Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-09 00:00:00

Відповідно до ч. 6 ст. 268 ЦПК України 10.05.2024 року було проголошено вступну та резолютивну частини рішення. Повний текст рішення виготовлено та підписано 14.05.2024 року. Ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 04 квітня 2024 року вказана заява залишена без руху. Ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 11 квітня 2024 року відкрито провадження у цивільній справі за заявою: [PERSON] , [PERSON] , [INFO] ( в інтересах якої діє [PERSON] ) та [PERSON] , [INFO] ( в інтересах якого діє [PERSON] ), від імені яких дії представник адвокат, [PERSON] , про видачу обмежувального припису, де заінтересована особа: [PERSON] . У заяві вказано, що [PERSON] , її діти [PERSON] та [PERSON] зареєстровані та проживають в квартирі [ADDRESS] . Разом із ними також зареєстрований брат заявниці [PERSON] , який не проживає в квартирі вже понад три роки. Заявниця стверджує, що [PERSON] приходить до квартири в нетверезому стані, висловлюється на її адресу та адресу її дітей нецензурною лайкою, погрожує завданням тілесних ушкоджень. Вона намагалась самотужки вгамувати свого брата, однак останній раз коли прийшов [PERSON] , а саме 19 березня 2024 р. він влаштував чергову сварку з погрозами, бив по дверям, оскільки діти і [PERSON] були налякані, остання викликала поліцію. Поліція склала відносно [PERSON] терміновий заборонний припис серії АА №,211363 терміном на 10 діб, які спливають 29 березня 2024 р. Після складання припису [PERSON] пішов з квартири, однак перестає заявницю, образи лунають як на її адресу , так і на адресу її дітей. Заявник зазначає, що її та дітей захистити наразі нікому, оскільки чоловік проходить службу за мобілізацією в ЗСУ і перебуває в зоні бойових дій. Таким чином, [PERSON] вважає, що вона та її діти є особами, які постійно зазнають домашнього насильства. Щоб забезпечити дієвий та ефективний спосіб захисту від повторного вчинення домашнього насильства щодо [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] необхідно до [PERSON] застосувати обмежувальний припис у вигляді заборони перебувати в місці спільного проживання з [PERSON] та її дітьми та заборонити [PERSON] наближатись до квартири на відстань 200 метрів, вести листування, телефонні переговори з або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. У заяві містяться покликання на: п. 1, 3 ч.1 ст. 350-2ЦПК України, п. 3, 4, 6, 8, 14,15,17 ч.1 ст. 1, п. 2 ч.1 ст. 24, ч.ч. 2,3 ст. 26 Закону «Про запобігання та протидію домашньому насильству», практику та висновки Верховного Суду: постанова від 22 лютого 2023 року у справі № 531/352/22 (провадження № 61-7349св22). За наведених обставин, [PERSON] просить суд задовольнити її заяву та видати обмежувальний припис відносно [PERSON] , поклавши на нього на строк шість місяців такі обов`язки: - заборонити [PERSON] наближатися ближче ніж на 200 метрів до місця проживання [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] за адресою кв. [ADDRESS] ; -заборонити [PERSON] вести листування, телефонні переговори з [PERSON] або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб; -заборонити [PERSON] особисто і через третіх осіб розшукувати [PERSON] . Заява до суду надійшла 01.04.2024, таку було залишено без руху. На виконання ухвали про залишення без руху поданої заяви, на адресу суду надійшла заява про усунення недоліків 10.04.2024, та 11 квітня 2024 у справі відкрито провадження, розгляд справи призначено на 15.11.2024. В судове засідання сторони не з`явилися, у зв`язку з неявкою сторін розгляд справи було відкладено на 22.04.2024. В судовому засіданні 22.04.2024 [PERSON] та представник адвокат Дубровська О. подану заяву підтримали повністю, заявили клопотання про відкладення розгляду справи, та надання часу для долучення до матеріалів справи додаткових доказів, яка судом задоволена судом оголошено перерву до 25.04.2024 року. 25.04.2024 від адвоката Дубровської О.