боротьбі у той спосіб, який для нього можливий. Вважає, що розповсюджена відповідачем інформація мала на меті дезінформувати та негативно налаштувати проти позивача невизначене коло осіб, у тому числі, родичів, друзів, колег, ділових партнерів тощо. Окрім того вважає, що інформація подана відповідачем у формі тверджень (даних) та не може розцінюватись як оціночні судження. Так, як вбачається із тексту публікації, відповідач стверджує, що позивач «пише,\~що потрібно\~скоріше йти\~на компроміс\~з Росією\~з урахуванням\~її інтересів» і «розміщує у\~пості прапор держави, яка лише у його рідному місті за один раз вбила 40 людей ракетним ударом по багатоповерхівці». Проте, позивач не є користувачем соціальних мереж, не має та не веде сторінок у месенджерах на кшталт Telegram або Viber, а тому і писати пости, і розміщувати прапори не може. Опубліковане відповідачем фото публікації тексту, на якому зображено фото позивача та начебто написаний ним текст є фальсифікацією, Позивач такого змісту текст не публікував та фото з прапором держави-агресора не розміщував. Зазначає, що відповідач не перевірив достовірність інформації перед її поширенням, а факт поширення зазначеної інформації відповідачем підтверджується наданими до цього позову доказами. Таким чином представник позивача вважає, що викладена відповідачем у публікації інформація, яка розповсюджена невизначеному колу осіб, є недостовірною, негативною та образливою, складається з неправдивої інформації, яка ганьбить честь, гідність та ділову репутацію Позивача, не тільки, як колишньої посадової особи, так і громадянина України. Відтак, саме поширення відповідачем 05.05.2023 на своїй сторінці користувача соціальної мережі Fасеbоок (https://www.facebook.com/den.kazansky) за посиланням https://www.facebook.com/story.php? story_fbid=pfbid0tWhSvtXXyjdjCkiMcWQahmPpge9R5гiRXQaStfPd6cMyMGXWKZfgxSQU неправдивої інформації про позивача, призвело до спричинення моральної шкоди позивачу, яка виявилась у душевних стражданнях, у приниженні його честі, гідності та ділової репутації, що, в свою чергу, призвело до порушення нормального ритму життя та переживань, розмір якої він оцінює у 100000 грн. До того ж зазначає, що зазначені кошти він планує направити на забезпечення потреб ЗСУ. Окрім того, представник позивача вважає, що [PERSON] є належним відповідачем, оскільки є власником вебсторінки та відповідно автором публікацій і дописів на цій персональній вебсторінці у соціальній мережі «Fасеbоок». Власник соціальної мережі «Fасеbоок» не бере безпосередньої участі у розміщенні інформації власником веб-сторінки (відповідачем). Представник позивача просить визнати недостовірною та такою, що порушує права [PERSON] на повагу до його гідності, честі та недоторканості ділової репутації, інформацію, поширену [INFO] [PERSON] в соціальній мережі Fасеbоок на своїй сторінці ([INFO] ) за посиланням \~ \~ \~ \~[INFO] ? story_fbid=pfbid0tWhSvtXXyjdjCkiMcWQahmPpge9R5riRKQaStfPd6cMyMGXWKZfgxSQlU такого змісту: «О, в нас тут новий [PERSON] з`явився. Колишній голова Дніпропетровської облради близький до [PERSON] пише, що потрібно скоріше йти на компроміс з Росією з урахуванням її інтересів і розміщує у пості прапор держави, яка лише у його рідному місті за один раз вбила 40 людей ракетним ударом по багатоповерхівці. Скільки років вже пишу про політику, колаборантів, зрадників, а досі до кінця не можу осягнути, що буває настільки безмежне скотство. Такі виправдають, що завгодно. І геноцид свого ж народу, і концтабори, і газові камери. Наскільки я розумію, оскільки він це пише, то перебуває зараз не в Україні. Просто цікаво, а як він збирається потім у своє рідне місто повернутись і дивитися в очі своїм землякам?»; зобов`язати [PERSON] протягом 5 календарних днів з дня набрання судовим рішенням у цій справі законної сили, спростувати недостовірну інформацію розміщену в соціальній мережі Fасеbоок на своїй сторінці ([INFO] ) \~ \~ \~ \~за \~ \~ \~ \~посиланням [INFO] шляхом розміщення публікації в соціальній мережі Fасеbоок на своїй сторінці ([INFO] ) з резолютивною частиною рішення суду у цій справі під заголовком «Спростування. Інформація, поширена у публікації від 05.05.2023 щодо [PERSON] - є недостовірною»; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] моральну шкоду за розповсюдження недостовірної інформації в розмірі 100 000, 00 грн та судові витрати. \~ \~ \~ \~Провадження у справі відкрито 24.10.2023. Представником відповідача наданий