Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-14 00:00:00

У жовтні 2023 року позивач звернулася до суду із зазначеним позовом. Свої позовні вимоги [PERSON] обґрунтовує тим, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 12 грудня 2012 року по 15 листопада 2018 року. Від шлюбу у сторін народився син - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] . 15 листопада 2018 року Оболонським районним судом м. Києва у справі № 756/9936/18 винесено рішення про розірвання шлюбу між позивачем та відповідачем. Після розлучення дитина проживає з позивачем. Позивач працює менеджером із зовнішньоекономічної діяльності ( Центральна Європа ) має стабільний дохід, тому забезпечує себе та сина. Таким чином, на сьогоднішній день син [PERSON] знаходиться на повному утриманні матері та проживає з нею за адресою: [ADDRESS] . Позивач з сином проживають окремо від відповідача в квартирі мами позивача. В квартирі створені всі умови для того, щоб малолітній [PERSON] мав належні умови виховання та утримання, був забезпечений всім необхідним для навчання, побуту, розвитку та розваг. Позивач бере найактивнішу роль у вихованні сина, приймає участь у батьківських зборах, постійно підтримує зв`язок з педагогами стосовно виховання дитини та її успішності, забезпечує сина всім необхідним для школи (одягом, канцтоварами, підручниками та ін.), допомагає йому робити домашні завдання, відводить та забирає сина зі школи. [PERSON] навчається у Спеціалізованій школі І ступеня № 327 м. Києва з поглибленим вивченням іноземних мов, навчається гарно. У позивачки з сином склались прекрасні відносини, [PERSON] є люблячою мамою та авторитетною особистістю для свого сина. На обліку в наркологічному чи психіатричному кабінеті позивачка не перебуває, до кримінальної відповідальності не притягувалася. Позивач та її син соматично здорові. Позивачка вважає, що в інтересах дитини необхідно визначити її місце проживання з матір`ю, адже нею створені всі умови для її розвитку, виховання та зростання в атмосфері материнської любові. У зв`язку з чим, просить позов задовольнити та визначити місце поживання [PERSON] , [INFO] , з матір`ю [PERSON] . Ухвалою судді від 24 листопада 2023 року відкрито провадження в указаній цивільній справі. Розгляд справи визначено проводити за правилами загального позовного провадження. Ухвалою суду від 15 травня 2024 року закінчено підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги визнала. Третя особа повідомлена належним чином, про час та місце розгляду справи, розгляд справи просила проводити у відсутності представника. Суд, заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 12 грудня 2012 року по 15 листопада 2018 року. Від шлюбу у сторін народився син - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] . 15 листопада 2018 року Оболонським районним судом м. Києва у справі № 756/9936/18 винесено рішення про розірвання шлюбу між позивачем та відповідачем. Після розлучення дитина проживає з позивачем. Відповідно до висновку Служби у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації від 17 квітня 2024 року - орган опіки та піклування вважає за доцільне визначити місце проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , з матір`ю [PERSON] . Згідно ч. ч. 1, 4 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Передбачено, що місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Відповідно до ч.1 ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Відповідно до ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Частиною 1 ст. 161 СК України встановлено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Таким чином, згідно з вимогами закону, вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо, про те, з ким із них і хто саме з дітей залишається, суд, виходячи з рівності прав та обов`язків батька й матері щодо своїх дітей, повинен ухвалити рішення, яке відповідало б насамперед інтересам неповнолітніх дітей. При цьому суд ураховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання Виходячи з роз`яснень п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», при вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати особливу увагу на її вік та з`ясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати. Судам слід враховувати також положення ст. 160 СК, якою передбачено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків, яка досягла десяти років, - за спільною згодою батьків та самої дитини, а місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. У п. 1 ст. 3 Конвенцією ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року (чинна для України з 27 вересня 1991 року) передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання й розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування (п. 1 ст. 18 цієї Конвенції ООН). Як зазначено у п. 1 ст. 9 Конвенції ООН, держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно із судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом із батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Право дитини на отримання належного сімейного виховання виникає у неї від народження. В своєму рішенні у справі «М.С. проти України» від 11 липня 2017 року (заява № 2091/13), Європейський суд з прав людини наголосив, що в таких справах основне значення має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини. При цьому Європейський суд з прав людини зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним. Принцип «найкращих інтересів дитини», що випливає також і з Декларації, є пріоритетним при вирішенні справ цієї категорії. Виходячи з принципу пріоритетності прав та інтересів дитини, суд, вважає, що місце проживання малолітнього [PERSON] , необхідно визначити разом з матір`ю [PERSON] . На думку суду, зазначене буде відповідати принципу «найкращих інтересів дитини» та є пріоритетним при вирішенні цієї справи і не позбавляє батька дитини права на спілкування та участь у його вихованні. Таким чином, враховуючи вік дитини, яка є малолітньою та відсутність виключних обставин, які б указували на неможливість проживання його окремо від позивача, суд вважає, що позовні вимоги щодо визначення місця проживання дитини разом з нею, як матір`ю, є обґрунтованими та підлягають задоволенню. В зв`язку із задоволенням позову, з відповідача, відповідно до ст. 141 ЦПК України, підлягає стягненню сплачена позивачем сума судового збору в розмірі 1073,60 грн. На підставі ст.ст. 19, 141, 150, 131, 155, 157, 159, 161 СК України, ст. ст. 3, 9, 18 Конвенції про права дитини,

Outcome: approved