Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-08 00:00:00

[PERSON] через свого представника адвоката Чубенко С.В. звернувся до суду з позовною заявою до Центрального територіального управління капітального будівництва про стягнення заборгованості по заробітній платі. Мотивуючи позов тим, що відповідно до Наказу №13 від 07.04.2020 Начальника Центрального територіального управління капітального будівництва Діденка Віталія Миколайовича було прийнято на посаду заступника начальника головного інженера з 07.04.2020 у порядку переведенням з Подільського управління капітального будівництва МОУ з посадовим окладом згідно штатного розкладу. Згідно із Штатним розкладом Центрального територіального управління капітального будівництва на 2020 рік посадовий оклад заступника начальника головного інженера становить 18918,00 грн. У листі Центрального територіального управління капітального будівництва №6/76 від 21.12.2020 т.в.о. начальника [PERSON] повідомляє [PERSON] про те, що згідно наказу від 02.12.2020 року № 41 к/тр, що його ( [PERSON] ) звільнено з займаної посади заступника начальника головного інженера з 20.11.2020 року. Втім, т.в.о. начальника [PERSON] відсутній наказ 02.12.2020 року № 41 к/тр, відповідно до якого звільнено [PERSON] та не була надана трудова книжка. Зазначений лист [PERSON] отримав 24.12.2020 рекомендованим поштовим відправленням. У листі Управління з питань праці Головного управління держпраці у Київській області від 29.06.2021 за розглядом звернення [PERSON] зазначається наступне: «Листом від 12.04.2021 №4.3/4-КО-866-27-61 Вас було поінформовано, що наказом від 07.04.2020 № 13 Вас було прийнято на посаду заступника начальника головного інженера до Центрального територіального управління капітального будівництва в порядку переведення з 07.04.2020р. разом з тим, оскільки ПУКБ було реорганізовано шляхом приєднання до ЦТУКБ, яке було визнано його правонаступником, дія трудових договорів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] продовжилася в ЦТУКБ з моменту такої реорганізації. При виданні ЦТУКБ наказів на переведення з 07.04.2020 не відбулося звільнення за переведенням, дія трудових договорів продовжилася. За працівниками реорганізованих закладів зберігаються раніше встановлені пільги та умови праці, у т.ч. стосовно оплати праці, передбачені чинним законодавством та колективним договором за попереднім місцем роботи». Також у вищезгаданій відповіді зазначено наступне: «Документальною перевіркою встановлено відсутність первинних документів на підставі яких здійснюється нарахування заробітної плати, а саме, табелів обліку робочого часу за квітень, травень, червень, липень, серпень та вересень 2020 року. Керівник ЦУТКБ [PERSON] , який виконує обов`язки директора з 06.10.2020, надав письмові пояснення, відповідно до яких у 1 півріччі 2020 року виробнича діяльність ЦТУКБ в м. Києві практично не відбувалася, коштів на утримання апарату управління не було передбачено. Заперечує виконання роботи Вами, а також [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] у м. Вінниці за дистанційною формою праці, оскільки документів, які це підтверджують не існує. Немає заяв від працівників та наказу на таке виробниче завдання, і звіту (щоденного або щотижневого) про його виконання. Стверджує, що наказів та посвідчень про відрядження також не було. Надані заявниками розрахунки нарахування заробітної плати за квітень вересень вважає не обгрунтованими». Втім, у Довіреності ТВО начальника Центрального територіального управління капітального будівництва № 0107 від 01.07.2020 йдеться про наступне: «Центральне територіальне управління капітального будівництва, в особі ТВО начальника [PERSON] , що діє на підставі Положення про Центральне територіальне управління капітального будівництва, яке затверджене наказом Міністра оборони України від 25.07.2006 року № 453 уповноважує [PERSON] головного інженера-заступника начальника ЦТ УКБ (паспорт серії [NUMBER] , виданий Ленінським РВ УМВС України у Вінницькій області 25.11.1996р.) представляти інтереси Центрального територіального управління капітального будівництва щодо виконання зобов`язань відповідно до укладених договорів (угод) із здійснення будівництва житла в державних, громадських установах та організаціях, незалежно від їх підпорядкування, форм власності та галузевої належності, органах влади та місцевого самоврядування, їх підрозділах, у відділі архітектури та містобудування, дозвільному центрі, центрі надання адміністративних