відзив на позовну заяву, в якій він виклав свої заперечення проти позову. Зазначає, що відповідач не є автором зазначеної інформації, а виразив лише власну суб`єктивну думку на основі публікації [PERSON] від 02.05.2023 р. Отже, першоджерелом оспорюваної інформації є саме [PERSON] , а відповідач тільки розповсюдив факт публікації [PERSON] із відомостями про позивача та виразив власні оціночні судження стосовно даної публікації від 02.05.2023 р. За таких обставин, вважає, що позивач обрав неналежний спосіб захисту своїх прав. 07.07.2023 р. публікація відповідача від 05.05.2023 р. була відредагована із посиланням на першоджерело, яким є висловлювання [PERSON] . Публікація наступного змісту, а саме: «О, в нас тут новий [PERSON] з`явився. Корчинський повідомляє, що колишній голова Дніпропетровської облради близький до [PERSON] хоче скоріше йти на компроміс з Росією з урахуванням її інтересів і розміщує у пості прапор держави, яка лише у його рідному місті за один раз вбила 40 людей ракетним ударом по багатоповерхівці. https://dnepr.express/ua/post/eks-golova-dnipropetrovskoyi-oblradi-svyatoslav-olijnikrozpovsyudzhuye-kremlivskitezi?fbclid=IwAR3JMjo34hZgdCSw7grB4dru6HgycvzsrXcwANOlD58RTEdlUC5zE3uJSbQ_aem_AZYY2DliFPiwhpvlqHKtO9FhcFF070dhy7vUdlnbnqt7eyfihpiAGwV1iKNikyhNH8 Скільки років вже пишу про політику, колаборантів, зрадників, а досі до кінця не можу осягнути, що буває настільки безмежне скотство. Такі виправдають, що завгодно. І геноцид свого ж народу, і концтабори, і газові камери. Наскільки я розумію, оскільки він це пише, то перебуває зараз не в Україні. Просто цікаво, а як він збирається потім у своє рідне місто повернутись і дивитися в очі своїм землякам?» (розміщена за посиланням у соціальний мережі «Facebook»: [INFO] ). Вважає, що поширені відповідачем висловлювання щодо публікації [PERSON] від 02.05.2023 р. як першоджерела є правом на висловлювання його особистої позиції, є лише виразом оціночного характеру та висловленням особистих поглядів відповідача, і, відповідно, не можуть бути підставою для їх спростування. Таким чином, оспорювані висловлювання відповідача є особистою думкою та сформованим переконанням відповідача, не виходять за допустимі межі здійснення відповідачем права на свободу вираження своїх думок і переконань Зазначає, що позивач є фізичною особою, яка має публічний характер діяльності і до якої може бути застосована критика, межі якої щодо публічних осіб є більш широкими, ніж до пересічних громадян. Щодо способу захисту порушених прав, представник відповідача зауважує, що позивач обирає неналежний спосіб захисту, який не відповідає чинному законодавству та не сприяє відновленню порушених прав позивача, оскільки першоджерелом оспорюваної інформації є саме [PERSON] . У зв`язку з чим, представник відповідача вважає, що заявлені вимоги позивача щодо визнання недостовірною та такою, що порушує його честь, гідність і ділову репутацію інформацію, викладену в мережі «Facebook» та зобов`язання відповідача спростувати зазначену інформацію, не підлягають задоволенню через їх необґрунтованість та безпідставність, а отже і не має підстав для задоволення вимоги про стягнення з відповідача моральної шкоди в розмірі 100 000 грн. Представником позивача до суду подано відповідь на відзив, у якій зазначено, що саме 05.05.2023 Відповідач на своїй сторінці користувача соціальної мережі Facebook (https://www.facebook.com/den.kazansky) за посиланням [INFO] опублікував інформація такого змісту: « [PERSON] , в нас тут новий [PERSON] з`явився. Колишній голова Дніпропетровської облради близький до [PERSON] пише, що потрібно скоріше йти на компроміс з Росією з урахуванням її інтересів і розміщує у пості прапор держави, яка лише у його рідному місті за один раз вбила 40 людей ракетним ударом по багатоповерхівці. Скільки років вже пишу про політику, колаборантів, зрадників, а досі до кінця не можу осягнути, що буває настільки безмежне скотство. Такі виправдають, що завгодно. І геноцид свого ж народу, і концтабори, і газові камери. Наскільки я розумію, оскільки він це пише, то перебуває зараз не в Україні. Просто цікаво, а як він збирається потім у своє рідне місто повернутись і дивитися в очі своїм землякам?». Тобто, публікація з інформацією, яку Позивач просить визнати недостовірною не містила жодних посилань на публікації [PERSON] або будь кого іншого. Слід зазначити, що Позивач у коментарі телеканалу ще 05.05.2023 повідомив, що не веде жодного акаунта в