М., надійшла заява в якій вказано на те, що [PERSON] просить суд виключити з числа заявників малолітніх [PERSON] та [PERSON] , визначивши їх процесуальний статус як заінтересованих осіб. Окрім того, адвокатом подано заяву у якій вона просить приєднати до матеріалів справи копії постанов відносно [PERSON] про притягнення його до адміністративної відповідальності. Заявники та їх представник адвокат Дубровська О. в судове засідання не з`явилися, повідомлялись належним чином, клопотань про відкладення розгляду справи не подавали. Згідно поданої заяви від представника заявника просить розглядати подану заяву у їх відсутності. Заінтересована особа в судове засідання не з`явився повторно, про дату та час розгляду заяви повідомлявся належним чином, заяв та клопотань від [PERSON] , на адресу суду не надходило. Відповідно до\~ст.\~350-5\~ЦПК України, справа про видачу обмежувального припису розглядається судом за участю заявника та заінтересованих осіб. У разі якщо участь заявника становить загрозу подальшої дискримінації чи насильства для нього, справа може розглядатися без його участі. Неявка належним чином повідомлених заінтересованих осіб не перешкоджає розгляду справи про видачу обмежувального припису. Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується заява, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, суд дійшов висновку, що заява підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. 350-2 ЦПК України, заява про видачу обмежувального припису може бути подана: 1) особою, яка постраждала від домашнього насильства, або її представником - у випадках, визначених Законом України "Про запобігання та протидію домашньому насильству"; 2) особою, яка постраждала від насильства за ознакою статі, або її представником - у випадках, визначених Законом України "Про забезпечення рівних прав та можливостей жінок і чоловіків"; 3) батьками та іншими законними представниками дитини, родичами дитини (баба, дід, повнолітні брат, сестра), мачухою або вітчимом дитини, а також органом опіки та піклування в інтересах дитини, яка постраждала від домашнього насильства, - у випадках, визначених Законом України "Про запобігання та протидію домашньому насильству", або постраждала від насильства за ознакою статі, - у випадках, визначених Законом України "Про забезпечення рівних прав та можливостей жінок і чоловіків"; 4) опікуном, органом опіки та піклування в інтересах недієздатної особи, яка постраждала від домашнього насильства, - у випадках, визначених Законом України "Про запобігання та протидію домашньому насильству", або постраждала від насильства за ознакою статі, - у випадках, визначених Законом України "Про забезпечення рівних прав та можливостей жінок і чоловіків". Відповідно до ст. 350-3 ЦПК України заінтересованими особами у справах про видачу обмежувального припису є особи, стосовно яких подано заяву про видачу обмежувального припису. Заінтересованими особами також можуть бути інші фізичні особи, прав та інтересів яких стосується заява про видачу обмежувального припису, а також органи державної влади та органи місцевого самоврядування у межах їх компетенції. Згідно ст. 350-4 ЦПК України,\~у заяві\~про видачу\~обмежувального припису\~повинно бути\~зазначено: 1)\~найменування суду,\~до якого\~подається заява; 2) ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) заявника та заінтересованої особи, їх місце проживання чи перебування, поштовий індекс, відомі номери засобів зв`язку та адреси електронної пошти, у разі якщо заява подається особою, зазначеною у пунктах 3 і 4 частини першої статті 350-2\~цього Кодексу,\~-\~процесуальне становище\~особи,\~яка подає\~заяву,\~із зазначенням\~її імені\~(прізвища,\~імені та\~по батькові),\~місця проживання\~чи перебування,\~поштового індексу,\~відомих номерів\~засобів зв`язку\~та адреси\~електронної пошти,\~а також\~ім`я (прізвище,\~ім`я та\~по батькові)\~дитини або\~недієздатної особи,\~в інтересах\~якої подається\~заява,\~місце її\~проживання чи\~перебування,\~поштовий індекс,\~відомі номери\~засобів зв`язку\~та адреси\~електронної пошти,\~якщо такі\~відомі; 3) обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності). У разі неможливості надати докази, визначені пунктом 3 частини першої цієї статті, до заяви може бути додано клопотання про їх витребування. Згідно матеріалів справи встановлено, що згідно довідки про реєстрацію місця проживання особи [PERSON] , [INFO] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Як вбачається, зі змісту акту про непроживання особи за місцем реєстрації, що складено ОСББ «8-го Березня, Комфорт» [PERSON] , [INFO] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , але фактично не проживає з 01.01.2021 року. Акт складено 14.02.2024 року. Згідно постанови Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 25 березня 2024 року справа № 308/4630/24, [PERSON] , визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення, та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 340 (триста сорок) гривень. Зі змісту постанови суду вбачається, що [PERSON] , 11.01.2024 року о 21.00 год. за адресою [ADDRESS] , вчинив домашнє насильство психологічного характеру відносно своєї сестри [PERSON] , а саме словесно ображав її та погрожував фізичною розправою, чим вчинив правопорушення, передбачене ч.2\~ст.173-2 КУпАП. У матеріалах справи міститься копія протоколу серії ВАД №543049 від 19.03.2024 року про адміністративне правопорушення від 19.03.2024 року, складеного відносно [PERSON] , за ч. 2 ст. 173-2 КУпАП. Де потерпілою вказано [PERSON] . Також, у матеріалах справи міститься терміновий обмежувальний припис серії АА№211363 від 19.03.2024, яким встановлено заборони щодо кривдника [PERSON] , по відношенню до потерпілої особи [PERSON] . Згідно постанови Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 23 квітня 2024 року справа № 308/5663/24, [PERSON] , визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення, та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 340 (триста сорок) гривень. Зі змісту постанови суду вбачається, що згідно протоколу серія ВАД №543049 від 19 березня 2024 року, - 19 березня 2024 року о 18 год. 30 хв. [PERSON] ,з явними ознаками алкогольного сп`яніння знаходячись за адресою [ADDRESS] , здійснив домашнє насильство психологічного характеру стосовно своєї сестри [PERSON] , виражаючись на її адресу нецензурними словами та порушив чинний заборонний припис АА211363 від 19 березня 2024 року на право перебування за вказаною адресою. Частиною 2\~ст. 3 Закону України «Про запобіганню та протидію домашньому насильству», визначено перелік осіб на яких поширюється дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання серед яких\~особи, які мають спільну дитину (дітей). Предметом доказування є вчинення по відношенню до заявника домашнього насильства, що є необхідною умовою для можливості застосування судом до заінтересованої особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству. Відповідно до п. 1 ч. 1\~ст. 21 Закону України «Про запобіганню та протидію домашньому насильству»\~постраждала особа має право на: дієвий, ефективний та невідкладний захист в усіх випадках домашнього насильства, недопущення повторних випадків домашнього насильства. Відповідно до положень п. п. 3, 4, 6, 7, 8, 14 ч. 1\~ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», домашнє насильство\~діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь; обмежувальний припис стосовно кривдника\~встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи; кривдник\~особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі; особа, яка постраждала від домашнього насильства (далі\~постраждала особа),\~особа, яка зазнала домашнього насильства у будь-якій формі; психологічне насильство\~форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи; економічне насильство\~ форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру. Відповідно до пункту 2 частини першої\~статті 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»\~до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника. Обмежувальним приписом визначаються один чи декілька заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків, одним із яких є заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою (частина друга\~статті 26 вказаного Закону). Пунктом 7 частини першої\~статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»\~визначено, що обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи. Згідно з частиною третьою\~статті 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»\~рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. Відповідно до частини четвертої\~статті 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»\~обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців. Домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь (пункт 3 частини першої статті 1 Закону про запобігання домашньому насильству). Пункти 4, 14 та 17 статті 1 цього закону визначають поняття