Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-12 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 17.05.2021 між АТ «Альфа-Банк» та ТОВ «Фінансова Компанія «Флексіс» було укладено Договір факторингу №2, відповідно до якого АТ «Альфа-Банк» відступило на користь ТОВ «ФК «Флексіс» права грошової вимоги до Боржників за Кредитними договорами, у т.ч. за договором (угодою) від 11.02.2020, що укладено між АТ «Альфа-Банк» та боржником яким є: [PERSON] . 18.05.2021 між ТОВ «Фінансова компанія «Флексіс» та ТОВ «Вердикт Капітал» було укладено Договір факторингу № 18-05/21, відповідно до якого ТОВ «Фінансова компанія «Флексіс» відступило на користь ТОВ «Вердикт Капітал» права грошової вимоги до Боржників за Кредитними договорами, у т.ч. за договором (угодою) від 11.02.2020, що укладено між ПАТ «Альфа-Банк» та боржником яким є: [PERSON] . У свою чергу, ТОВ «Вердикт Капітал» відступило право грошової вимоги до Боржників за кредитними договорами Товариству з обмеженою відповідальністю «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» відповідно до Договору відступлення права вимоги № 10-01/2023 від 10.01.2023 року, у т.ч. за кредитним договором № 500827298 від 11.02.2020, що укладений між АТ «Альфа-Банк» та [PERSON] . У порушення умов договору відповідач свої зобов`язання за укладеним договором належним чином не виконує, внаслідок чого станом на 09.01.2024 загальна сума заборгованості становить 62 180 грн 77 коп, яка складається із: заборгованості за тілом кредиту 38133 грн 78 коп, заборгованості за відсотками на дату відступлення права вимоги 23 399 грн 24 коп, заборгованості з комісії 0 грн 00 коп, нарахованих 3% річних 37 грн 61 коп, інфляційних витрат 610 грн 14 коп.,тому позивач і звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості, сплаченого судового збору та правничої допомоги. Ухвалою Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 31 січня 2024 року позовну заяву прийнято до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду, яке відкладено до 25 березня 2024 року. 25 березня 2024 року ухвалою Прилуцького міськрайонного суду відкладено розгляд справи до 23 квітня 2024 року за заявою відповідача про ознайомлення з матеріалами справи та надання часу для отримання правничої допомоги. 23 квітня 2024 року справу відкладено у зв`язку з неявкою відповідача в судове засідання та повернення рекомендованого поштового відправлення без вручення, до 13 травня 2024 року. Представник позивача в судове засідання не з`явився, згідно письмової заяви просив розгляд справи проводити без його участі. Заявлені позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить суд їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явилася, хоча про дату, час та місце судового засідання повідомлена належним чином. Відзив на позовну заяву до суду не надавала. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, суд зазначає про таке. Статтею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Частиною першою статті 15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) встановлено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Судом встановлено, що 11.02.2020 між АТ «Альфа-Банк» та [PERSON] шляхом підписання Анкети-заяви про акцент публічної пропозиції АТ «Альфа-Банк» на укладання Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб та Оферти на укладання угоди, було укладено договір № 500827298. Відповідно до умов якого кредитодавець зобов`язується надати позичальнику у власність грошові кошти, на погоджений умовами договору строк, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві грошові кошти у день закінчення строку договору, або достроково, та сплатити кредитодавцю плату (проценти) від суми договору. Сума кредиту становить 38387 грн 77 коп. Строк кредитування 24 місяці. Тип процентної ставки - фіксована. Загальні витрати за кредитом - 14078 грн 28 к. Реальна річна процентна ставка 32%, орієнтовна загальна вартість кредиту 52466 грн 05 коп. Отримання кредитних коштів відповідачем підтверджується меморіальним ордером № 793849 від 12 лютого 2020 року (а.с.8). Стаття 610 ЦК України передбачає, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно зі ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. 17.05.2021 між АТ «Альфа-Банк» та ТОВ «Фінансова компанія «ФЛЕКСІС» було укладено договір факторингу №2 відповідно до якого АТ «Альфа-Банк» відступило ТОВ «Фінансова компанія «ФЛЕКСІС», право вимоги до боржників, в тому числі за договором № 500827298 від 11.02.2020, що укладений між АТ «Альфа-Банк» та [PERSON] (а.с. 11-16). У свою чергу, 18.05.2021 року між ТОВ «Фінансова компанія «ФЛЕКСІС» та ТОВ «Вердикт Капітал» було укладено договір факторингу № 18-05/21 відповідно до якого ТОВ «Фінансова компанія «ФЛЕКСІС» відступило ТОВ «Вердикт Капітал» право вимоги до боржників, в тому числі за договором № 500827298 від 11.02.2020, що укладений між АТ «Альфа-Банк» та [PERSON] (а.с. 17-24). 10.01.2023 ТОВ «Вердикт Капітал» відступило ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» право вимоги до боржників, в тому числі за договором № 97562606000 від 12.04.2021, що укладений між АТ «Альфа-Банк» та [PERSON] , відповідно до договору відступлення права вимоги № 10-01/2023 (а.с. 25-30). Відповідно до п. 1 ч. ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно ч. 1 ст. 