соцмережі, все розповсюджене від його імені суто фейк, а у коментарях до публікації Відповідача його підписники залишали коментарі, що інформація у його публікації недостовірна. Відтак, Відповідач замість того щоб одразу після виявлення спростування видалити свій пост, просто вирішив змінити його аж 07.07.2023, лише після звернення Позивача до суду, задля спроби уникнути відповідальності за розповсюдження недостовірної інформації. Звертає увагу суду, що Відповідач помилково зазначає, що виразив власні оціночні судження, оскільки про характер поширеної відносно Позивача інформації як фактичних даних, а не оціночних суджень, свідчать стверджувальні вислови, застосовані Відповідачем, які вказують на вчинення Позивачем дій (дифамаційні обвинувачення), а саме: «пише, що потрібно скоріше йти на компроміс з Росією з урахуванням її інтересів» і «розміщує у пості прапор держави, яка лише у його рідному місті за один раз вбила 40 людей ракетним ударом по багатоповерхівці». Дані вислови можна перевірити на предмет відповідності їх дійсності, а тому вони не можуть вважатись оціночними судженнями. Згідно з положеннями ст. 277 ЦК України і ст. 12 ЦПК України обов`язок довести, що поширена інформація є достовірною, покладається на Відповідача, який в підтвердження правдивості та достовірності статті має надати суду належні та допустимі докази. Як передбачено ч. 2 ст. 302 ЦК України фізична особа, яка поширює інформацію, зобов`язана переконатися в її достовірності. Таким чином, викладена у публікації інформація, яка розповсюджена невизначеному колу осіб, є недостовірною, негативною та образливою, складається з неправдивої інформації, яка ганьбить честь, гідність та ділову репутацію Позивача, не тільки, як колишньої посадової особи, так і громадянина України. Відповідач у своїй публікації справляє враження на суспільство, переконуючи його в тому, що вчинки Позивача є аморальними, що він пише, що потрібно скоріше йти на компроміс з росією з урахуванням її інтересів і розміщує у пості прапор державитерориста. Відповідач дискредитує Позивача в очах оточуючих. При розповсюдженні публікації, Відповідачем реалізовано намір переконати значну кількість громадян не тільки в наявності негативних рис особистості Позивача, а й в тому факті, що він має причетність до колаборантів та зрадників. З урахуванням викладеного слідує висновок, що інформація, яка міститься у публікації від 05.05.2023, підлягає спростуванню. Позивач, [PERSON] , є публічною особою (Народний депутат України V та VI скликань, з 08.11.2019 по 08.12.2020 голова Дніпропетровської обласної ради), а відповідно межа допустимої критики та обсяги поширеної інформації щодо нього є значно ширшими та його безпосередні дії становлять суспільний інтерес. У разі якщо позивач є публічною особою, то суд, розглядаючи і вирішуючи справу про захист його гідності, честі чи ділової репутації, повинен ураховувати положення Декларації, а також рекомендації, що містяться у Резолюції № 1165 (1998) Парламентської Асамблеї Ради Європи про право на недоторканність особистого життя. У Резолюції зазначається, що публічними фігурами є особи, які обіймають державні посади і (або) користуються державними ресурсами, а також усі ті, хто відіграє певну роль у суспільному житті (у галузі політики, економіки, мистецтва, соціальній сфері, спорті чи в будь-якій іншій галузі). У статтях 3, 4, 6 Декларації вказується, що оскільки політичні діячі та посадові особи, які обіймають публічні посади або здійснюють публічну владу на місцевому, регіональному, національному чи міжнародному рівнях, вирішили апелювати до довіри громадськості та погодилися "виставити" себе на публічне політичне обговорювання, то вони підлягають ретельному громадському контролю і потенційно можуть зазнати гострої та сильної громадської критики у засобах масової інформації з приводу того, як вони виконували або виконують свої функції. При цьому зазначені діячі та особи не повинні мати більшого захисту своєї репутації та інших прав порівняно з іншими особами. Застосовуючи положення статті 10 Конвенції про захист прав людини та основних свобод у рішеннях "Газета "Україна-центр" проти України", "Нікула проти Фінляндії", "Яновський проти Польщі" та інших, Європейський суд з прав людини підкреслює, що межі допустимої інформації щодо посадових та службових осіб можуть бути ширшими порівняно з межами такої ж інформації щодо звичайних громадян. Свобода дотримуватися своїх поглядів є основною передумовою інших свобод, гарантованих статтею 10 Європейської конвенції з прав людини, і вона користується майже абсолютним захистом у тому сенсі, що можливі обмеження, закладені в пункті 2 цієї статті. Крім того, поряд з інформацією чи даними, що підлягають перевірці, стаття 10 захищає і погляди, критичні зауваження або припущення, правдивість яких не може бути піддана перевірці на правдивість. Оціночні судження також користуються захистом - це передумова плюралізму поглядів. Європейський суд з прав людини 02.06.2016 ухвалив рішення у справі № 61561/08 "Інститут економічних реформ проти України", де розглядаючи питання забезпечення балансу між свободою вираження поглядів та захистом репутації особи, зазначив, що відповідно до пункту 2 статті 10 Конвенції, існує мало можливостей для обмеження політичних висловлювань чи дебатів з питань, що становлять суспільний інтерес, при цьому високий рівень захисту свободи вираження поглядів буде надаватися у випадках, коли висловлювання стосуються питання, що становить суспільний інтерес. В даному випадку слід провести відмінність між твердженнями про факти і оціночними судженнями. Існування фактів можна довести, тоді як правдивість оціночних суджень не підлягає доведенню. Оціночне судження не може бути доведене, це порушує саму свободу думки, яка є основною частиною права, гарантованого статтею 10 Конвенції. Допустимі межі прийнятної критики в діях Відповідача за практикою їх тлумачення Європейським Судом з прав людини в рішенні від 27.02.2001 у справі «Єрузалем проти Австрії» визначаються лише у випадку поширення оціночних суджень, правдивість яких не може бути ані доведена, ані спростована, до яких за статтею 30 Закону України «Про інформацію» не відносяться ті з висловлювань, що не містять фактичних даних, які складають наклеп, тобто завідомо неправдиві вигадки про начебто вчинений протиправний чи аморальний вчинок або інші ганебні відомості, що може бути спростований. З урахуванням наведених норм матеріального права, прецедентної практики Європейського суду з прав людини, з урахуванням наданих Позивачем доказів, слідує висновок про те, що поширені 05.05.2023 фото та текст публікації Відповідача в соціальній мережі Facebook не знаходяться в межах допустимої критики Позивача, як публічної особи, інформація викладена Відповідачем не є оціночними судженнями і виходить за межі допустимої критики публічної особи - Позивача по справі. Крім того, застосування конкретного способу захисту цивільного права або інтересу залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Таке право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Спосіб захисту, який обрав Позивач є належним та ефективним, прямо передбачений законом та відповідає змісту порушеного права Позивача. Відтак, Відповідачем не спростовані викладені у позовній заяві обставини та доводи Позивача. Враховуючи вище викладене, вважає, що позовні вимоги Позивача підлягають задоволенню у повному обсязі. Позивач [PERSON] у судове засідання не прибув. Повідомлений належним чином про дату, час та місце судового засідання. \~ \~ \~ \~У судовому засіданні представник позивача [PERSON] підтримав заявлені у позові вимоги, просив задовольнити їх у повному обсязі. Надав пояснення, що відповідають змісту позовної заяви та відповіді на відзив. \~ \~ \~ \~У судовому засіданні 09.05.2024 відповідач [PERSON] позов не визнав. Визнав ту обставину, що оспорювану у позові інформацію він дійсно розмістив. Пояснив, що працює журналістом 15 років. Розмістив інформацію, яку поширив [PERSON] , тобто зробив репост. Пост опублікований 5 травня без посилання на першоджерело. Не було відображення цього першоджерела з технічних причин. Обговорювався пост [PERSON] . Спочатку, 05.05.2023 посилання не було, пізніше, 07 липня 2023 року було здійснено редагування посту з зазначенням посилання на першоджерело. \~ \~ \~ \~Представник відповідача [PERSON] у судовому засіданні проти позову заперечував в повному обсязі, надав пояснення, які відповідають змісту відзиву на позовну заяву. Суд, вислухав пояснення представника позивача, відповідача, представника відповідача, дослідив матеріали справи, повно та всебічно з`ясував всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, і, об`єктивно оцінив докази, доходить таких висновків: Відповідно до статті 28 Конституції України кожен має право на повагу до його гідності. Згідно із частиною четвертою статті 32 Конституції України та статті 