Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-19 00:00:00

[PERSON] звернулася до Галицького районного суду Івано-Франківської області з вищевказаною позовною заявою. Обґрунтовуючи позовні вимоги покликається на те, що до 1990 року у її користуванні знаходилася земельна ділянка площею 0,08 га (город) біля присадибного будинку [PERSON] . Головним управлінням Держгеокадастру в Івано-Франківській обл. від 29.12.2022 р. згідно викопіювання зробленого із схеми с. Юнашків сільськогосподарської артілі ім.. Руднєва Юнашківської сільської ради Бурштинського району Станіславської області за 1957 за номером контуру 612 земельна ділянка площею 0,083 га. обліковувалась за [PERSON] (бабою [PERSON] свекрухою [PERSON] ). Згідно довідки Юнашківського старостинського округу №93 від 22.03.2021 року, позивач написала письмову заяву від 19.11.1990 року якою відмовилася від своєї земельної ділянки площею 0,08 га на користь [PERSON] чоловіка відповідачки в рахунок іншої земельної ділянки. Згідно відповіді Юнашківського старостинського округу від 24.06.2021 р. за №56 оригінал заяви [PERSON] про відмову від земельної ділянки площею 0,08 га. знаходиться у Юнашківськомустаростинському окрузі Бурштинської ТГ. Позивач зазначає, що заяву про обмін земельних ділянок від 19.11.1990 не писала, підпис у заяві не її, а підроблений. Рішення про вилучення у неї даної земельної ділянки сільською радою не приймалося. Їй стало відомо, що після проведеної інвентаризації земель рішенням чотирнадцятої сесії Юнашківської сільської ради двадцять першого скликання від 02.12.1993 року дану земельну ділянку передано у приватну власність [PERSON] . Згідно акту обстеження від 02.11.2022 р. даною земельною ділянкою користується відповідач. З 1990 року спору з приводу користування даною земельною ділянкою між ними не було, про те у останні декілька років, позивач має намір користуватися своєю земельною ділянкою площею 0,08 га. біля будинку [PERSON] , однак відповідач обробляє її і відмовляється надати її позивачу. Ухвалою суду від 11.05.2023 р. по справі відкрито загальне позовне провадження та призначене підготовче судове засідання (а.с.25). 21.06.2023 р. до суду надійшов відзив на позов від представника Бурштинської міської ради, в якому зазначено, що позивач зазначає, що у її користуванні до 1990 року знаходиться земельна ділянка площею 0,08 га. в урочищі «Мацька» на території Юнашківської сільської ради, однак не надала жодних доказів, які свідчили б про те, що саме ділянка в урочищі «Мацька» площею 0,08 га була надана (передана) [PERSON] в користування. Зазначають, що в даному випадку відсутні докази порушення прав позивача. У матеріалах справи міститься відповідь з Державного геокадастру, в якому вбачається, що спірна земельна ділянка станом на 1957 р. числилась за [PERSON] (зі слів позивачки [PERSON] ). Представник відповідача зазначає на відсутність доказів, що право користування саме цією ділянкою перейшло до [PERSON] , а також що позивач була спадкоємцем [PERSON] .. Крім того, факту обміну в 1990 році земельними ділянками не заперечувала [PERSON] при розгляді справи ЄУН 341/1353/21 номер провадження 2/341/46/22, що встановлено судом. Наразі теж не заперечувала данного факту. Отже, на момент прийняття оскаржуваного рішення 1993 р. про передачу земельних ділянок у власність [PERSON] , [PERSON] не була користувачем спірної земельної ділянки, що встановлено рішенням суду у справі ЄУН 341/1353/21 номер провадження 2/341/46/22 та не заперечується самою позивачкою. В продовж тридцяти років позивач завідомо знаючи про існування оскаржуваного рішення не оспорювала його, а отже булла згідна з таким перебігом подій, тому сплив позовної давності про застосування якої заявлено стороною у спорі є підставою для відмови в позові (а.с.42-44). 24.07.2023 р. до суду надійшов відзив на позов від сторони відповідача ( [PERSON] ), відповідно до якого відповідач не визнає позовні вимоги. Зазначає, що спірна земельна ділянка обліковувалася за [PERSON] (бабою [PERSON] свекрухою [PERSON] ). Ні до 1993 року (на час прийняття рішення про передачу земель у власність) ні після не приймалися рішення органами місцевого самоврядування щодо передачі спірної земельної ділянки у власність (чи користування) позивачці. Рішенням Юнашківської сільської ради від 02.12.1993 позивачці передано ряд земельних ділянок, серед яких відсутня спірна земельна ділянка площею 0,08 га. Позивач не заперечила сам факт обміну земельними ділянками в 1990 р. В результаті прийняття Юнашківською сільською радою рішення від 02.12.1993 р. позивач отримала відповідні земельні ділянки за рахунок інших земель, відмінних від спірної земельної ділянки. Отримані земельні ділянки за своєю площею були більшими, ніж ті що були в користуванні позивачки до 1993 р. Позивач рішення ради від 02.12.1993 р. не оспорювала та погоджувалася із ним протягом 28 років. Позивач оскаржує рішення ОМС про передачу земельних ділянок у власність [PERSON] , але не доводить його зв`язок з відповідачкою. Зазначають, що до позовної заяви не додано жодного документу, який підтверджує її право на спірну земельну ділянку. Позивач визнає, що їй стало відомо про порушення її права ще у 1993 р. і не просить суд продовжити строк для його оскарження. Відповідач просить застосувати строки позовної давності та відмовити у задоволенні позовних вимог (а.