Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-19 00:00:00

18.01.2024 представник позивача звернувся в суд із позовом до відповідача, в якому просить стягнути з відповідача на його користь заборгованість за кредитним договором №\~13.03.2021- 100004249 від 13.03.2021 у розмірі 24 000, 00 грн., та понесені судові витрати. В обґрунтування позовних вимог зазначено. 13.03.2021 між ТОВ «Споживчий центр» та відповідачем укладено кредитний договір (оферти) № 24.08.2023-100001793 шляхом підписання заявки. Відповідно до умов договору та заявки відповідачу надано кредит у розмірі 8000,\~00\~грн., що підтверджується квитанцією про видачу коштів від 13.03.2021. Так,\~ТОВ\~«Споживчий центр» свої зобов`язання за договором виконало в повному обсязі. В\~свою чергу відповідач свої зобов`язання за договором належним чином не виконує, у зв`язку з чим утворилась заборгованість (станом на 27.02.2022) у загальному розмірі 24\~000, 00 грн., з яких: заборгованість по тілу кредиту 8000, 00 грн., та за процентами в розмірі 16\~000, 00 грн.,чим порушуються права та інтереси ТОВ «Споживчий центр». Ухвалою суду від 23.01.2024 відкрито провадження у справі, призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. Від відповідача 30.04.2024 надійшов відзив на позову заяву. Просив, відмовити в задоволенні позовних вимог, з підстав зазначених у ньому. Зокрема, на його думку, надані позивачем розрахунки кредитної заборгованості має бути підтверджена виключно матеріалами первинної бухгалтерської документації. А тому, позовні вимоги є необґрунтованими та не підлягають задоволенню, адже у справі відсутні належні, допустимі, достатні докази, які підтверджують підписання відповідачем кредитного договору. 17.05.2024 надійшла відповідь на відзив від представника позивача. Зазначає, що кредитний договір підписаний відповідачем електронним підписом. Із кредитного договору вбачається, що він підписаний сторонами. Зокрема, підпис відповідача підтверджується зазначенням в договорі одноразового ідентифікатора який був використаний відповідачем для підписання такого кредитного договору. Просить позов задовольнити в повному обсязі. Також представник позивача просив про розгляд справи без його участі. Суд на підставі положень ст. 223 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін, на підставі наявних у справі доказів, враховуючи, що учасники справи належним чином повідомлені про розгляд справи, сторонами подані передбачені законом заяви по суті та задля дотримання розумних строків розгляду справи. В порядку ч. 2 ст. 247 ЦПК України, розгляд справи здійснюється судом без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, з наступних підстав. 13.03.2021 між ТОВ «Споживчий центр» та відповідачем укладено кредитний договір (оферти) № 24.08.2023-100001793 шляхом підписання заявки. Відповідно до умов договору та заявки відповідачу надано кредит у розмірі 8000, 00 грн., що підтверджується квитанцією про видачу коштів від 13.03.2021. ТОВ «Споживчий центр» свої зобов`язання за договором виконало в повному обсязі. В свою чергу відповідач свої зобов`язання за договором належним чином не виконує, у зв`язку з чим утворилась заборгованість (станом на 27.02.2022) у загальному розмірі 24 000, 00 грн., з яких: заборгованість по тілу кредиту 8000, 00 грн., та за процентами в розмірі 16 000, 00 грн. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 207 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом ст. ст. 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Загальні правила щодо форми договору визначено ст. 639 ЦК України, згідно з якого договір може бути укладений у будь - якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення. Отже, будь - який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України). Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020р. у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020р. у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020р. №\~127/33824/19. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст.\~629\~ЦК\~України). За змістом статті 1056 - 1 ЦК України, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо\~договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі ст. 1049 згаданого Кодексу, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За змістом ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст.\~610\~ЦК\~України). Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. При цьому в законодавстві визначаються різні поняття як «строк дії договору», «так і строк (термін) виконання зобов`язання» (ст.\~530\~ЦК\~України). Статтею 525 ЦК України заборонено односторонню відмову від зобов`язання або односторонню зміну його умов. Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у ст.\~1050\~ЦК\~України. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. За приписами ч.1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Статтями 12, 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Надані позивачем докази, суд визнає належними і допустимими, відповідачем не надано суду доказів на підтвердження належного виконання ним зобов`язань та спростування суми заборгованості перед позивачем. Враховуючи викладене, судом встановлено, що позовні вимоги про стягнення заборгованості за кредитним договором в сумі 24\~000, 00 грн., є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Згідно ст. 141 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь позивача витрати по сплаті судового збору в сумі 2422, 40 грн.

Outcome: approved