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожному гарантується право на захист честі, гідності, ділової репутації та спростування недостовірної інформації особою, яка поширила таку інформацію. Частиною першою статті 68 Конституції України передбачено, що кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є: здоров`я, життя; честь, гідність і ділова репутація; ім`я (найменування); авторство; свобода літературної, художньої, наукової і технічної творчості, а також інші блага, які охороняються цивільним законодавством (частина перша статті 201 ЦК України). Позови про захист гідності, честі та ділової репутації має право пред`явити, зокрема, фізична особа в разі поширення про неї недостовірної інформації, що порушує її особисті немайнові права. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду України від 29 листопада 2017 року у справі № 761/6866/16-ц. Фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації (частина перша статті 277 ЦК України). За змістом статті 277 ЦК України не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати. Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 15 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27 лютого 2009 року № 1, юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Судом установлено, що 05.05.2023 на своїй сторінці соціальної мережі Fасеbоок (https://www.facebook.com/den.kazansky) [PERSON] за посиланням https://www.facebook.com/story.php? story_fbid=pfbid0tWhSvtXXyjdjCkiMcWQahmPpge9R5riRKQaStfPd6cMyMGXWKZfgxSQ1Uk опублікована інформація такого змісту: «О, в нас тут новий [PERSON] з`явився. Колишній голова Дніпропетровської облради близький до Коломойського Святослав Олійник пише., що потрібно скоріше йти на компроміс з Росією з урахуванням її інтересів і розміщує у пості прапор держави, яка лише у його рідному місті за один раз вбила 40 людей ракетним ударом по багатоповерхівці. Скільки років вже пишу про політику; колаборантів, зрадників, а досі до кінця не можу осягнути, що буває настільки безмежне скотство. Такі виправдають, що завгодно. І геноцид свого ж народу, і концтабори, і газові камери. Наскільки я розумію, оскільки він це пише, то перебуває зараз не в Україні. Просто цікаво, а як він збирається потім у своє рідне місто повернутись і дивитися в очі своїм землякам?» Звітом за результатами проведеної фіксації і дослідження змісту веб-сторінок у мережі Інтернет, складеним дочірним підприємством «Центр компетенції адресного простору мережі інтернет» консорціуму «Український центр підтримки номерів і адрес» від 12.06.2023 № 133/2023-ЗВ підтверджується, що [INFO] на веб-сайті [INFO] через сторінку користувача з іменем [PERSON] , яка доступна за адресою у мережі Інтернет: [INFO] , розміщено публікацію на веб-сторінці за адресою у мережі Інтернет https://www.facebook.com/story.php? story_fbid=pfbid0tWhSvtXXyjdjCkiMcWQahmPpge9R5riRKQaStfPd6cMyMGXWKZfgxSQU 07.07.2023 р. публікація [PERSON] від 05.05.2023 р. була ним відредагована із посиланням на першоджерело, яким є висловлювання [PERSON] . Публікація наступного змісту, а саме: «О, в нас тут новий [PERSON] з`явився. Корчинський повідомляє, що колишній голова Дніпропетровської облради близький до [PERSON] хоче скоріше йти на компроміс з Росією з урахуванням її інтересів і розміщує у пості прапор держави, яка лише у його рідному місті за один раз вбила 40 людей ракетним ударом по багатоповерхівці. https://dnepr.express/ua/post/eks-golova-dnipropetrovskoyi-oblradi-svyatoslav-olijnik_rozpovsyudzhuye-kremlivski_tezi?fbclid=IwAR3JMjo34hZgdCSw7grB4dru6HgycvzsrXcwANOlD58RTEdlUC5zE3uJSbQ_aem_AZYY_2DliFPiwhpvlqHKtO9FhcFF070dhy7vUdlnbnqt7eyfihpiAGwV1iKNikyhNH8 Скільки років вже пишу про політику, колаборантів, зрадників, а досі до кінця не можу осягнути, що буває настільки безмежне скотство. Такі виправдають, що завгодно. І геноцид свого ж народу, і концтабори, і газові камери. Наскільки я розумію, оскільки він це пише, то перебуває зараз не в Україні. Просто цікаво, а як він збирається потім у своє рідне місто повернутись і дивитися в очі своїм землякам?» При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта\~статті 263 ЦПК України). У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 грудня 2019 року у справі № 742/286/17 (провадження № 61-14303св19) вказано, що: «відповідачами у справі про захист честі, гідності чи ділової репутації є фізична або юридична особа, яка поширила недостовірну інформацію, а також автор цієї інформації. У випадку коли