с.48-50). Ухвалою суду від 31.07.2023 р. витребувано докази у справі від Юнашківського старостинського округу Бурштинської міської ради, а саме: оригінал заяви позивача - [PERSON] про відмову від городу в «Мацька» - 0,08 га від 19.11.1990 року (а.с. 66,73). \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~Ухвалою суду від 01.11.2023 р. призначено у\~справі судову\~почеркознавчу експертизу.\~На вирішення\~експертам поставлено\~наступні запитання:\~чи рукописний\~текст та\~підпис у\~заяві,\~яка подана\~до виконкому\~Юнашківської сільської\~ради від\~імені [PERSON] \~19.11.1990\~р.,\~виконаний [PERSON] \~ [INFO] \~чи іншою\~особою.\~Провадження у\~справі зупинено (а.с. 117). \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~06.02.2024 року на адресу суду надійшов висновок експерта №СЕ-19/109-23/14103-ПЧ від 31.01.2024 р. (а.с.130-137). \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~Ухвалою суду від 12.02.2024 р. провадження у справі поновлено (а.с.152). \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~Ухвалою суду від 04.04.2024 р. підготовче провадження закрито та справа призначена до розгляду по суті (а.с.176). В судовому засіданні позивач та її представник адвокат Раврик І. Д., підтримали заявлені позовні вимоги та посилаючись на доводи та обґрунтування викладені в позові та на матеріали справи, просили задовольнити позов в повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] адвокат Микитчин П. С. в судовому засіданні, позовні вимоги не визнав та посилаючись на письмовий відзив на позов, а також на матеріали справи просив відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Представник відповідача Бурштинської міської ради Михайлишин М. Я. в судовому засіданні позовні вимоги не визнала та посилаючись на доводи та обґрунтування викладені в письмовому відзиві на позовну заяву, а також на матеріали справи просила відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Вислухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали, оцінивши надані суду докази відповідно до вимог ст.89 ЦПК України, суд дійшов наступного висновку. Згідно довідки Юнашківського старостинського округу Бурштинської ТГ від 18.03.2022 р. №81 [PERSON] зареєстрована та проживає за адресою: [ADDRESS] . Згідно карти\~1957\~р.\~город 0,08\~га.\~знаходиться біля\~присадибного будинку\~ [PERSON] до\~1990\~року.\~1980\~року мала\~в користуванні\~ 0,28\~га;\~1989р.\~мала в\~користуванні \~0,38\~га.;\~1990р.\~мала в\~користуванні \~0,44\~га.;\~1993р.\~мала в\~користуванні \~0,8\~га,;\~2000\~р.\~мала в\~користуванні \~0,92га. (а.с.7). Відповідно до інформації Відділу №1 Управління надання адміністративних послуг Головного управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області - по обліку присадибних та громадських земель с. Юнашків к-пу ім. Руднєва Юнашківської сільської ради Бурштинського району Станіславської області, яке було розпочате у червні 1958 р. та завершене у грудні 1958 р., земельна ділянка за номером контуру [NUMBER] площею 0,083 га обліковувалася за [PERSON] (а.с. 8, 9-11). Згідно з даними погосподарських книг у господарства, голова сім`ї [PERSON] , в користуванні знаходилась земля, площа якої з 1980 по 1990 рік збільшувалась. Станом на 1990 рік площа, землі яка знаходилась в користуванні складала 0,44 га. (а.с.102-107). Згідно довідки Юнашківського старостинського округу Бурштинської ТГ від 22.03.2021 № 93 [PERSON] користувалась земельною ділянкою 0,8 га (в мацька) до 1990 року і відмовилась від неї шляхом подання заяви 19.11.1990 (а.с.12). Так, надані та досліджені в судовому засіданні документи не містять належних доказів (оскільки лист не є належним доказом наявності права щодо земельної ділянки) та не дозволяють суду дійти обґрунтованого висновку про наявність у позивача належним чином набутих прав щодо спірної земельної ділянки (частини земельної ділянки) площею 0,292 га, переданої у власність [PERSON] .. Крім того, відповідно до заяви від 19.11.1990 [PERSON] фактично відмовилась від земельної ділянки «відпустила город в мацька 8 арій [PERSON] , натомість взяла у Шмітів на бурштинській». З чим погодилась Кліщ…(а.