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 516 ЦК України, заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Таким чином, право грошової вимоги до відповідачки на даний час має ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР». Згідно наданого позивачем розрахунку, станом на 09.01.2024 року заборгованість [PERSON] за договором № 500827298 від 11.02.2020 становить 62180,77 грн. з яких: - заборгованість за кредитом (за тілом кредиту) - 38133,78 грн.; - заборгованість за відсотками на дату відступлення права вимоги - 23399,24 грн.; - заборгованість за нарахованими відсотками згідно Кредитного Договору (з моменту відступлення права вимоги по дату виготовлення розрахунку заборгованості) - 0 грн.; - нараховані 3% річних - 37,61 грн.; - інфляційні витрати - 610,14 грн. На час розгляду справи судом, відповідач заборгованість перед позивачем не сплатила та відповідних доказів до суду не подала. В ході вирішення спору відповідач своїм процесуальним правом на участь у судовому засіданні та подачу відзиву не скористалась, фактичних обставин справи не оспорила та правомірність розрахунку не спростувала, як і не надала свого розрахунку заборгованості. Тому, враховуючи, що відповідач не виконала взяті на себе зобов`язання, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за тілом кредиту в розмірі 38133 грн. 78 коп. З приводу нарахування процентів за кредитним договором, суд зазначає наступне. Суд при вирішенні справи керується правовими висновками, викладеними у постановах Верховного Суду. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України. В постанові від 05 квітня 2023 року по справі № 910/4518/16 Велика Палата Верховного Суду акцентувала увагу на сталості підходу до вирішення питання щодо нарахування процентів за «користування кредитом», сформульованого у постанові від 28.03.2018 р. у справі № 444/9519/12 та підтвердженого у постанові від 04.02.2020 р. у справі № 912/1120/16 та уточнила власний правовий висновок щодо можливості нарахування процентів поза межами строку кредитування, визначивши, що в разі порушення виконання зобов`язання щодо повернення кредиту за період після прострочення виконання нараховуються не проценти за користування кредитом (стаття 1048 ЦК України), а проценти за порушення грошового зобов`язання (стаття 625 ЦК України) у розмірі, визначеному законом або договором. Проте, як вбачається з розрахунку заборгованості, позивачем нараховані відсотки за користування кредитом в сумі 23 399 грн. 24 коп. на дату відступлення права вимоги 10 січня 2023 року. Суд враховує, що позивачем нараховані відсотки за користування кредитом за межами строку кредитування, тому у відповідності до п.п 81-85, 91 постанови Великої Палати Верховного Суду від 05.04.2023 у справі №910/4518/16, суд вважає необхідним у задоволенні вимог позивача в частині стягнення відсотків за користування кредитом, починаючи з 12.02.2022, відмовити у зв`язку з їх необґрунтованістю. Вимоги позивача про стягнення відсотків за користування кредитом за період з 18.05.2021 по 11.02.2022 в сумі 9026 грн. 73 коп., суд вважає обґрунтованими. Стосовно позовних вимог позивача в частині нарахованих інфляційних втрат в розмірі 610 грн. 14 коп. та 3% річних в сумі 37 грн. 61 коп. від простроченої суми зобов`язання по кредиту, суд зазначає наступне. У постанові Верховного Суду від 25 травня 2022 року у справі № 263/8216/20 (провадження № 61-9100св21) зазначено, що: «цивільне законодавство передбачає як випадки, коли боржник правомірно користується наданими йому коштами та має право не сплачувати кредитору свій борг протягом певного узгодженого часу, так і випадки, коли боржник повинен сплатити борг кредитору, однак не сплачує коштів, користуючись ними протягом певного строку неправомірно. Зокрема, відносини щодо сплати процентів за одержання боржником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу врегульовані частиною першою статті 1048 ЦК України. Такі проценти є звичайною платою боржника за право тимчасово користуватися наданими йому коштами на визначених договором та законодавством умовах, тобто у межах належного та добросовісного виконання сторонами договірних зобов`язань, а не у випадку їх порушення. Натомість наслідки прострочення грошового зобов`язання (коли боржник повинен сплатити грошові кошти, але неправомірно не сплачує їх) також урегульовані законодавством. У випадках, коли боржник порушив умови договору, прострочивши виконання грошового зобов`язання, за частиною першою статті 1050 ЦК України застосуванню у таких правовідносинах підлягає положення статті 625 цього Кодексу. За наведеним у цій статті регулюванням відповідальності за прострочення грошового зобов`язання на боржника за прострочення виконання грошового зобов`язання покладається обов`язок сплатити кредитору на його вимогу суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Проценти, встановлені статтею 625 ЦК України, підлягають стягненню саме при наявності протиправного невиконання (неналежного виконання) грошового зобов`язання. Тобто, проценти, що стягуються за прострочення виконання грошового зобов`язання за частиною другою статті 625 ЦК України є спеціальним видом відповідальності за таке порушення зобов`язання. На відміну від процентів, які є звичайною платою за користування грошима, зокрема за договором позики, до них застосовуються загальні норми про цивільно-правову відповідальність. Оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма частини першої статті 1048 ЦК України і охоронна норма частини другої статті 625 цього Кодексу не можуть застосовуватись одночасно. Тому за період до прострочення боржника підлягають стягненню проценти від суми позики (кредиту) відповідно до умов договору та частини першої статті 1048 ЦК України як плата за надану позику (кредит), а за період після такого прострочення підлягають стягненню річні проценти відповідно до частини другої статті 625 ЦК України як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, тобто як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання». Велика Палата Верховного Суду звертала увагу, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Подібні висновки сформульовані, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справах № 703/2718/16-ц та № 646/14523/15-ц. Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Пунктом 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України передбачено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку салати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24.02.2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем З наданого позивачем розрахунку інфляційних втрат та 3% річних, вбачається, що вони нараховані позивачем за період з 12.02.2022 по 23.02.2022. Отже, правова природа правовідносин за статтею 625 ЦК України розповсюджується та можуть нараховуватись на суму основного зобов`язання на інші суми, які підлягають поверненню за весь час прострочки, але в даному випадку, по 23.02.2022 року. Вимагати сплати суми боргу з врахуванням індексу інфляції, а також 3% річних є правом кредитора, яким останній наділений в силу нормативного закріплення зазначених способів захисту майнового права та інтересу. Нарахування інфляційних втрат та 3% річних на суму боргу входять до складу грошового зобов`язання та є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання як спосіб захисту грошового інтересу і полягає у відшкодуванні грошових втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляції та отримані компенсації за неналежне виконання зобов`язань (пост. ВП ВС від 19.06.2019 №703/2718/16, від 19.06.2019 №646/14523/15). Суд погоджується з доданим позивачем розрахунком інфляційних нарахувань та 3% річних в межах заявлених вимог. Оскільки у відповідача, як встановлено в судовому засіданні та не спростовано з боку останнього, дійсно існує заборгованість за вказаним Договором про надання споживчого кредиту, позивач має право вимагати від відповідача сплати сум у відповідності до ст. 625 ЦК України. Таким чином, загальний розмір заборгованості, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача становить 47 808 грн. 26 коп., який складається із заборгованості за основною сумою боргу (тілом кредиту) в сумі 38133 грн. 78 коп.; заборгованості за нарахованими відсотками в сумі 9026 грн. 73 коп.; інфляційні втрати в розмірі 610 грн. 14 коп. та 3% річних в сумі 37 грн. 61 коп. При вирішенні питання щодо стягнення судових витрат, суд виходить з наступного. Згідно з частинами першою, третьою статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (частина 1 статті 141 ЦПК України). У разі часткового задоволення позову інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (пункт 3 частини 2 статті 141 ЦПК України). При зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір у розмірі 3028 грн. Крім того, позивач просить стягнути з відповідача на свою користь витрати на правничу допомогу у розмірі 17 000 грн. Позивачем на підтвердження надання правничої допомоги надано договір про надання правової допомоги від 02 січня 2023 року, укладений з адвокатським об`єднанням «Лігал Ассістанс»; прейскурант послуг даного адвокатського об`єднання; заявка на надання юридичної допомоги від 02 січня 2024 року та Витяг з акту №3 від 08.01.2024, згідно з якими загальна вартість правничої допомоги становить 17000,00 грн. та складається з надання усної консультації в сумі 3000,00 грн., підготовки пропозицій 4000 грн. та складення позовної заяви в сумі 10000,00 грн. 10 січня 2024 року ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» на рахунок Адвокатського об`єднання «ЛІГАЛ АССІСТАНС» сплачено суму 52 000 грн. за надання правової допомоги згідно договору № 02-01/2023 від 02.01.2023 про надання правової допомоги. Відповідно до частини 1 статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Згідно пункту 2 частини 2 статті 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини 2 статті 137 та частина 8 статті 141 ЦПК України). При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини (постанова ВС від 16.02.2023 у справі № 824/9/22 (провадження № 61-11644ав22). Відповідачем не заявлено клопотання про зменшення розміру вказаних витрат. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, враховуючи критерій розумності розміру, виходячи з конкретних обставин справи, віднесення справи до категорії малозначних, обсяг виконаних адвокатом робіт (наданих послуг) та значення справи для сторін, виходячи з принципів пропорційності, співмірності, розумності, суд дійшов висновку, що розмір таких витрат має бути стягнений, але у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України, тобто пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Отже, відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати пропорційно задоволених вимог, та оскільки позов задоволено на 77 %, тому судові витрати з правничої допомоги і судового збору в розмірі 13090 грн. та 2331 грн. 56 коп., відповідно, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного і

Outcome: partial