інформація була поширена у засобі масової інформації з посиланням на особу, яка є джерелом цієї інформації, ця особа також є належним відповідачем. При опублікуванні чи іншому поширенні оспорюваної інформації без зазначення автора (наприклад, у редакційній статті) відповідачем у справі має бути орган, що здійснив випуск засобу масової інформації. Належним відповідачем у разі поширення оспорюваної інформації в мережі Інтернет є автор відповідного інформаційного матеріалу та власник веб-сайта, особи яких позивач повинен установити та зазначити в позовній заяві. Якщо автор поширеної інформації невідомий або його особу та/чи місце проживання (місцезнаходження) неможливо встановити, а також коли інформація є анонімною і доступ до сайту - вільним, належним відповідачем є власник веб-сайту, на якому розміщено зазначений інформаційний матеріал, оскільки саме він створив технологічну можливість та умови для поширення недостовірної інформації. Якщо недостовірна інформація, що принижує честь, гідність чи ділову репутацію, розміщена в мережі Інтернет на інформаційному ресурсі, зареєстрованому в установленому законом порядку як засіб масової інформації, то при розгляді відповідних позовів суди мають керуватися нормами, які регулюють діяльність засобів масової інформації. Аналогічний правовий висновок висловив Верховний Суд у постанові від 13 лютого 2019 року (справа № 439/1469/15-ц, провадження № 61-5189св18). Ураховуючи наведене, відповідачами у справі мають бути автор та власник веб-сайта відповідного інформаційного матеріалу. Пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову». Як раніше установлено судом, 05.05.2023 [PERSON] на своїй сторінці Fасеbоок розмістив спірну публікацію щодо [PERSON] , згодом 07.07.2023 зазначена публікація була відредагована автором [PERSON] , а саме додане посилання на першоджерело публікацію [PERSON] . Враховуючи викладене, суд вважає, що у цій справі [PERSON] є належним відповідачем у справі, оскільки він не заперечує, що спірна інформація опублікована ним, з подальшим посиланням на першоджерело. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 09 червня 2023 року у справі № 761/14615/21 (провадження № 61-4435св23) зазначено, що: «Тлумачення статті 277 ЦК України свідчить, що позов про спростування недостовірної інформації підлягає задоволенню за такої сукупності умов: поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; поширення інформації, що порушує особисті немайнові права; врахування положень статті 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини щодо її застосування». Кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Здійснення цих свобод, оскільки воно пов`язане з обов`язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадської безпеки, для охорони порядку або запобігання злочинам, для охорони здоров`я або моралі, для захисту репутації або прав інших осіб, для запобігання розголошенню конфіденційної інформації або підтримання авторитету і безсторонності суду і є необхідним в демократичному суспільстві (стаття 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод). Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини свобода вираження поглядів є однією з важливих засад демократичного суспільства та однією з базових умов прогресу суспільства в цілому та самореалізації кожної окремої особи. Відповідно до пункту 2 статті 10 Конвенції вона стосується не тільки «інформації» чи «ідей», які сприймаються зі схваленням чи розглядаються як необразливі або нейтральні, але й тих, які можуть ображати, шокувати чи непокоїти. Саме такими є вимоги плюралізму, толерантності та широти поглядів, без яких немає «демократичного суспільства» (KARPYUK AND OTHERS v. UKRAINE, № 30582/04, 32152/04, § 188, ЄСПЛ, 06 жовтня 2015 року). Преса відіграє істотну роль у демократичному суспільстві. І хоча вона не може переступати певні межі, зокрема, щодо репутації, прав інших осіб і необхідності запобігання розголошенню конфіденційної інформації, тим не менш, її обов`язком є передавати у спосіб, сумісний із її обов`язками та відповідальністю, інформацію та ідеї з усіх питань суспільного інтересу, включно з тими, що стосуються правосуддя. Не тільки на неї покладається завдання передавати таку інформацію та ідеї; громадськість також має право їх отримувати. Стаття 10 захищає не лише суть висвітлених ідей та інформації, але також і форму, в якій вони надаються. Журналістська свобода також включає можливість перебільшень або навіть