с.13). Рішенням чотирнадцятої сесії Юнашківської сільської ради від 02.12.1993 [PERSON] передано у власність три земельні ділянки: 0,23 га.; 0,55 га - в урочищі «Бурштинська», с/г; 0,14 га - в урочищі «Бурштинська», с/г. (а.с.17-18). Рішенням 14 сесії Юнашківської міської ради ХХІ скликання від 02 грудня 1993 року передано у приватну власність [PERSON] земельні ділянки: 0,11 га; 0,364 га; 0,05 га; в тому числі земельну ділянку площею 0,292 га. біля будинку [PERSON] (а.с. 183-185). Надаючи правову оцінку установленим у справі обставинам та спірним відносинам сторін, суд виходить з наступного. Згідно з приписами статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до положень частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання правочину недійсним. Відповідно до ч. 3 ст. 215 ЦК України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Згідно статей 16,203, 215 ЦК України для визначення судом оспорюваного правочину недійсним необхідним є: пред`явлення позову однією із сторін правочину або іншою заінтересованою особою; наявність підстав для оспорювання правочину; встановлення чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктне право або інтерес особи, яка звернулася до суду. Згідно зі ст.. 13-14 Конституції України - земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією. Держава забезпечує захист усіх об`єктів права власності і господарювання, соціальну спрямованість економіки. Усі суб`єкти права власності рівні перед законом. Земля є основним багатством, що перебуває під охороною держави.Право власності н землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою включно відповідно до закону. Предметом позову є певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, який одночасно становить спосіб захисту порушеного права, а підставою позову є факти, які обґрунтовують вимогу про захист права чи законного інтерес. При цьому позивач самостійно визначає і обґрунтовує в позовній заяві у чому саме полягає порушення його прав та інтересів, а суд перевіряє ці до води і залежно від встановленого вирішує питання про наявність чи відсутність підстав для правового захисту. Відповідно до ст.. 19 Конституції України - органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до ст.. 144 Конституції України - органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов`язковими до виконання на відповідній території. Інститут права приватної власності на землю був введений в Україні у 1992 році. Законом України «Про форми власності на землю» з 30.01.1992 р. запроваджено в Україні поряд з державною колективну і приватну форму власності на землю.Відповідно до Декрету Кабінету Міністрів України від 26.12.1992 р. № 15-92 статтею 1. Сільським, селищним, міським Радам народних депутатів доручено забезпечити передачу протягом 1993 року громадянам України у приватну власність земельних ділянок, наданих їм для ведення особистого підсобного господарства, будівництва і обслуговування жилого будинку і господарських будівель (присадибна ділянка), садівництва, даного і гаражного будівництва, у межах норм, установлених Земельним кодексом України. Відповідно до пункту 1 Перехідних положень Земельного кодексу України - рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийняті органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року "Про приватизацію земельних ділянок", є підставою для реєстрації права власності на земельні ділянки цих громадян або їх спадкоємців відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". Державна реєстрація таких земельних ділянок здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). Рішенням 14 сесії Юнашківської міської ради ХХІ скликання від 02 грудня 1993 року передано у приватну власність [PERSON] земельні ділянки, в тому числі земельну ділянку площею 0,292 га. біля будинку [PERSON] . Отже, оскаржуване рішення органом місцевого самоврядування прийнято в межах своїх повноважень. Галицьким районним судом Івано-Франківської обл. розглядалася справа за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Бурштинська міська рада про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, в якому [PERSON] просила зобов`язати [PERSON] звільнити та не чинити їй перешкоду у користуванні земельною ділянкою, площею 0,08 га. в урочищі «Мацька», що знаходиться на території Юнашківської сільської ради . Рішенням Галицького районного суду від 11.03.2022 р. відмовлено у задоволенні заяви (а.с.108-110). Рішенням суду зокрема встановлено відсутність порушенням прав [PERSON] , пов`язаних з користуванням [PERSON] спірною земельною ділянкою. Постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 22.06.2022 р. апеляційну [PERSON] залишено без задоволення, а рішення Галицького районного суду від 11.03.2022 р. без змін. Відповідно до вимог ч.4 ст. 82 ЦПК України - обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до висновку№СЕ-19/109-23/14103-ПЧ від 31.01.2024 р. судової почеркознавчої експертизи проведеної щодо заяви [PERSON] від 19.11.1990: підпис навпроти напису «19.