Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-22 00:00:00

Заступник керівника Маріупольської окружної прокуратури в інтересах держави, в особі Мангушської селищної ради Маріупольського району Донецької області, звернувся до суду з вищезазначеним позовом мотивуючи свої вимоги тим, що наказом начальника Держгеокадастру у Донецькій області від 18 квітня 2019 року за №1579-СГ затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність [PERSON] для введення особистого селянського господарства із земель сільськогосподарського призначення, розташованих за межами населених пунктів на території Ялтинської селищної ради Мангушського району Донецької області та надано [PERSON] у власність земельну ділянку площею 2,0000 га, в тому числі рілля площею 2,0000 га, за кадастровим номером 1423955500:04:000:1581. На підставі вказаного наказу 23 квітня 2019 року державним реєстратором Мангушської районної державної адміністрації Донецької області Калініною М.С. зареєстровано право власності за [PERSON] на вказану земельну ділянку (номер запису про право власності №31343931). Водночас, наказ ГУ Держгеокадастру у Донецькій області від 18 квітня 2019 року за №1579-СГ винесено з порушенням норм земельного законодавства та він підлягає визнанню недійним, а земельна ділянка, яка передана за вищевказаним наказом [PERSON] , поверненню на користь держави. Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №349327489, державним реєстратором Першотравневого районного управління юстиції Будикою К.І. 25 березня 2016 року на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку ЯИ №347946 від 30 грудня 2010 року, виданого згідно розпорядження голови Першотравневої районної державної адміністрації від 11 листопада 2009 року №572, зареєстровано право власності за [PERSON] на земельну ділянку за кадастровим номером 1423955500:05:000:2193 площею 0,7 га для ведення особистого селянського господарства на території Ялтинської селищної ради Мангушського району Донецької області. Номер запису про право власності №13863977. Зазначене підтверджує, що [PERSON] на час отримання земельної ділянки з кадастровим номером 1423955500:04:000:1581 (наказ Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області від 18 квітня 2019 року №1579-СГ) використала своє право на безоплатне отримання у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства в межах норм безоплатної передачі земельних ділянок для даного виду використання (державний акт на право власності на земельну ділянку ЯИ №347946 від 30 грудня 2010 року, виданий на підставі розпорядження голови Першотравневої районної державної адміністрації від 11 листопада 2009 року за №572). Всупереч вимогам ст. ст. 116, 118, 121 Земельного кодексу України [PERSON] при зверненні до Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області із клопотанням про відведення земельної ділянки з кадастровим номером 1423955500:04:000:1581 у власність для ведення особистого селянського господарства не повідомила, що право на безоплатну приватизацію земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства нею вже використано, а земельна ділянка з кадастровим номером 1423955500:04:000:1581 вибула із земель сільськогосподарського призначення державної власності внаслідок повторного незаконного використання [PERSON] права на безоплатну приватизацію земельних ділянок одного виду використання (для ведення особистого селянського господарства земель сільськогосподарського призначення) шляхом державної реєстрації права на них. Головним управлінням Держгеокадастру у Донецькій області на момент прийняття наказу Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області від 18 квітня 2019 року №1579-СГ не перевірено факт реалізації [PERSON] права на безоплатну приватизацію земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства із земель сільськогосподарського призначення. Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав нерухомого майна та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна [PERSON] 15 травня 2019 року уклала договір дарування земельної ділянки з кадастровим номером 1423955500:04:000:1581 №753 з [PERSON] та 15 травня 2019 року приватним нотаріусом Маріупольського нотаріального округу Чичековим С.