економічного, психологічного та фізичного насильства. Кривдник - особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі. Обмежувальний припис стосовно кривдника - встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи (пункти 6 та 7 частини першої статті 1 Закону про запобігання домашньому насильству). Оцінка ризиків - оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи (пункт 9 частини першої статті 1 Закону про запобігання домашньому насильству). Стаття 26 Закону про запобігання домашньому насильству визначає серед спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству, зокрема, обмежувальний припис стосовно кривдника. Згідно з пунктом 3 частини першої\~статті 350-4 ЦПК України\~у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності). Відповідно до частини першої\~статті 350-6 ЦПК України, розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або про відмову в її задоволенні. З урахуванням змісту вищевказаних норм, видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних обставин та наявності ризиків. Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві. Обмежувальний припис використовується як ефективний спосіб захисту від вчинення дій з домашнього насильства, однією із характеристик якого\~є повторюваність. Звертаючись до суду із даною заявою про видачу обмежувального припису заявник вказує на те, що її брат [PERSON] , вчиняє відносно неї домашнє насильство, а саме ображає нецензурною лайкою, вчиняє сварки, висловлює погрози завдання їй та її дітям тілесних ушкоджень. На переконання суду, твердження заявника підтверджуються достатніми доказами, зокрема постановами суду про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 173-2 КУпАП, а саме за вчинення домашнього насильства відносно своєї сестри [PERSON] , терміновим заборонним приписом. Аналізуючи наведені вище норми законодавства, а також викладені у заяві про видачу обмежувального припису обставини, дії [PERSON] , по відношенню до постраждалої особи є проявом психологічного, насильства. Враховуючи викладене, [PERSON] є постраждалою особою від домашнього насильства психологічного характеру, так як систематично піддавалася протиправним діям зі сторони свого брата [PERSON] , що підтверджує необхідність застосування спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству, а саме обмежувальний припис стосовно кривдника. Враховуючи положення\~Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у\~КУпАП\~та\~КК України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях. Наявність чи відсутність ризиків в поєднанні з доведеним фактом вчинення особою домашнього насильства є основною і фактично єдиною підставою для застосування чи не застосування обмежувального припису. При цьому «оцінка ризиків» та «наявність ризиків» є основними обставинами, які повинні бути встановленні судом для ухвалення законного та обґрунтованого рішення в справах про видачу обмежувального припису. Згідно ч. 1 ст. 4 ЗУ «Про запобігання та протидію домашньому насильству» діяльність, спрямована на запобігання та протидію домашньому насильству, ґрунтується на таких засадах: 1)\~гарантування постраждалим\~особам безпеки\~та основоположних\~прав і\~свобод людини\~і громадянина,\~зокрема права\~на життя,\~свободу та\~особисту недоторканість,\~на повагу\~до приватного\~та сімейного\~життя,\~на справедливий\~суд,\~на правничу\~допомогу,\~з урахуванням\~практики Європейського\~суду з\~прав людини; 2) належна увага до кожного факту домашнього насильства під час здійснення заходів у сфері запобігання та протидії домашньому насильству; 3) врахування непропорційного впливу домашнього насильства на жінок і чоловіків, дітей та дорослих, дотримання принципу забезпечення рівних прав та можливостей жінок і чоловіків під час здійснення заходів у сфері запобігання та протидії домашньому насильству; 4) визнання суспільної небезпеки домашнього насильства та забезпечення нетерпимого ставлення до будь-яких проявів домашнього насильства; 5) повага та неупереджене і небайдуже ставлення до постраждалих осіб з боку суб`єктів, що здійснюють заходи у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, забезпечення пріоритетності прав, законних інтересів та безпеки постраждалих осіб під час здійснення заходів у сфері запобігання та протидії домашньому насильству; 