ХІ-1990 р.» у заяві до виконкому Юнашківської сільської ради від імені [PERSON] виконаний [PERSON] ; рукописні написи, які починаються словами « До виконкому» і закінчуються «на бурштинські» та дата «19.ХІ-1990 р.» у заяві до виконкому Юнашківської сільської ради від імені [PERSON] виконані [PERSON] ; Рукописні написи «Я згідна Кліщ» у заяві до виконкому Юнашківської сільської ради від імені [PERSON] виконані не [PERSON] , а іншою особою; Вирішити питання у частині : «Чи рукописний текст напис «20 ар.» у заяві, яка подана до виконкому Юнашківської сільської ради від імені [PERSON] 19.11.1990 р. виконаний [PERSON] [INFO] чи іншою особою?» не є можливим по причині обмеженого об`єму почергового матеріалу в досліджуваному написі, що не дозволяє виявити сукупність ознак, які індивідуалізують почерк певної особи (а.с.130-137). Відповідно до ч.2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Так, матеріали справи не містять належних доказів про наявність прав позивача щодо земельної ділянки площею 0,08 га. станом на час прийняття спірного рішення, а також сторонами не надано суду доказів, що зазначена спірна земельна ділянка має відношення до земельної ділянки площею 0,292 га. переданої у власність [PERSON] рішенням 14 сесії Юнашківської сільської ради від 02.12.1993 року. Чинним законодавством України зазначено способи захисту порушеного права власності на землю. Так, за змістом ст. 90 ЗК України порушені права власників земельних ділянок підлягають відновленню в порядку, встановленому законом. Відповідно до ст. 152 ЗК України Держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Згідно довідки Юнашківського старостинського округу Бурштинської ТГ від 22.03.2021 № 93 [PERSON] користувалась земельною ділянкою 0,8 га (в мацька) до 1990 року і відмовилась від неї шляхом подання заяви 19.11.1990 (а.с.12). Позивач в судовому засіданні, заперечувала, щодо написання нею дослідженої в судовому засіданні та експертом письмової заяви до виконкому Юнашківської сільської ради від 19.11.1990 року, якою фактично відмовилась від спірної земельної ділянки. Разом з тим, твердження позивача спростовується висновком експерта, яким підтверджено, що вищезазначена заява написана та підписана саме позивачем. Крім того, при розгляді справи ЄУН 341/1353/21 номер провадження 2/341/46/22 позивачка не заперечувала факт обміну в 1990 р. Земельними ділянками. Тобто, станом на момент прийняття оскаржуваного рішення 1993 р. про передачу земельних ділянок у власність [PERSON] , [PERSON] не могла бути та не була користувачем спірної земельної ділянки, що встановлено в судовому засіданні, а також встановлено рішенням суду у справі ЄУН 341/1353/21 номер провадження 2/341/46/22. \~ \~ \~ \~ Отже, жодним доказом не доводиться право користування чи право власності позивача щодо спірної земельної ділянки, на момент прийняття оскаржуваного рішення. \~ \~ \~ \~ Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові. Аналогічну правову позицію викладено, зокрема, у постановах Верховного Суду від 14.08.2018 р. у справі №910/1972/17, від 23.05.2019 у справі №920/301/2018, від 06.2019 у справі №922/1500/18, від 24.12.2019 у справі №902/377/19. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особня може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Статтею 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до статей 253-255 ЦК України позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків встановленими статтями 253-255 ЦК України. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~В судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] на протязі близько тридцяти років знала про існування оскаржуваного рішення та не оспорювала його, а отже, була згідна та погоджувалася з таким перебігом подій. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі є підставою для відмови у задоволенні позову. Разом з тим, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові та застосовується тільки до обґрунтованих позовних вимог. Оскільки суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги є необґрунтованими, то повинен відмовити в задоволенні такого позову саме з цієї підстави. З огляду на викладене, враховуючи, що стороною позивача, не надано та в судовому засіданні не встановлено будь-яких доказів, які б підтверджували, що при прийнятті оскаржуваного рішення, були порушені будь-які права позивача, зокрема щодо користування спірною земельною ділянкою, суд прийшов до висновку що заявлені позовні вимоги не можуть бути задоволеними.

Outcome: dismissed