Ф. право власності [PERSON] припинено, а право власності [PERSON] зареєстровано, і тому земельна ділянка підлягає витребуванню у [PERSON] на користь власника земельної ділянки - Мангушської селищної ради Маріупольського району Донецької області відповідно до ч. 2 ст. 83 Земельного кодексу України. На підставі викладеного звернувся до суду з цим позовом, в якому просив суд визнати незаконним та скасувати наказ Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області від 18 квітня 2019 року року №1579-СГ «Про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки у власність без зміни цільового призначення», яким передано у приватну власність [PERSON] земельну ділянку з кадастровим номером 1423955500:04:000:1581 площею 2 га для ведення особистого селянського господарства, витребувати у [PERSON] на користь власника земельної ділянки відповідно до ч. 2 ст. 83 Земельної кодексу України Мангушської селищної ради Маріупольського району Донецької області земельну ділянку сільськогосподарського призначення загальною площею 2,0000 га з кадастровим номером 1423955500:04:000:1581, що розташована на території Мангушської селищної ради Маріупольського району Донецької області, а також стягнути з відповідачів на користь Донецької обласної прокуратури витрати зі сплати судового збору в розмірі 6\~882 грн. Відповідно до розпорядження Верховного Суду від 06 березня 2022 року за №1/0/9-22 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану» змінено територіальну підсудність судових справ Першотравневого районного суду Донецької області на Ленінський районний суд м. Дніпропетровська. Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 29 грудня 2023 року позовну заяву було прийнято до розгляду та відкрито провадження в порядку загального позовного провадження з призначенням підготовчого судового засідання. 08\~січня 2024\~року ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська частково задоволено заяву першого заступника керівника Маріупольської окружної прокуратури в інтересах держави, в особі Мангушської селищної ради Маріупольського району Донецької області, про забезпечення позову, та заборонено [PERSON] та будь-яким іншим особам, у тому числі суб`єктам державної реєстрації прав (державним реєстраторам, приватним та державним нотаріусам) вчиняти будь-які дії, пов`язані з державною реєстрацією речових прав щодо земельної ділянки площею 2,0000 га (кадастровий номер 1423955500:04:000:1581), яка розташована на території Мангушської селищної територіальної громади Маріупольського району Донецької області, у тому числі шляхом укладення договорів купівлі-продажу, дарування, міни, про задоволення вимог іпотекодержателя, передачі в оренду, а також заборонити [PERSON] розпоряджатись вищевказаною земельною ділянкою, змінювати її цільове призначення, здійснювати перетворення, поділ, об`єднання цієї земельної ділянки. 18 січня 2024 року представник відповідача ГУ Держгеокадастру у Донецькій області сформувала в системі «Електронний суд» відзив на позовну заяву, в якому просила відмовити у задоволенні позовної вимоги до ГУ Держгеокадастру у Донецькій області про визнання незаконним та скасування наказу у повному обсязі, та відмовити в частині стягнення понесених судових витрат. В обґрунтування зазначила, що ГУ Держгеокадастру у Донецькій області приймаючі наказ від 18 квітня 2019 року №1579-СГ діяло в межах повноважень, а тому вищезазначений наказ винесено без порушень норм земельного законодавства та визнанню недійсним не підлягає. Головне управління не наділене функціями, повноваженнями та обов`язком перевіряти достовірність інформації про реалізоване право безоплатної приватизації земельних ділянок. Крім того, не встановлений обов`язок ведення та моніторингу осіб, які реалізували право безоплатної приватизації земельних ділянок. Зазначає, що наказ Головного управління про затвердження проекту землеустрою та передачу у власність земельної ділянки вичерпав свою дію фактом його виконання, результатом якого є реєстрація речового права на нерухоме майно. Посилається також на те, що вимога про визнання недійсним наказу Головного управління не є ефективним способом захисту, а тому є підстави для відмови в задоволенні цієї вимоги. 07\~лютого 2024\~року заступником\~керівника Маріупольської\~окружної прокуратури\~подано до\~суду відповідь\~на відзив\~на позовну\~заяву,\~в якому\~він просив\~не приймати\~до уваги\~доводи,\~викладені у\~відзиві на\~позов ГУ\~Держгеокадастру у\~Донецькій області\~та задовольнити\~позов у\~повному обсязі.\~В обґрунтування\~зазначив,\~що існує\~пряма норма\~законодавства,\~яка вказує\~на недопустимість\~подвійного надання\~громадянам земель\~одного й\~того ж\~виду використання,\~і саме\~до повноважень\~ГУ Держгеокадастру\~у Донецькій\~області віднесено\~здійснення нагляду\~за дотриманням\~земельного законодавства\~усіма органами,\~що у\~свою чергу\~не звільняє\~відповідний орган\~від виконання\~вимог щодо\~безумовного дотримання\~законодавства.\~ГУ Держгеокадастру\~у Донецькій\~області мало\~можливість перевірити\~та надати\~належну правову\~оцінку дійсному\~волевиявленню громадянина\~в отриманні\~спірної земельної\~ділянки і\~не допустити\~порушень вимог\~ч.\~4\~ст.\~116\~ЗК України.\~Наказ ГУ\~Держгеокадастру у\~Донецькій області від 18 квітня 2019 року №1579-СГ не відповідає вимогам чинного законодавства, оскільки його прийнято без врахування факту повторності приватизації [PERSON] земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, та виключно на його підставі здійснено реєстрацію права власності, він не може бути скасований органом державної влади, однак підлягає визнанню недійсним у судовому порядку. 20 лютого 2024 року ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська закрито підготовче провадження у справі з призначенням справи до судового розгляду по суті. Прокурор Мангушського\~відділу Маріупольської\~окружної прокуратури\~Донецької області\~Дорогань О.В.\~письмово підтримав\~позов та\~просив задовольнити\~позов у повному обсязі і не заперечував щодо проведення розгляду справи без технічної фіксації судового засідання. Представником Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області Косовненко Є.О. у сформованому в системі «Електронний суд» відзиві на позовну заяву було зазначено про неможливість забезпечення явки представника у судове засідання. Представником відповідача [PERSON] адвокатом Ганчевою М.А. було сформовано в системі «Електронний суд» клопотання про розгляд справи без її участі та без участі [PERSON] , в якому вона просила відмовити у задоволенні позовної заяви в повному обсязі. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, на підставі ст. 130 ЦПК України повідомлявся належним чином про день, час та місце розгляду справи шляхом оприлюднення повідомлення про виклик до суду на офіційному веб-сайті Ленінського районного суду м. Дніпропетровська, однак заперечень суду не надав, про причини неявки суд не повідомив та не надав клопотання про відкладення розгляду справи чи розгляд справи без його участі. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Вивчивши письмові матеріали справи, дослідивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, оцінивши надані докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд дійшов таких висновків. Статтею 263 ЦПК України передбачено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Згідно із статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено,\~що 14\~січня 2019\~року [PERSON] \~до ГУ Держгеокадастру у\~Донецькій області\~подано клопотання\~з проханням\~надати дозвіл\~на розроблення\~проекту землеустрою\~щодо надання\~дозволу на\~розроблення проекту\~землеустрою щодо\~відведення земельної ділянки безоплатно у власність площею 2,0000 га ріллі (згідно зі статтею 22 Земельного кодексу України) із земель сільськогосподарського призначення державної форми власності, що перебувають у запасі, на території Ялтинської селищної ради Мангушського району Донецької області для ведення особистого селянського господарства, яке зареєстровано ГУ Держгеокадастру у Донецькій області за номером Х-165/0/36-19 від 14 січня 2019 року (а. с. 23). Матеріалами справи\~підтверджено,\~що наказом\~Держгеокадастру у\~Донецькій області\~№338-СГ\~від 30\~січня 2019\~року «Про\~надання дозволу\~на розроблення\~проекту землеустрою»\~надано [PERSON] \~дозвіл на\~розроблення проекту\~землеустрою щодо\~відведення земельної\~ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, що перебуває у запасі на території Ялтинської селищної ради Мангушського району Донецької області за межами населених пунктів. Орієнтовний розмір земельної ділянки 2,0000 га, із цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства (а. с. 24). Також судом встановлено, що [PERSON] до ГУ Держгеокадастру у Донецькій області подано клопотання з проханням затвердити проект землеустрою щодо відведення їй у власність земельної ділянки площею 2,0000 (га) ріллі (згідно зі статтею 22 Земельного кодексу України) із земель сільськогосподарського призначення державної форми власності, що перебувають у запасі, на території Ялтинської селищної ради Мангушського району Донецької області для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер 1423955500:04:000:1581, яке зареєстровано ГУ Держгеокадастру у Донецькій області за номером Х-2169/0/36-19 від 16 квітня 2019 року (а. с. 25). З матеріалів\~справи вбачається,\~що наказом\~начальника Держгеокадастру\~у Донецькій\~області №1579-СГ\~від 18\~квітня 2019\~року «Про\~затвердження документації\~із землеустрою\~та надання\~земельної ділянки\~у власність\~без зміни\~цільового призначення»\~затверджено проект\~землеустрою щодо\~відведення земельної\~ділянки у\~власність [PERSON] для ведення\~особистого селянського\~господарства із земель\~сільськогосподарського призначення,\~розташованої за\~межами населеного\~пункту на\~території Ялтинської\~селищної ради\~Мангушського району\~Донецької області,\~та надано\~ [PERSON] \~безоплатно у\~власність земельну\~ділянку площею\~2,0000\~га,\~в тому\~числі ріллі\~площею 2,0000\~га (кадастровий\~номер 1423955500:04:000:1581)\~із земель\~сільськогосподарського призначення\~державної власності,\~що перебувають\~у запасі,\~без зміни\~цільового призначення\~для ведення\~особистого селянського\~господарства на території Ялтинської селищної ради Мангушського району Донецької області за межами населених пунктів (а. с. 15). Як встановлено\~судом з\~інформаційної довідки\~№349330874,\~сформованої 05\~жовтня 2023\~року,\~право власності\~на земельну\~ділянку з\~кадастровим номером\~1423955500:04:000:1581,\~площею 2\~га,\~зареєстровано за\~ [PERSON] \~на підставі\~наказу ГУ\~Держгеокадастру у\~Донецькій області\~№1579-СГ\~від 18\~квітня 2019\~року державним реєстратором Мангушської районної державної адміністрації Донецької області Калініною М.С. 23 квітня 2019 року (а. с. 13-14). Матеріалами справи також підтверджено, що 15 травня 2019 року [PERSON] на підставі договору дарування земельної ділянки, який посвідчено приватним нотаріусом Мангушського районного нотаріального округу Донецької області Чичековим С.Ф. та зареєстрованого в реєстрі за №753, подарувала [PERSON] безоплатно належну [PERSON] на праві приватної власності земельну ділянку площею 2,0000 га, в тому числі 2,0000 га землі сільгосппризначення, кадастровий номер 1423955500:04:000:1581, що розташована на території Ялтинської селищної ради Мангушського району Донецької області за межами населеного пункту, у межах згідно кадастрового плану земельної ділянки (а. с. 26-27). З інформаційної довідки №349330874, сформованої 05 жовтня 2023 року, судом також встановлено, що 15 травня 2019 року приватним нотаріусом Мангушського районного нотаріального округу Донецької області Чичековим С.Ф. здійснена реєстрація права власності на земельну ділянку з кадастровим номером 1423955500:04:000:1581, площею 2 га, за [PERSON] на підставі договору дарування земельної ділянки №753 від 15 травня 2019 року. Крім того, Маріупольською окружною прокуратурою Донецької області на адресу Мангушської селищної ради Маріупольського району Донецької області направлено запит №55/1-6917ВИХ-23 від 25 жовтня 2023 року в якому надано інформацію про виявлені порушення та прохання надати інформацію (а. с. 28-31). Як вбачається з матеріалів справи, Мангушською селищною радою Маріупольського району Донецької області надано відповідь на запит Маріупольської окружної прокуратури Донецької області №1.1/1036/2023 від 01 листопада 2023 року, в якій повідомило про те, що заходи щодо захисту інтересів держави та територіальної громади за викладеними фактами не проводились, та Мангушська селищна рада Маріупольського району Донецької області до суду з позовом про витребування майна з незаконного володіння [PERSON] земельної ділянки з кадастровим номером 1423955500:04:000:1581 у комунальну власність територіальної громади Мангушської селищної ради Маріупольського району Донецької області не зверталась, а також, селищна рада повідомила, що не заперечує щодо представництва Маріупольською окружною прокуратурою її інтересів в суді із необхідними позовами, але з відсутністю бюджетних коштів відсутня можливість самостійно звернутися із необхідними позовами (а. с. 32). Відповідно до Витягу №НВ-9931035622023 про нормативну грошову оцінку земельної ділянки з кадастровим номером 1423955500:04:000:1581, нормативна грошова оцінка вказаної земельної ділянки станом на 02 листопада 2023 року, становить 67423,92 грн. (а. с. 33). Статтею 131-1\~Конституції України встановлено, що на прокуратуру покладено представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом. Згідно із ч. 3 ст. 23 ЗУ «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Перший протокол, Конвенція) встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів. Відповідно до сталої практики ЄСПЛ (серед багатьох інших, рішення ЄСПЛ у справах «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції» від 23 вересня 1982 року, «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства» від 21 лютого 1986 року, «Щокін проти України» від 14 жовтня 2010 року, «Сєрков проти України» від 7 липня 2011 року, «Колишній король Греції та інші проти Греції» від 23 листопада 2000 року, «Булвес» АД проти Болгарії» від 22 січня 2009 року, «Трегубенко проти України» від 2 листопада 2004 року, «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року) напрацьовано три критерії, які слід оцінювати на предмет сумісності заходу втручання в право особи на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу, а саме: чи є втручання законним; чи переслідує воно «суспільний», «публічний» інтерес; чи є такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям. Критерій законності означає, що втручання держави у право власності особи повинно здійснюватися на підставі закону нормативно-правового акта, що має бути доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним у питаннях застосування та наслідків дії його норм. Втручання держави в право власності особи є виправданим, якщо воно здійснюється з метою задоволення «суспільного», «публічного» інтересу, при визначенні якого ЄСПЛ надає державам право користуватися «значною свободою (полем) розсуду». Принцип «пропорційності» передбачає, що втручання в право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно з національним законодавством і в інтересах суспільства, буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу, якщо не було дотримано справедливої рівноваги (балансу) між інтересами держави (суспільства), пов`язаними з втручанням, та інтересами особи, яка так чи інакше страждає від втручання. «Справедлива рівновага» передбачає наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між метою, що передбачається для досягнення, та засобами, які використовуються. Статтями 13, 14 Конституції України визначено, що земля є об`єктом права власності Українського народу, від імені якого права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією. Земля є основним національним багатством, що знаходиться під особливою охороною держави. Згідно із ст. 1 ЗК України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Використання власності на землю не може завдавати шкоди правам і свободам громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі. Статтею 80 ЗК України встановлено, що суб`єктами права власності на землю є: а) громадяни та юридичні особи - на землі приватної власності; б) територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування, - на землі комунальної власності; в) держава, яка реалізує це право через відповідні органи державної влади, - на землі державної власності. Прийнятий ГУ Держгеокадастру у Донецькій області наказ №1579-СГ від 18 квітня 2019 року «Про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки у власність без зміни цільового призначення», на підставі якого було надано [PERSON] безоплатно у власність земельну ділянку, не може вважатись реалізацією волі держави, як власника зазначеної земельної ділянки, на вибуття її з володіння держави, оскільки воля держави, як її власника, може бути виражена виключно в діях органів державної влади, які повинні відповідати вимогам чинного законодавства та інтересам держави, яка реалізує своє право власності на землю через державні органи. Згідно з ч. ч. 2,3 ст. 78 ЗК України право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них. Земля в Україні може перебувати у приватній, комунальній та державній власності. Відповідно до ч. 1 ст. 121 ЗК України громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності, зокрема, для ведення особистого селянського господарства - не більше 2,0 гектара (пункт «б»). Частинами 1-4 статті 116 ЗК України встановлено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі: а) приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; б) одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; в) одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом. Передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених цим Кодексом, провадиться один раз по кожному виду використання. Судом під час розгляду справи було встановлено, що набуваючи у власність земельну ділянку з кадастровим номером 1423955500:04:000:1581, площею 2 га, [PERSON] повторно скористалась своїм правом на безоплатне отримання земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства із земель державної та комунальної власності, а тому ГУ Держгеокадастру у Донецькій області було допущено порушення вимог земельного законодавства України та баз наявності на це законних підстав видано наказ №1579-СГ від 18 квітня 2019 року «Про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки у власність без зміни цільового призначення», що свідчить про незаконність вказаного наказу. Статтями 15, 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права. Захист порушеного права особи має бути ефективним, тобто повинен здійснюватися з використанням такого способу захисту, який може відновити, наскільки це можливо, відповідні права, свободи й інтереси позивача. Велика Палата\~Верховного Суду\~неодноразово звертала\~увагу на\~те,\~що застосування\~конкретного способу\~захисту цивільного\~права залежить\~як від\~змісту права\~чи інтересу,\~за захистом\~якого звернулася\~особа,\~так і\~від характеру\~його порушення,\~невизнання або\~оспорення.\~Такі право\~чи інтерес\~мають бути\~захищені судом\~у спосіб,\~який є\~ефективним,\~тобто таким,\~що відповідає\~змісту відповідного\~права чи\~інтересу,\~характеру його\~порушення,\~невизнання або\~оспорення та\~спричиненим цими\~діяннями наслідкам.\~Подібні висновки\~сформульовані,\~зокрема,\~у постановах\~Великої Палати\~Верховного Суду\~від 05\~червня 2018\~року у\~справі №338/180/17,\~від 11\~вересня 2018\~року у\~справі №905/1926/16,\~від 30\~січня 2019\~року у\~справі №569/17272/15-ц,\~від 02\~липня 2019\~року у\~справі №48/340,\~від 22\~жовтня 2019\~року у\~справі №923/876/16,\~постанові Верховного\~Суду від\~28\~грудня 2022\~року у справі № 472/156/21. Згідно з п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», рішення суду про задоволення позову про повернення майна, переданого за недійсним правочином, чи витребування майна із чужого незаконного володіння є підставою для здійснення державної реєстрації права власності на майно, що підлягає державній реєстрації, за власником, а також скасування попередньої реєстрації. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 листопада 2021 року у справі №359/3373/16-ц зазначено, що набуття особою володіння нерухомим майном полягає у внесенні запису про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно за цією особою. Якщо право власності на спірне нерухоме майно зареєстроване за іншою особою, то належному способу захисту права відповідає вимога про витребування від (стягнення з) цієї особи нерухомого майна. Метою віндикаційного позову є забезпечення введення власника у володіння майном, якого він був позбавлений. У випадку позбавлення власника володіння нерухомим майном означене введення полягає у внесенні запису про державну реєстрацію за власником права власності на нерухоме майно, а функцією державної реєстрації права власності є оголошення належності нерухомого майна певній особі (особам). Рішення суду про витребування з володіння відповідача нерухомого майна саме по собі є підставою для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про державну реєстрацію за позивачем права власності на нерухоме майно; такий запис вноситься у разі, якщо право власності на нерухоме майно зареєстроване саме за відповідачем, а не за іншою особою. Близькі за змістом висновки наведені, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 07 листопада 2018 року у справі №488/5027/14-ц, від 14 листопада 2018 року у справі №183/1617/16, від 19 травня 2020 року у справі №916/1608/18, від 30 червня 2020 року у справі №19/028-10/13, від 22 червня 2021 року у справі №200/606/18. Власник, з дотриманням вимог статті 388 ЦК України,може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача. Для такого витребування оспорювання рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування, ланцюга договорів, інших правочинів щодо спірного майна і документів, що посвідчують відповідне право, не є ефективним способом захисту права власника. У тих випадках, коли має бути застосована вимога про витребування майна з чужого незаконного володіння, вимога власника про визнання права власності чи інші його вимоги, спрямовані на уникнення застосування приписів статей 387 та 388 ЦК України, є неефективними. Такі висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі №183/1617/16, від 21 серпня 2019 року у справі №911/3681/17, від 22 січня 2020 року у справі №910/1809/18, від 22 червня 2021 року у справі №200/606/18. Отже, для витребування нерухомого майна оспорювання рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування не є ефективним способом захисту права власника (постанова Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі №183/1617/16, а вимога про визнання рішень органів державної влади чи органів місцевого самоврядування недійсними (незаконними) та їх скасування не є ефективним способом захисту, адже задоволення такої вимоги не привело б до відновлення володіння відповідною земельною ділянкою (постанови Великої Палати Верховного Суду від 21 серпня 2019 року у справі №911/3681/17, від 11 лютого 2020 року у справі №922/614/19. У постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 січня 2021 року у справі №916/1415/19, від 02 лютого 2021 року у справі №925/642/19, від 22 червня 2021 року у справі №200/606/18 зроблено висновок про те, що обрання позивачем неналежного (неефективного та/або неправомірного) способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови у позові. Суд з урахуванням наведених висновків дійшов висновку, що у спорі про витребування майна земельної ділянки, вимога про визнання недійсним наказу ГУ Держгеокадастру у Донецькій області не є ефективним способом захисту, що є підставою для відмови для задоволення вимог в цій частині. У статті 41 Конституції України закріплено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно із ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів, і вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. За змістом ст. 90 ЗК України порушені права власників земельних ділянок підлягають відновленню в порядку, встановленому законом. Відповідно до ст. 152 ЗК України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів. Нормами глави 29 ЦК України передбачені такі способи захисту права власності як витребування майна з чужого незаконного володіння (віндикаційний позов) та усунення перешкод у реалізації власником права користування та розпорядження його майном (негаторний позов). Засади захисту права власності, зокрема, передбачають право на витребування власником свого майна від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним (ст. 387 ЦК України) та від добросовісного набувача (ст. 388 ЦК України). Згідно із ч. 1 ст. 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача у разі, зокрема, якщо воно вибуло з володіння власників не з їхньої волі. Статтею 346 ЦПК України не передбачено підстав припинення права власності дійсного власника у зв`язку із передачею земельної ділянки, реєстрацію права власності на неї за іншими особами, у тому числі після її продажу, що відбулося без участі та поза волею дійсного власника. Відповідно до правового висновку Великої Палати Верховного Суду від 19 листопада 2019 року у справі №911/3680/17 власник з дотриманням вимог статті 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача. У разі коли між особами відсутні договірні відносини або відносини, пов`язані із застосуванням наслідків недійсності правочину, спір про повернення майна власнику підлягає вирішенню за правилами статей 387, 388 ЦК України (п. 21 постанови Пленуму ВССУ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» № 5 від 7 лютого 2014 року). Отже, підставою для застосування механізму, передбаченого статтею 388 ЦК України, є встановлення судом можливості витребувати майно у набувача, незалежно від заперечення про те, що він є добросовісним. Такою умовою є, поряд з іншим, доведення факту вибуття майна з володіння власника чи володіння особи, якій він передав майно, поза їхньої волі. Тобто, звертаючись до ГУ Держгеокадастру у Донецькій області для отримання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства, [PERSON] діяла неправомірно, неправдиво зазначивши, що право на безоплатну приватизацію земельної ділянки по вказаному виду використання нею не використано. В подальшому ГУ Держгеокадастру у Донецькій області, приймаючи наказ №338-СГ від 30 січня 2019 року «Про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою», а також наказ №1579-СГ від 18 квітня 2019 року «Про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки у власність без зміни цільового призначення», не перевірив обставин, необхідних для передачі землі у приватну власність громадян, та вчинив дії, які суперечать закону. З матеріалів справи судом встановлено, що земельна ділянка з кадастровим номером 1423955500:04:000:1581 вибула з державної власності без достатньої правової підстави, а видача ГУ Держгеокадастру у Донецькій області спірного наказу не свідчить про наявність у держави волі на вибуття вказаної землі з державної власності з огляду на неправомірність дій органу виконавчої влади з передачі цієї землі у власність [PERSON] , та отримавши спірну земельну ділянку на підставі завідомо неправдивих відомостей, [PERSON] не набула права власності у передбаченому законом порядку. Згідно з розпорядженням Кабінету Міністрів України №710-р від 12 червня 2020 року «Про визначення адміністративних центрів та затвердження територій територіальних громад Донецької області», з урахуванням постанови Верховної Ради України № 807-ІХ від 17 липня 2020 року «Про утворення та ліквідацію районів» територія Ялтинської сільської ради Мангушського району увійшла до Мангушської селищної територіальної громади Маріупольського району Донецької області. Відповідно до п. 24 Перехідних положень Земельного кодексу України з дня набрання чинності цим пунктом (доповнено згідно із Законом України від 28 квітня 2021року №1423-IX) землями комунальної власності територіальних громад вважаються всі землі державної власності, розташовані за межами населених пунктів у межах таких територіальних громад, крім земель: а) що використовуються органами державної влади, державними підприємствами, установами, організаціями на праві постійного користування (у тому числі земельних ділянок, що перебувають у постійному користуванні державних лісогосподарських підприємств, та земель водного фонду, що перебувають у постійному користуванні державних водогосподарських підприємств, установ, організацій, Національної академії наук України, національних галузевих академій наук); б) оборони; в) природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення в межах об`єктів і територій природно-заповідного фонду загальнодержавного значення, лісогосподарського призначення; г) зони відчуження та зони безумовного (обов`язкового) відселення території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи; ґ) під будівлями, спорудами, іншими об`єктами нерухомого майна державної власності; д) під об`єктами інженерної інфраструктури загальнодержавних та міжгосподарських меліоративних систем державної власності; е) визначених у наданих до набрання чинності цим пунктом дозволах на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок, наданих органами виконавчої влади з метою передачі земельних ділянок у постійне користування державним установам природно-заповідного фонду, державним лісогосподарським та водогосподарським підприємствам, установам та організаціям, якщо рішення зазначених органів не прийняті. Земельні ділянки, що вважаються комунальною власністю територіальних громад сіл, селищ, міст відповідно до цього пункту і право державної власності на які зареєстроване у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, переходять у комунальну власність з моменту державної реєстрації права комунальної власності на такі земельні ділянки. Інші земельні ділянки та землі, не сформовані у земельні ділянки, переходять у комунальну власність з дня набрання чинності цим пунктом. Статтею 80 ЗК України передбачено, що суб`єктами права власності на землю є територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування, - на землі комунальної власності. Згідно із ч. ч. 1, 2 ст. 83 ЗК України землі, які належать на праві власності територіальним громадам є комунальною власністю. У комунальній власності перебувають: а) усі землі в межах населених пунктів, крім земельних ділянок приватної та державної власності; б) земельні ділянки, на яких розташовані будівлі, споруди, інші об`єкти нерухомого майна комунальної власності незалежно від місця їх розташування; в) землі та земельні ділянки за межами населених пунктів, що передані або перейшли у комунальну власність із земель державної власності відповідно до закону. Враховуючи викладене, Мангушській селищній раді Маріупольського району Донецької області надано повноваження на розпорядження усіма землями державної власності розташованими за межами населених пунктів у межах відповідних територіальних громад, крім земель, які залишились у державній власності автоматично з 27 травня 2021 року згідно Закону України № 1423-IX від 28 квітня 2021 року, а спірна земельна ділянка площею 2,0000 га з кадастровим номером 1423955500:04:000:1581 для ведення особистого селянського господарства, що розташована за межами населених пунктів на території Мангушської селищної територіальної громади Маріупольського району Донецької області, підлягає поверненню у комунальну власність Мангушській селищній територіальній громаді Маріупольського району Донецької області. Суд зазначає, що такий спосіб захисту, в цьому випадку, спрямований на поновлення порушених прав держави та повністю відповідає вимогам чинного законодавства. Враховуючи викладене, оцінюючи за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні кожного доказу, зокрема належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність та взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими і підлягають частковому задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд приймає до уваги те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, оскільки в задоволенні немайнової вимоги про визнання незаконним та скасування наказу судом відмовлено, витрати зі сплати судового збору в розмірі 2 684 грн. не підлягають відшкодуванню. Частиною 9 статті 141 ЦПК України встановлено, що якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору. Суд вважає,\~що судовий\~збір слід\~стягнути з\~відповідача [PERSON] ,\~оскільки під\~час розгляду\~справи було\~встановлено приховання\~нею факту\~використання права\~на безоплатне\~отримання земельної\~ділянки,\~і тому з відповідача на користь Донецької обласної прокуратури підлягає стягненню судовий збір у розмірі 4 198 грн.

Outcome: partial