провокацій. Пункт 2 статті 10 Конвенції майже не надає можливостей для обмеження свободи вираження поглядів, коли йдеться про виступи політиків або про питання, які становлять суспільний інтерес. Крім того, межа допустимої критики щодо такої публічної особи як політик є ширшою, ніж щодо приватної особи. На відміну від останнього, перший неминуче та свідомо йде на те, щоб усі його слова та вчинки були об`єктом пильної уваги з боку журналістів та широкого загалу, тому має виявляти більшу толерантність (GAZETA UKRAINA-TSENTR v. UKRAINE, № 16695/04, § 46, ЄСПЛ, 15 липня 2010 року). Слід уважно розрізняти факти та оціночні судження. Наявність фактів можна довести, а правдивість оціночних суджень не можна (LINGENS v. AUSTRIA, № 9815/82, § 46, ЄСПЛ, 08 липня 1986 року). Для того, щоб розрізняти фактичне твердження і оціночне судження, необхідно брати до уваги обставини справи і загальний тон зауважень, оскільки твердження про питання, що становлять суспільний інтерес, є оціночними судженнями, а не констатацією фактів. Судження - це те ж саме, що й думка, висловлення. Воно являє собою розумовий акт, що має оціночний характер та виражає ставлення того, хто говорить, до змісту висловленої думки і напряму, пов`язаними із такими психологічними станами, як віра, впевненість чи сумнів. Оцінити правдивість чи правильність судження будь-яким шляхом неможливо. Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження також користуються захистом - це передумова плюралізму поглядів. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 24 травня 2023 року у справа № 536/911/21 (провадження № 61-4812св23) зазначено, що: «У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 жовтня 2022 року у справі № 753/13197/18 (провадження № 61-7891св21) зазначено, що: «недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Відповідно до частини першої статті 30 Закону України «Про інформацію» ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Негативною потрібно вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації. Частиною другою вказаної статті Закону визначено, що оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Отже, не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростування, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод». У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 жовтня 2022 року у справі № 753/13197/18 (провадження № 61-7891св21) вказано, що: «суду слід розрізняти факти та оціночні судження. Наявність фактів можна довести, а правдивість оціночних суджень не можна. Що стосується оціночних суджень, цю вимогу неможливо виконати і вона є порушенням самої свободи поглядів, яка є основною складовою права, гарантованого статтею 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Лінгенс проти Австрії» від 08 липня 1986 року). Зазначений висновок щодо застосування норм права у подібних правовідносинах наведено у постанові Верховного Суду від 21 липня 2022 року у справі № 278/1638/19 (провадження № 61-3525св21). У постанові Верховного Суду від 22 травня 2019 року у справі № 757/22307/17-ц (провадження № 61-48302св18) наведено висновок, що згідно зі статтею 277 ЦК України не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, особливо якщо такі висловлювання стосуються публічної особи, або посадової особи рівня суспільного значення та його діяльність представляє суспільний інтерес. За змістом статті 277 ЦК України не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності. Судження має оціночний характер та виражає ставлення того, хто говорить, до змісту висловленої ним думки, що пов`язано з такими психологічними станами, як віра, впевненість чи сумнів. Наявність фактів можна довести, а правдивість оціночних суджень не можна. Отже, будь-яке судження, яке має оціночний характер, будь-яка критика та оцінка вчинків, вираження власних думок щодо якості виконуваних публічних функцій, отриманих результатів тощо, не є підставою для захисту права на повагу честі, гідності та ділової репутації та, відповідно, не є предметом судового захисту. Вирішуючи справи про захист честі, гідності та ділової репутації, суди повинні перевіряти чи містить інформація, що стала підставою для звернення до суду, конкретні життєві обставини, фактичні твердження. Якщо зміст та характер досліджуваної інформації свідчить про наявність фактів, така інформація або її частина не може вважатись оціночним судженням, оскільки є не результатом суб`єктивної оцінки, а відображенням