Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-12 00:00:00

позивач звернувся до Сихівського районного суду м.Львова з позовом до відповідача про стягнення з [PERSON] на користь ПрАТ «Страхова компанія «ВУСО» суми страхового відшкодування у розмірі 109494,0 гривень. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що 07.11.2022\~року між\~ним та\~ [PERSON] \~було укладено\~електронний Договір\~обов`язкового страхування\~цивільно-правової\~відповідальності власників\~наземних транспортних\~засобів №\~16151389\~-\~автомобіля марки\~«VOLKSWAGEN\~TIGUAN»\~р.н.\~ [NUMBER] . Під час дії договору, а саме 07.08.2023 року відбулась ДТП за участі забезпеченого транспортного засобу марки «VOLKSWAGEN TIGUAN» р.н. [NUMBER] , яким керувала [PERSON] та автомобіля марки «ЗАЗ TF 69P LANOS» р.н. [NUMBER] , під керуванням відповідача [PERSON] ,\~внаслідок чого\~транспортні засоби\~зазнали механічних\~пошкоджень.\~Постановою Сихівського\~районного суду\~м.Львова\~від 30.10.2023\~року,\~відповідача [PERSON] \~визнано винним\~у вчиненні\~адміністративного правопорушення,\~передбаченого ст.124\~КУпАП.\~Зазначає,\~що згідно\~даних ЄЦБД\~МТСБУ на\~момент ДТП цивільно-правова\~відповідальність власника\~транспортного засобу\~марки «ЗАЗ\~TF\~699P\~LANOS»\~р.н.\~ [NUMBER] не\~була застрахована\~жодним договором\~страхування. Вказує, що позивач здійснив виплату страхового відшкодування потерпілому у розмірі 109494,0 гривень, що підтверджується страховим актом та платіжною інструкцією. Таким чином, оскільки страхове відшкодування в повному обсязі потерпілому виплачено, з урахуванням викладеного вважає, що після сплати страхового відшкодування у ПрАТ «Страхова\~компанія «ВУСО» виникло право вимоги на відшкодування завданої шкоди та подання позову до власника автомобіля, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність. Правом на подання відзиву відповідач не скористався. Позовна заява надійшла до Сихівського районного суду м.Львова 28.02.2024 року. Ухвалою Сихівського районного суду м.Львова від 04.03.2024 року, матеріали справи передано для розгляду за підсудністю до Личаківського районного суду м.Львова. Матеріали справи надійшли до суду 26.03.2024 року. Ухвалою Личаківського районного суду м.Львова від 28.03.2024 року, прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) осіб. Одночасно, визначено сторонам строк для подання відзиву, відповіді на відзив та письмових заперечень. В силу вимог Закону та враховуючи ціну позову дана справа є малозначною та підлягає розгляду у порядку спрощеного позовного провадження, а тому, відповідно до вимог частини третьої статті 279 ЦПК України суд не проводив підготовчого засідання. Відповідно до прецедентної практики ЄСПЛ, яку останній повторив в п.22 справи «Осіпов проти України» (заява № 795/09, рішення від 08.10.2020 року), стаття 6 Конвенції гарантує не право бути особисто присутнім у судовому засіданні під час розгляду цивільної справи, а більш загальне право ефективно представляти свою справу в суді та на рівність у користуванні правами з протилежною стороною, передбаченими принципом рівності сторін. Пункт 1 статті 6 Конвенції надає Державам можливість на власний розсуд обирати засоби гарантування цих прав сторонам провадження (див. рішення у справі «Варданян та Нанушян проти Вірменії» (Vardanyan and Nanushyan v. Armenia), заява № 8001/07, пункт 86, від 27.10.2016 року, та наведені у ньому посилання). Отже, питання особистої присутності, форми здійснення судового розгляду, усної чи письмової, а також представництва у суді є взаємопов`язаними та мають аналізуватися у більш ширшому контексті «справедливого судового розгляду», гарантованого статтею 6 Конвенції. Суд повинен встановити, чи було надано заявнику, стороні цивільного провадження, розумну можливість ознайомитися з наданими іншою стороною зауваженнями або доказами та прокоментувати їх, а також представити свою справу в умовах, що не ставлять його в явно гірше становище vis-а-vis його опонента. Суд забезпечив сторонам можливість ефективно представляти свою справу в суді. Розгляд справи проводився у відкритому судовому засіданні. Відтак, суд у відповідності до вимог частини п`ятої статті 12 ЦПК України та прецедентної практики ЄСПЛ створив для сторін рівні можливості відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом. Про існування будь-яких інших доказів, які мають важливе значення і які не були долучені до справи сторони суду не повідомляли, при тому що в силу частин другої, третьої та четвертої статті 83 ЦПК України вони повинні були подати всі свої докази разом з позовом та відзивом та в цей же строк повідомити про існування доказів, які не можуть бути подані разом з першою заявою по суті справи. Суд у відповідності до вимог частини сьомої статті 81 ЦПК України розглянув можливість самостійно збирати докази і не знайшов підстав для реалізації такого свого права, оскільки ніщо не ставить під сумнів добросовісність здійснення учасниками справи своїх процесуальних прав та обов`язків. Таким чином, враховуючи таку засаду цивільного судочинства як змагальність, а також те, що в даному процесі кожна сторона мала рівні можливості відстоювати свою позицію в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом, дана справа буде вирішена на основі зібраних доказів з покладенням на сторін ризику настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням тієї чи іншої процесуальної дії. Обставини справи встановлюватимуться таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний. В будь-якому випадку, право на справедливий судовий розгляд забезпечується, серед іншого, процедурою апеляційного перегляду судових рішень, де сторона не позбавлена можливості подання нових доказів якщо буде доведено поважність причин їх неподання в суді першої інстанції (частина третя статті 367 ЦПК України). Тому, якщо у сторін наявні ті чи інші аргументи або докази, на які даним судовим рішенням не буде надано відповіді, така сторона вправі навести їх у апеляційній скарзі, одночасно вказавши причини неподання їх суду першої інстанції. У зв`язку із неявкою учасників справи, ухвалою суду від 24.04.2024 року, розгляд справи відкладено на 13.05.2024 року. Представник позивача в судове засідання 13.05.2024 року не з`явився, належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи. При цьому, 24.04.2024 року та 13.05.2024 року подав суду заяви про розгляд справи без його участі, проти ухвалення заочного рішення не заперечує, просить позов задовольнити. Відповідач в судове засідання 13.05.2024 року повторно не з`явився без поважних причин, належним чином був повідомлений про час і місце розгляду справи всіма можливими засобами. Відзиву на позов або клопотання про відкладення розгляду справи не подав. Враховуючи те, що представник позивача не заперечив проти ухвалення заочного рішення у справі, у відповідності до вимог ст.ст.223, 280, 281 ЦПК України, суд постановив провести заочний розгляд справи, розглянути справу у відсутності представника позивача та відповідача, ухваливши заочне рішення. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Оскільки учасники процесу в судове засідання не з`явилися, фіксування судового процесу 13.05.2024 року за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, оцінивши в сукупності зібрані у справі докази, вирішуючи спір в межах заявлених позовних вимог, суд приходить до наступного висновку. Згідно з ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що 07.11.2022 року між ПрАТ «Страхова компанія «ВУСО» та [PERSON] було укладено електронний договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № 16151389 - автомобіля марки «VOLKSWAGEN TIGUAN» р.н. [NUMBER] (а.с.10-11). 07 серпня 2023 року о 19 год. 05 хв. по вул.Стрийська,45 у м.Львові відбулась ДТП за участі транспортного засобу марки «ЗАЗ TF 69P LANOS» р.н. [NUMBER] , яким керував [PERSON] та транспортного засобу марки «VOLKSWAGEN TIGUAN» р.н. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] . Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди транспортним засобам було завдано механічних пошкоджень, що підтверджується відповіддю від НПУ та постановою Сихівського районного суду м.Львова від 30.10.2023 року (а.с.22-28). Згідно Витягу\~МТСБУ перевірки\~чинності полісу\~внутрішнього страхування на транспортний засіб марки «ЗАЗ TF 69P LANOS» р.н. [NUMBER] , інформація про страхування цивільно-правової відповідальності відповідача [PERSON] на момент настання ДТП 07.08.2023 року відсутня (а.с.37-38). Власником автомобіля марки «VOLKSWAGEN\~TIGUAN»\~р.н.\~ [NUMBER] , є [PERSON] , що стверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу Серії [NUMBER] (а.с.21). Постановою Сихівського районного суду м.Львова від 30.10.2023 року, [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст.124 КУпАП (а.с.26-28). На час розгляду справи вищевказана постанова суду не оскаржена та не скасована, а тому є чинною. Частина 6 ст.82 Цивільного процесуального кодексу України передбачає, що вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Відповідно до рахунку-фактури № 51 від 18.08.2023 року та Акту виконаних робіт від 07.09.2023 року, виписаних СПД-ФО [PERSON] , загальна сума ремонтних робіт по транспортному засобу марки «VOLKSWAGEN TIGUAN» р.н. [NUMBER] , становить 109494,0 гривень (а.с.32-33). 09 серпня 2023 року [PERSON] звернулася із заявою до ПрАТ «Страхова\~компанія «ВУСО» про здійснення відшкодування оціненої шкоди заподіяної в результаті дорожньо-транспортної пригоди, що трапилася 07.08.2023 року за участі транспортного засобу марки «ЗАЗ TF 69P LANOS» р.н. [NUMBER] , яким керував [PERSON] та транспортного засобу марки «VOLKSWAGEN TIGUAN» р.н. [NUMBER] , яким керувала [PERSON] (а.с.29-31). 23 серпня 2023 року ПрАТ «Страхова\~компанія «ВУСО» здійснило виплату страхового відшкодування [PERSON] у розмірі 109494,0 гривень, що підтверджується страховим актом № 2311615-1 від 23.08.2023 року та платіжною інструкцією № 37733 від 23.08.2023 року (а.с.34-35). Така чином, для стягнення виплаченого страхового відшкодування позивач звернувся до суду з цим позовом. Відповідно до ст.3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та з майнових інтересів страхувальників. Згідно зі ст.6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Відповідно до п.п.22.1. ст.22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Згідно з п.п.38.1.1(д) п.38.1. ст.38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, якщо страховий випадок настав з використанням забезпеченого транспортного засобу в період, не передбачений договором внутрішнього страхування. Згідно зі ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Частиною другою статті 1187 ЦК України встановлено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. У відповідності до вимог ст.1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Відповідно до ст.993 ЦК України та ст.27 Закону України «Про страхування», до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Як вбачається з вищенаведеного, ПрАТ «Страхова\~компанія «ВУСО» набула право вимоги відшкодування понесених збитків, пов`язаних із виплатою страхового відшкодування до відповідача [PERSON] , оскільки на момент ДТП відсутня інформація про страхування\~цивільно-правової\~відповідальності транспортного засобу марки «ЗАЗ TF 69P LANOS» р.н. [NUMBER] . На даний час у добровільному порядку відповідачем не компенсовано витрати ПрАТ «Страхова компанія «ВУСО». У постанові Великої\~Палати Верховного\~Суду від\~04.07.2018\~у справі\~№ 755/18006/15-ц (провадження N 14-176цс18) Верховний Суд зазначив про те, що відповідно до частини першої статті 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Стаття 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачає право страховика подати після виплати страхового відшкодування регресний позов до страхувальника за наявності певних умов. За умовами ч.3 ст.12, ч.1 ст.13\~ЦПК України обов`язок доказування покладається на сторони у справі. Статтею 81\~ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Враховуючи те, що дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої пошкоджено майно іншої особи, відбулася з вини відповідача, внаслідок чого здійснено страхове відшкодування позивачем майну третьої особи, а тому з огляду на встановлені обставини та наведені норми закону, позовні вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди знайшли своє підтвердження та підлягають задоволенню в повному обсязі. У відповідності до вимог статті 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір у розмірі 3028,0 гривень, сплата якого підтверджується платіжною інструкцією № 10988 від 20.02.2024 року (а.с.5).

Outcome: approved