6) конфіденційність інформації про постраждалих осіб та осіб, які повідомили про вчинення домашнього насильства; 7) добровільність отримання допомоги постраждалими особами, крім дітей та недієздатних осіб; 8) врахування особливих потреб та інтересів постраждалих осіб, зокрема осіб з інвалідністю, вагітних жінок, дітей, недієздатних осіб, осіб похилого віку; 9) ефективна взаємодія суб`єктів, що здійснюють заходи у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, з громадськими об`єднаннями, неурядовими організаціями,\~медіа\~та іншими заінтересованими особами. Частиною 1\~ст. 270 ЦК України\~визначено, що відповідно до\~Конституції України\~фізична особа має право на життя, право на охорону здоров`я, право на безпечне для життя і здоров`я довкілля, право на свободу та особисту недоторканність, право на недоторканність особистого і сімейного життя, право на повагу до гідності та честі, право на таємницю листування, телефонних розмов, телеграфної та іншої кореспонденції, право на недоторканність житла, право на вільний вибір місця проживання та на свободу пересування, право на свободу літературної, художньої, наукової і технічної творчості. Стаття 3\~Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод закріплює одну з фундаментальних цінностей демократичного суспільства. Вона категорично забороняє без будь-яких винятків катування, нелюдське або таке, що принижує гідність, поводження та покарання без огляду на обставини чи поведінку потерпілого, що висвітлюється у рішенні ЄСПЛ «A.V. v. Ukraine», n. 68177, «Enea v. Italy» (GC), n. 55182, «Idalov v. Russia» (GC), 91183. Практика Європейського суду з прав людини у рішенні «Ireland v. the UK» наголошує на тому, що таке, що принижує гідність, поводження або покарання передбачає знущання, які мають викликати у жертви почуття страху, страждання і почуття власної неповноцінності, а також принизити її гідність. Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~гарантує існування у внутрішньому праві засобів, які надають можливість скористатися правами і свободами, закріпленими в Конвенції, незалежно від того, як вони подані в національній правовій системі. Це положення вимагає, щоб відповідний внутрішній орган вивчив зміст скарги, яка базується на Конвенції, та забезпечив необхідне виправлення порушеного права (рішення Європейського суду з прав людини «Chahal v. the UK», n. 145). З матеріалів справи вбачається, що заявник є постраждалою від дій заінтересованої особи, що мають ознаки домашнього насильства. Основними засадами запобігання та протидії домашньому насильству, зокрема, є гарантування постраждалим особам безпеки та основоположних прав і свобод людини і громадянина, зокрема права на життя, свободу та особисту недоторканість, на повагу до приватного та сімейного життя, на справедливий суд; належна увага до кожного факту домашнього насильства під час здійснення заходів у сфері запобігання та протидії домашньому насильству; врахування непропорційного впливу домашнього насильства на жінок і чоловіків, дітей та дорослих; визнання суспільної небезпеки домашнього насильства та забезпечення нетерпимого ставлення до будь-яких проявів домашнього насильства; забезпечення пріоритетності прав, законних інтересів та безпеки постраждалих осіб під час здійснення заходів у сфері запобігання та протидії домашньому насильству (ст.\~4\~Закону України\~«Про запобіганню\~та протидію\~домашньому насильству» №2229- VIII).\~ Згідно з пунктом 2 частини першої статті 24 вказаного Закону до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника. У частині другій статті 26 Закону № 2229-VIII передбачено, що обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: 1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; 2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; 3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною; 4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; 5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків (частина третя статті 26 Закону № 2229-VIII). Оцінка ризиків полягає в оцінюванні вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи. Оцінка ризиків має проводитись за факторами небезпеки (ризиків) щодо вчинення домашнього насильства шляхом відібрання свідчень від постраждалої від такого насильства особи, з`ясування обставин