об`єктивної істини, що може бути встановлена у судовому порядку». Так, ознаками оціночного судження є відсутність у його складі посилань на фактичні обставини та відсутність можливості здійснити перевірку такого судження на предмет його відповідності дійсності. Фактичне твердження - це логічна побудова та викладення певного факту чи групи фактів. Факт - це явище об`єктивної дійсності, конкретні життєві обставини, які склалися у певному місці та часі за певних умов. Ураховуючи те, що факт, сам по собі, є категорією об`єктивною, незалежною від думок і поглядів сторонніх осіб, то його відповідність дійсності може бути перевірена та встановлена судом.. Суд вважає, що оспорювана інформація є суб`єктивною думкою автора [PERSON] , висловленою в образливій для позивача формі, та не може бути витлумачена як така, що містить фактичні дані, оскільки не є першоджерелом, а містить лише посилання на вказане першоджерело на публікацію Д. Корчинського. Крім того, інформація, що є предметом судового захисту, містить фрагменти у формі висловлювань, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів. Баланс між приватним інтересом щодо захисту репутації позивача та публічним інтересом знати суспільно необхідну інформацію не було порушено. Особа, яка висловлює не факти, а власні погляди, критичні висловлювання, припущення не може бути зобов`язана доводити їх правдивість, оскільки це є порушенням свободи на власну точку зору, що визнається фундаментальною частиною права, захист якого передбачено статтею 10 Конвенції. Таким чином, оспорювані висловлювання відносно особи позивача у публікації є оціночними судженнями, оскільки відображають власні думки відповідача на публікацію [PERSON] , засновані на баченні певних подій в Україні, зокрема наводить відповідні приклади і піддає критиці дії. Окрім того суд враховує, що позивач є публічною особою, а тому, розглядаючи і вирішуючи справу про захист його гідності, честі чи ділової репутації, суд також повинен враховувати положення Декларації про свободу політичних дебатів у засобах масової інформації (далі Декларація) та рекомендації, що містяться у Резолюції № 1165 (1998 рік) Парламентської Асамблеї Ради Європи про право на недоторканність особистого життя (далі Резолюція). Зокрема, в Резолюції зазначається, що публічними фігурами є особи, які обіймають державні посади і (або) користуються державними ресурсами, а також усі ті, хто відіграє певну роль у суспільному житті (у галузі політики, економіки, мистецтва, соціальній сфері, спорті чи в будь-якій іншій галузі). У статтях 3, 4, 6 Декларації вказується, що оскільки політичні діячі та посадові особи, які обіймають публічні посади або здійснюють публічну владу на місцевому, регіональному, національному чи міжнародному рівнях, вирішили апелювати до довіри громадськості та погодилися «виставити» себе на публічне політичне обговорювання, то вони підлягають ретельному громадському контролю і потенційно можуть зазнати гострої та сильної громадської критики у засобах масової інформації з приводу того, як вони виконували або виконують свої функції. При цьому зазначені діячі та особи не повинні мати більшого захисту своєї репутації та інших прав порівняно з іншими особами. Тобто\~публічна особа, державний службовець повинен бути готовим до підвищеного рівня критики, в тому числі у різкій формі, до прискіпливої уваги суспільства та підвищеної зацікавленості до його діяльності та/або особистого життя, адже вони, обираючи кар`єру публічної особи, погодилися на таку увагу. У зв`язку з цим межа допустимої критики щодо політичного діяча чи іншої публічної особи є значно ширшою, ніж окремої пересічної особи. Публічні особи неминуче відкриваються для прискіпливого висвітлення їх слів та вчинків і повинні це усвідомлювати. З огляду на вказане, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову у зв`язку з тим, що спірна інформація носить характер оціночних суджень, є суб`єктивною думкою відповідача на публікацію [PERSON] щодо позивача, а тому не є недостовірною інформацією, що відповідно до статті 277 ЦК України підлягає спростуванню. Також не підлягають задоволенню вимоги про відшкодування моральної шкоди, оскільки вони є похідними від вимог про захист честі, гідності та ділової репутації. Оскільки суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову, у відповідності до ст. 141 ЦПК України, судові витрати слід залишити за позивачем. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed