Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-09 00:00:00

[PERSON] звернулась з заявою в порядку окремого провадження, в якій просить встановити факт смерті її матері [PERSON] , [INFO] , яка настала [INFO] , з метою отримання допомоги на поховання та в подальшому оформлення спадщини. 10.05.2024 року заявник направила до суду заяву про долучення доказів сплати судового збору, в якій просила суд відкрити провадження у справі та здійснити подальший розгляд заяви окремого провадження за її відсутності, наполягаючи на задоволенні заяви. Ухвалою суду від 10.05.2024 року відкрите провадження у справі. Зацікавлена особа представника в судове засідання не направила, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася в установленому порядку. Документами, копії яких додані до заяви, підтверджено факт родинних стосунків між заявником [PERSON] та [PERSON] , [INFO] . Так, згідно з свідоцтвом про народження, виданого Олександрівським відділом ДРАЦС у м. Запоріжжі ПМУ МЮ (м. Одеса) 12.03.2024 року, батьками [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] . Як вказано у витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу щодо підтвердження дошлюбного прізвища, 21.09.1991 року за №153 Відділом ДРАЦС Генічеського РУЮ Херсонської області зареєстровано шлюб, укладений між [PERSON] та [PERSON] . Після державної реєстрації шлюбу, [PERSON] змінила прізвище на « [PERSON] ». Відповідно до копії свідоцтва про розірвання шлюбу, 21.03.2001 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Згідно зі свідоцтвом про шлюб, 06.10.2001 року [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб. Після державної реєстрації шлюбу, [PERSON] змінила прізвище на « [PERSON] ». В якості доказу настання смерті, заявником долучено копію фотознімку надгробка з табличкою « [PERSON] , [INFO]». При вирішенні справи суд виходить з наступного. Вся територія Генічеського району Херсонської області з 24.02.2022 року є тимчасово окупованою російською федерацією територією України, згідно з Наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України «Про затвердження Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією» від 22.12.2022 року № 309. Відповідно до ст. 315 ч. 1 п. 8 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Згідно з ст. 319 ч. 2 ЦПК України, рішення суду про встановлення факту, який підлягає реєстрації в органах державної реєстрації актів цивільного стану або нотаріальному посвідченню, не замінює собою документів, що видаються цими органами, а є тільки підставою для одержання зазначених документів. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п. 13 Постанови № 5 від 31.03.1995 "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення" (з подальшими змінами), заяви про встановлення факту смерті особи в певний час (п. 7 ст. 273 ЦПК) приймаються до провадження суду і розглядаються за умови подання заявниками документів про відмову органів реєстрації актів громадянського стану в реєстрації події смерті. Заявник зобов`язаний обґрунтувати свою заяву посиланнями на докази, що достовірно свідчать про смерть особи у певний час і за певних обставин. При цьому слід мати на увазі, що встановлення з зазначених підстав факту смерті відрізняється від встановлення факту реєстрації смерті і полягає у з`ясуванні, насамперед, обставин не самої події смерті, а її реєстрації в органах реєстрації актів громадянського стану та від оголошення особи померлою, яке провадиться за іншими правилами ЦПК. На відміну від факту смерті особи, який встановлюється судом за умови підтвердження доказами, що ця подія мала місце у певний час та за певних обставин, громадянин може бути оголошений в судовому порядку померлим у разі встановлення обставин, на підставі яких суд робить вірогідне припущення про смерть громадянина, коли немає доказів про факт його смерті. У цих справах суд визнає днем смерті громадянина, оголошеного померлим, день його гаданої смерті, якщо він пропав без вісті за обставин, які загрожували смертю або давали підстави припускати його загибель від певного нещасного випадку, а в інших випадках днем смерті вважається день набрання законної сили рішення суду про оголошення громадянина померлим. Відповідно до положень ст. 49 ч. 2 ЦК України, актами цивільного стану є, серед іншого, смерть фізичної особи. Згідно з положеннями частини 3 і 4 цієї ж статті, смерть фізичної особи підлягає державній реєстрації відповідно до закону. Народження фізичної особи та її походження, усиновлення, позбавлення та поновлення батьківських прав, шлюб, розірвання шлюбу, зміна імені, смерть підлягають обов`язковому внесенню до Державного реєстру актів цивільного стану громадян в органах юстиції в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Підставою для встановлення факту смерті є підтверджені доказами обставини, які достовірно свідчать про смерть громадянина в певний час і за певних обставин. Згідно ст. 17 Закону України "Про реєстрацію актів цивільного стану", підставою для проведення державної реєстрації смерті є визначені центральним органом виконавчої влади у сфері охорони здоров,я або судово-медичною установою документ встановленої форми, що підтверджує факт смерті. За відсутності такого документа, що підтверджує факт смерті, підставою для проведення державної реєстрації актів цивільного стану є рішення суду про встановлення факту смерті. Порядок заповнення та видачі лікарського свідоцтва про смерть, в стверджуваний час смерті [PERSON] передбачений Інструкцією, затвердженою наказом МОЗ України від 08.08.2006 № 545. Виходячи з вимог Інструкції, факт смерті особи має бути підтверджений лікарським свідоцтвом про смерть або фельдшерською довідкою про смерть, а встановлення факту смерті особи в певний час судом може мати місце за умови його підтвердження належними і допустимими доказами, проте неможливості реєстрації органами РАЦС, зокрема, у зв`язку з пропуском строку для подання заяви про реєстрацію смерті. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Частиною 2 статті 78 ЦПК України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Заявник зобов`язаний надати суду також й інші докази, які не отримані від органів тимчасово окупованої території. Такими доказами можуть бути пояснення свідків, фототаблиці тощо. Розгляд судових справ про встановлення факту смерті на тимчасово окупованій території України повинен відбуватися за загальними правилами здійснення цивільного судочинства з врахуванням окремих винятків, їй притаманних, а отже, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог. Саме таку позицію висловлено у постанові ВС від 20 грудня 2018 року у справі № 707/1607/16-ц. Так, заявником не надано суду жодних доказів, які б підтверджували факт смерті [PERSON] у певний час, у певному місці і за певних обставин (довідка про захоронення, дозвіл на поховання; витяг з книги реєстрації поховання померлих, документи слідчих органів, медичних установ, сільської ради, документи на підтвердження понесених витрат по похованню з відповідних ритуальних служб, фотокартки, тощо). Заявником також не повідомлено про наявність свідків, які б підтвердили наведені у заяві обставини. Окрім цього, заявником не доведено для встановлення факту смерті в судовому порядку, оскільки не надано доказів відмови органу РАЦС у видачі свідоцтва про смерть, а посилання у заяві на усну відмову у проведенні реєстрації смерті. Єдиним доказом, який долучено до матеріалів справи, це копія фотознімку надгробку з кладовища, однак, встановити, де та ким саме зроблено цей фотознімок, а також підтвердити, що саме в цьому місці похована матір заявниці, якщо її смерть дійсно настала, в ході розгляду справи не виявилось можливим. Разом з тим, встановлення факту народження або смерті особи має важливе значення як для реалізації майнових та особистих немайнових прав заявника, так і для вирішення питань правонаступництва померлої особи, а тому рішення суду в такій категорії справ повинне ґрунтуватися на дотриманні вимог процесуального закону щодо повного та всебічного з`ясування обставин справи на підставі всіх поданих особами, які беруть участь у справі, доказів у їх сукупності та взаємозв`язку. За таких обставин, заява [PERSON] про встановлення факту смерті задоволенню не підлягає, адже факт, про встановлення якого просить заявник, не доведено належними та допустимими доказами. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed