Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-14 00:00:00

Позивач 06 жовтня 2023 року звернувся до Ленінського районного суду міста Дніпропетровська з вищезазначеним позовом, в якому просив визнати за ним право власності в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , на 1/3 частину квартири [ADDRESS] загальною площею 45,8 кв.м., житловою площею 28,40 кв.м. та на земельну ділянку площею 0,0561 га кадастровий номер 1412337200:01:005:0916. Позов мотивований тим, що [INFO] помер батько позивача [PERSON] . Після його смерті відкрилась спадщина на 1/3 частину квартири [ADDRESS] загальною площею 45,8 кв.м., житловою площею 28,40 кв.м. та на земельну ділянку площею 0,0561 га кадастровий номер 1412337200:01:005:0916. Позивач звернувся до приватного нотаріуса Маріупольського міського районного нотаріального округу Донецької області Чекіди О.А. з заявою про прийняття спадщини за законом, приватним нотаріусом заведено спадкову справу № 133/2021. [PERSON] 02 жовтня 2021 року надала приватному нотаріусу заяву про відмову від спадщини на користь позивача. Станом на 24 лютого 2022 року спадкова справа перебувала на зберіганні у приватного нотаріуса Чекіди О.А. за адресою: [ADDRESS] . Після широкомасштабного вторгнення російських окупаційних військ позивачу вдалось залишити м. Маріуполь та переїхати на підконтрольну Україні територію. Позивач звернувся до Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) із запитом про місце здійснення нотаріальної діяльності приватним нотаріусом Чекіда О.А. та листом від 29 травня 2023 року позивача повідомлено, що діяльність приватного нотаріуса Чекіди О.А. припинена з 07 червня 2022 року, документи нотаріального діловодства та архіви приватного нотаріуса Чекіди О.А. до Донецького обласного державного нотаріального архіву не передавались. Таким чином, позивач позбавлений можливості вирішити даний спір в позасудовому порядку та вимушений звернутись до суду з даним позовом. Ухвалою Ленінського районного суду міста Дніпропетровська від 27 грудня 2023 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження. Ухвалою Ленінського районного суду міста Дніпропетровська від 15 квітня 2024 року закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи по суті. Позивач у судове засідання не з`явився, натомість його представник адвокат Стасюк В.О. письмово просив провести підготовче судове засідання без його участі, позовні вимоги підтримує, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач у судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи сповіщалась належним чином. Про причини неявки суд не повідомила. Письмових заяв та/або відзиву від неї не надходило. Представник третьої особи Маріупольської міської ради Донецької області у судове засідання не з`явився, письмово просив провести судове засідання без його участі, проти задоволення позову не заперечує. На підставі ч. 4 ст. 223, ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд вважає можливим розглядати справу за відсутності відповідача. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 13 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані та здобуті докази, дійшов наступних висновків. Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. На підставі ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Судом встановлено, що [PERSON] належали 1/3 частина квартири [ADDRESS] загальною площею 45,8 кв.м., житловою площею 28,40 кв.м. на підставі на підставі свідоцтва 637 про право власності на житло від 02 лютого 1998 року, виданого згідно з розпорядженням від 02 лютого 1998 року № 3 (а.с. 21-22, 32-33) та земельна ділянка за адресою: [ADDRESS] , площею 0,0561 га кадастровий номер 1412337200:01:005:0916, на підставі свідоцтва про право власності серія та номер 11604721, виданого 25 жовтня 2013 року (а.с. 18-19, 34). [INFO] помер батько позивача [PERSON] (а.с. 16, 20). Після його смерті відкрилась спадщина на вищезазначене нерухоме майно. 02 жовтня 2021 року приватним нотаріусом Маріупольського районного нотаріального округу Донецької області Чекіда О.А. було зареєстровано спадкову справу № 133/2021 після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , що підтверджується витягом про реєстрацію у Спадковому реєстрі № 66691543 від 02 жовтня 2021 року (а.с. 17). Станом на 24 лютого 2022 року спадкова справа перебувала на зберіганні у приватного нотаріуса Чекіди О.А. за адресою: [ADDRESS] . Позивач звернувся до Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції із запитом про місце здійснення нотаріальної діяльності приватним нотаріусом Маріупольського районного нотаріального округу Донецької області Чекідою О.А. та листом від 29 травня 2023 року позивача повідомлено, що діяльність приватного нотаріуса Чекіди О.А. припинена з 07 червня 2022 року, документи нотаріального діловодства та архіви приватного нотаріуса Чекіди О.А. до Донецького обласного державного нотаріального архіву не передавались (а.с. 23-24). Суд погоджується\~з доводами\~позивача з\~приводу того,\~що він\~на теперішній\~час не\~має можливості отримати додаткові докази у зв`язку з тим, що м. Маріуполь Донецької області визнано тимчасово окупованою територією відповідно до п. 2 Розділу ІІ Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, затвердженого наказом Міністерства з питань Реінтеграції тимчасово окупованих територій № 309 від 22 грудня 2022 року. Відповідно до положень статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. На підставі ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно зі статтею 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою (ч. 1 ст. 1220 ЦК України). Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно ч. 3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього ж Кодексу, він не заявив про відмову від неї. У відповідності з ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. На підставі ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Приймаючи до уваги те, що позивач є єдиним спадкоємцем першої черги за законом, який прийняв спадщину після смерті батька [PERSON] , який помер [INFO] , оскільки у встановлений законом строк звернувся до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини, суд приходить до висновку про задоволення позову. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення. На підставі викладеного та

Outcome: approved