конфлікту та виявлення чинників і умов, які створюють або можуть створювати небезпеку для цієї особи. Фактори небезпеки (ризику) щодо вчинення домашнього насильства мають визначатися за результатами оцінки дій кривдника, які свідчать про ймовірність настання летальних наслідків у разі вчинення домашнього насильства та загальної оцінки ситуації вчинення домашнього насильства з метою виявлення вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті такої особи. За змістом Закону № 2229-VIII обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у КУпАП та КК України), а є тимчасовим заходом, що виконує захисну та запобіжну функцію і спрямований на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб з огляду на наявність ризиків, передбачених зазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях. При вирішенні питання щодо застосуванні заходів тимчасового обмеження прав кривдника суд на підставі установлених обставин справи та оцінки факторів небезпеки (ризиків) щодо вчинення домашнього насильства має оцінити пропорційність вручання у права і свободи особи враховуючи, що ці заходи пов`язані із протиправною поведінкою такої особи. У частинах першій - третій статті 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). В даному випадку судом встановлено, що заявником надані належні докази, зокрема відомості про складені відносно кривдника за її зверненням протоколи про адміністративні правопорушення згідно з якими судом винесено постанови про притягнення [PERSON] , до адміністративної відповідальності за ч.2 ст. 173-2 КУпАП. Визначення конкретних видів, передбачених частиною другою статті 26 Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», заходів тимчасового обмеження прав кривдника або обов`язків, які покладаються на нього, а також строку на який видається обмежувальний припис належить до компетенції суду. У постанові Верховного Суду від 05 вересня 2019 року у справі № 756/3859/19 (провадження № 61-11564св19) зроблено висновок, що обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у Кодексі України про адміністративне правопорушення та Кримінальному кодексі України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях. З огляду на вказане суд вважає необхідним та достатнім застосування до [PERSON] такого заходу тимчасового обмеження як заборона [PERSON] наближатися ближче ніж на певну відстань до місця проживання [PERSON] , за адресою кв. [ADDRESS] . Згідно за висновком Верховного Суду викладеними у постанові від 28 квітня 2020 року у справі № 754/11171/19 (провадження № 61-21971св19) тимчасове обмеження права власності кривдника з метою забезпечення безпеки постраждалої особи при видачі обмежувального припису у порядку, визначеному Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», є легітимним заходом втручання у права та свободи особи. При вирішенні питання щодо застосування такого заходу суд на підставі установлених обставин справи та оцінки факторів небезпеки (ризиків) щодо вчинення домашнього насильства має оцінити пропорційність вручання у права і свободи особи враховуючи, що ці заходи пов`язані із протиправною поведінкою такої особи. Суд вважає за необхідне вказати на те, що 2020 року у справі № 754/11171/19 (провадження № 61-21971св19) тимчасове обмеження права власності кривдника з метою забезпечення безпеки постраждалої особи при видачі обмежувального припису у порядку, визначеному Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», є легітимним заходом втручання у права та свободи особи. При вирішенні питання щодо застосування такого заходу суд на підставі установлених обставин справи та оцінки факторів небезпеки (ризиків) щодо вчинення домашнього насильства має оцінити пропорційність вручання у права і свободи особи враховуючи, що ці заходи пов`язані із протиправною поведінкою такої особи. Щодо вимог заяви в частині: заборонити [PERSON] вести листування, телефонні переговори з [PERSON] або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб; заборонити [PERSON] особисто і через третіх осіб розшукувати [PERSON] , суд зазначає наступне. Згідно досліджених постанови Ужгородського міськраойнного суду від 23 квітня 2024 року справа № 308/5663/24, та постанови від 25 березня 2024 року справа № 308/4630/24, вбачається наявність факту вчинення [PERSON] домашнього насильства, а саме психологічній формі, відносно заявника [PERSON] , що проявляться у тому, що останній з`являється за її місцем проживання, та вчиняє сварки, висловлює в її бік погрози та виражається нецензурною лайкою. Разом із тим, на підтвердження доводів заявника про надсилання їй кореспонденції, в тому числі листів, електронних листів, смс повідомлень з погрозами або наявності підтверджених фактів особистого або через третіх осіб розшукування [PERSON] . заінтересованою особою [PERSON] суду не надано, такі вимоги не ґрунтуються на достатній доказовій базі. Стосовно долученої до матеріалів справи копії постанови Ужгородського міськрайонного суду від 20.02.2024 року по справі №308/852/24, не може бути доказом вчинення [PERSON] домашнього насильства стосовно заявника [PERSON] , оскільки згідно мотивувальної частини постанови, [PERSON] ставиться у вину вчинення домашнього насильства відносно своєї дружини [PERSON] .. Оскільки домашнє насильство вчинялось виключно за адресою проживання [PERSON] , а заявником не доведено та не підтверджено доказами ні фактів вчинення домашнього насильства в інших місцях, ані розшукування та переслідування [PERSON] заявника та її дітей, суд дійшов висновку, що підстав для видачі обмежувального припису в цій частині немає. Оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи.(п. 9 ч.1 ст.1 Закону). Згідно з пунктом 3 частини першої статті 350-4 ЦПК України у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності). Законом України "Про запобігання та протидію домашньому насильству" визначено, що видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків. Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві. Аналогічний висновок викладено у постановах Верховного Суду: від 21 листопада 2018 року у справі № 756/2072/18 (провадження № 61-19328св18), від 09 грудня 2019 року у справі № 756/11732/18 (провадження № 61-49077св18). Суд приймає до уваги систематичність протиправних діянь [PERSON] , що за своїм характером є умисними, у вигляді домашнього насильства відносно [PERSON] , характер стосунків, які склалися між особами, уразливість заявника від діянь кривдника, ступінь негативного впливу протиправних діянь з боку [PERSON] на психологічне здоров`я заявника та її дітей. Згідно матеріалів справи, а саме термінового заборонного припису, протоколу про адміністративне правопорушення, постанов суду про притягнення до адміністративної відповідальності [PERSON] , потерпілою особою вказано саме [PERSON] . При цьому не міститься відомостей щодо вчинення кривдником домашнього насильства щодо її дітей. В той же час в судовому засіданні не було встановлено жодного факту застосування кривдником насильства у будь-якій формі по відношенню до дітей заявника [PERSON] .. Зважаючи на вказане, видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків. 25.04.2024 від адвоката Дубровської О.М., надійшла заява в якій вказано на те, що [PERSON] просить суд виключити з числа заявників малолітніх [PERSON] та [PERSON] , визначивши їх процесуальний статус як заінтересованих осіб. При цьому, суд враховує, що діти заявника зареєстровані разом з нею (відповідні витяги містяться в матеріалах справи) за одною адресою проживання, при цьому за зареєстрованим місцем проживання [PERSON] вчиняє домашнє насильство [PERSON] .. У даному випадку судом встановлено, що [PERSON] , хоча і прописаний у квартирі разом із сестрою, однак фактично там не проживає. Таким чином заборона наближатися ближче ніж на певну відстань до місця проживання [PERSON] , одночасно забезпечить досягнення тієї мети з якою він застосовується а саме безпека осіб, в даному випадку [PERSON] та її дітей, а також не спричинить надто важких наслідків і для самого [PERSON] .. Враховуючи усі надані заявником докази, з огляду на встановлені судом обставини, суд визначає пріоритетним право [PERSON] на дієвий, ефективний та невідкладний захист у виниклих випадках домашнього насильства, недопущення повторних випадків домашнього насильства, та, оцінивши існуючі ризики, приходить до висновку про обґрунтованість заяви та необхідність видачі обмежувального припису відносно заінтересованої особи [PERSON] , шляхом встановлення заходів тимчасового обмеження прав кривдника та покладення на нього обов`язків, зокрема, встановлених ч. 2 ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», а саме заборона наближатися до місця проживання [PERSON] на певну відстань. Разом з тим, відстань, на яку необхідно заборонити\~\~ [PERSON] наближатись до місця проживання [PERSON] , необхідно встановити у 100 метрів, що буде достатнім для уникнення домашнього насильства в подальшому. Таким чином вимога про заборону [PERSON] вести листування, телефонні переговори з [PERSON] або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб; заборонити [PERSON] особисто і через третіх осіб розшукувати [PERSON] не підлягає до задоволення у зв`язку з відсутності відомостей про вчинення таких дій [PERSON] по відношенню до своєї сестри, а обмеження ризику психологічного насильства буде здійснено встановленням заборони наближатися до місця проживання [PERSON] та її дітей. Відповідно до частин четвертої, п`ятої статті 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців. За заявою осіб, визначених частиною першою цієї статті, на підставі оцінки ризиків обмежувальний припис може бути продовжений судом на строк не більше шести місяців після закінчення строку, встановленого судовим рішенням згідно з частиною четвертою цієї статті. Системний аналіз правил наведеної норми права свідчить про те, що суди, визначаючи строк обмежувального припису, враховують наявність ризиків вчинення кривдником насильства відносно постраждалої особи, ймовірність продовження чинення такого насильства. Суд визначаючи строк обмежувального припису відносно [PERSON] , встановивши, в якій формі домашнього насильства піддавався заявник (психологічному), що підтверджується наявними у матеріалах справи доказами; оцінивши ризики продовження у майбутньому такого насильства заінтересованою особою; врахував пропорційність та необхідність видання обмежувального припису, та вважає заявлений [PERSON] , максимальний строк в шість місяців необґрунтованим, та таким, що підлягає до задоволення частково на строк три місяці. Враховуючи наведене, оскільки [PERSON] продовжує вчиняти домашнє насильство відносно свої сестри [PERSON] , не висловлює щирого каяття щодо своєї поведінки, про що свідчать дії останнього, суд дійшов висновку про високий рівень вірогідності повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення щодо постраждалої особи, і такі ризики є реальними та підтверджуються матеріалами справи, тому для забезпечення дієвого та ефективного захисту до [PERSON] , необхідно застосувати обмежувальний припис, із забороною [PERSON] наближатися ближче ніж на 100 метрів до місця проживання [PERSON] та її дітей, за адресою кв. [ADDRESS] , на строк трьох місяців. Оскільки [PERSON] , як жертва домашнього насильства, з урахуванням та оцінкою наявних ризиків потребує захисту у порядку, передбаченому Законом, оскільки ігнорування заінтересованою особою застосованих працівниками поліції та судом до нього заходів впливу, повторюваність вчинення ним протиправних дій щодо заявника, дають підстави вважати вірогідним продовження чи повторне вчинення кривдником до заявниці психологічного насильства. За положеннями ч. ч. 1, 2\~ст. 350-6 ЦПК України, розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або відмову в її задоволенні. У разі задоволення заяви суд видає обмежувальний припис у вигляді одного чи декількох заходів тимчасового обмеження прав особи, яка вчинила домашнє насильство, передбачених\~Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»\~на строк від одного до шести місяців. Відповідно до ч. 3\~ст. 350-5 ЦПК України\~судові витрати, пов`язані з розглядом справи, суд відносить на рахунок держави. Згідно з ч. 4\~ст. 350-6 ЦПК України\~рішення суду про видачу обмежувального припису підлягає негайному виконанню, а його оскарження не зупиняє виконання. Про видачу або продовження обмежувального припису суд не пізніше наступного дня з дня ухвалення рішення повідомляє уповноважені підрозділи органів Національної поліції України за місцем проживання (перебування) заявника для взяття особи, стосовно якої видано або продовжено обмежувальний припис, на профілактичний облік, а також районні, районні у містах Києві і Севастополі державні адміністрації та виконавчі органи сільських, селищних, міських, районних у містах рад за місцем проживання (перебування) заявника (ч. 2\~ст. 350-8 ЦПК України).

Outcome: partial