послуг, Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю, Управлінні державної реєстрації з питань реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна, в державному земельному агенстві, тощо. Для цього [PERSON] надається право подавати від Центрального територіального управління капітального будівництва будь-які документи, включаючи заяви, отримувати необхідні довідки та документи, здійснювати листування, а також виконувати всі інші дії, у межах та обсязі, передбачених законодавством України для такого роду повноважень. Довіреність видана без права передоручення і діє до 31.12.2020р.». Отже, в період з 07.04.2020 до 20.11.2020 [PERSON] виконував свої службові обов`язки та працював, тому твердження Центрального територіального управління капітального будівництва не відповідає дійсності. Також суперечить дійсності і твердження Центрального територіального управління капітального будівництва, на яке посилається Управління з питань праці Головного управління держпраці у Київській області у листі від 12.04.2021р. Зокрема, в листі йдеться про наступне: «Наказом від 02.12.2020 № 44 к/тр Ви були звільнені з займаної посади за п. 4 ст. 40 Кодексу законів про працю України (далі КЗпП України) за відсутність на роботі без поважних причин. В підтвердження Вашої відсутності на робочому місці з невідомих причин надано акти (копії додано до матеріалів перевірки)». Окрім того, в згаданому листі Управління з питань праці Головного управління держпраці у Київській області зазначається, що в ході заходу державного контролю встановлено, що облік робочого часу та виплат на оплату праці [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] забезпечено не було, чим порушено ч. 3 ст. 30 Закону України «Про оплату праці»». Згідно із положеннями Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, що затверджена Наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України 29.07.93 №58: Власник або уповноважений ним орган зобов`язаний видати працівнику його трудову книжку в день звільнення з внесеним до неї записом про звільнення. При затримці видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові сплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу. Днем звільнення в такому разі вважається день видачі трудової книжки. Про новий день звільнення видається наказ і вноситься запис до трудової книжки працівника. Раніше внесений запис про день звільнення визнається недійсним у порядку, встановленому пунктом 2.10 цієї Інструкції. 4.2. Якщо працівник відсутній на роботі в день звільнення, то власник або уповноважений ним орган в цей день надсилає йому поштове повідомлення із вказівкою про необхідність отримання трудової книжки. Пересилання трудової книжки поштою з доставкою на зазначену адресу допускається тільки за письмовою згодою працівника. 28 вересня 2023 року [PERSON] звернувся до начальника Центрального територіального управління капітального будівництва із заявою про надання йому ( [PERSON] ) його трудової книжки, яка не була надана роботодавцем у встановленому законом порядку. Станом на 08.12.2023 трудова книжка не надійшла позивачу. Отже, Центральне територіальне управління капітального будівництва при звільненні [PERSON] не виконали вимог діючого законодавства: не видали [PERSON] його трудову книжку, не здійснили виплат по зарплаті і належних виплат при звільненні. Тому [PERSON] змушений звернутися до суду із позовною заявою про стягнення заробітної плати з метою захисту порушених прав. При цьому позивач просив поновити йому строк для звернення до суду із позовною заявою про стягнення заборгованості по заробітній платі, обґрунтовуючи пропуск строку з поважних причин (неотримання письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні). З огляду на вищевикладене позивач просив стягнути з відповідача на його користь невиплачену заробітну плату за період з 07.04.2020 по 10.11.2020 у сумі 142803,00 грн. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 27.12.2023 відкрито спрощене позовне провадження у справі без повідомлення (виклику) осіб з роз`ясненням процесуальних прав учасників справи, зокрема, щодо надання у визначені строки відповідачем відзиву на позов, а також витребувано у Центрального територіального управління капітального будівництва довідку про заборгованість по заробітній платі [PERSON] за період з 07 квітня 2020 року по 20 листопада 2020 року. Вказану ухвалу, разом із копією позовної заяви з додатками, вручено відповідачу 04.01.2024, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення. Відповідач у визначений ухвалою суду строк ні відзиву на позов, ні клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін до суду не подав, своїм правом на продовження строків на подання відзиву не скористався. Враховуючи вищевикладене та положення ст. 178, 279 ЦПК України, суд розглядає справу за наявними у справі матеріалами. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд дійшов до наступного висновку. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що згідно наказу від 02.12.2020 №41 к/тр [PERSON] звільнено із займаної посади заступника начальника головного інженера з 20.11.2020, про що свідчить повідомлення Центрального територіального управління капітального будівництва Міністерства оборони України №6/76 від 21.12.2020 (а.с. 17). Згідно звернення від 09.02.2021 до Головного управління Держпраці у Київській області з метою надання дієвої допомоги та вирішення питання щодо проведення розрахунків зі звільненими колишніми працівниками Центрального територіального управління капітального будівництва МО України, а саме виплати заробітної плати, вбачається, що відповідно до наказу МОУ від 28.12.2019 року №677 «Про реорганізацію Подільського управління капітального будівництва МО України» чотири працівника Подільського управління капітального будівництва МОУ (далі - ПУКБ) м. Вінниця були переведені до Центрального Територіального управління капітального будівництва (далі ЦТУКБ) у м. Київ, зокрема [PERSON] на посаду головного інженера - заступника начальника ЦТУКБ. При цьому трудовий договір із даним працівниками не укладався. Через ведення карантинних заходів робота проводилася дистанційно, в режимі онлайн, відповідно працівники знаходились на робочих місцях у м. Вінниці у приміщеннях ПУКБ. Наказ щодо порядку виконання своїх службових обов`язків до особового складу не доводиться. Лише [PERSON] виконуючи окремі доручення ТВО начальника ЦТУКБ, вибував у відрядження до різних регіонів. Інформація щодо нарахування заробітної плати, тощо з боку ТВО начальника ЦТУКБ [PERSON] не надавалась, здійснювалось лише погашення заборгованості по заробітній платі по ПУКБ. Після відміни попереднього наказу - наказ МОУ від 02 липня 2020 №243 «Про визнання таким що втратив чинність наказ МОУ від 28.12.2019 №677» у 2020 році керівництво ЦТУКБ змінювалося двічі. Також неодноразово звільнялись інші працівники ЦТУКБ, які працювали у м. Київ. Під час приймання-передачі посад та справ між керівниками ЦТУКБ, про працівників управління, які знаходились у м. Вінниці взагалі забули. В зв`язку з небажанням нового керівництва ЦТУКБ щодо проведення спільної роботи з колишніми працівниками ПУКБ, усіх фахівців було звільнено. На питання щодо погашення заборгованості по заробітній платі теперішній ТВО начальника ЦТУКБ [PERSON] відповідає, що кошти на ці цілі відсутні. Більш того, за наявною інформацією в звітних документах за 2020 рік дана заборгованість відсутня, також відсутня відповідна заборгованість по сплаті податків по ЕСВ, ПДФО, тощо (а.с. 16). Як слідує з відповіді Головного управління Держпраці у Київській області «Про захід державного контролю» №4.3/4-КО-866-2761 від 12.04.2021 Головного управління проведено захід державного контролю щодо можливого порушення законодавства про працю адміністрацією ЦТУКБ, в результаті якого встановлено, що наказом Міністерства оборони України від 28.12.2019 №677 «Про реорганізацію Подільського управління капітального будівництва МО України» було припинено юридичну особу Подільське управління капітального будівництва МО України (м. Вінниця, ЄДРПОУ 24980188), реорганізувавши його шляхом приєднання до Центрального територіального управління капітального будівництва (м. Київ, ЄДРПОУ 34578571). Визначено Центральне територіальне управління капітального будівництва правонаступником всіх прав та обов`язків Подільського управління капітального будівництва МО України. Наказом Міністерства оборони України від 02.07.2020 №243 було визнано недійсним наказ від 28.12.2019 №677 «Про реорганізацію Подільського управління капітального будівництва МО України». Керівника Подільського управління капітального будівництва МО України зобов`язано повідомити орган, що здійснює державну реєстрацію про втрату чинності наказу з метою виключення даних про перебування Подільського Управління капітального будівництва МО України в процесі припинення. Наказом від 07.04.2020 №13 [PERSON] було прийнято на посаду заступника начальника-головного інженера до Центрального територіального управління капітального будівництва порядку переведення з 07.04.2020 року. Наказом від 02.12.2020 №44 к/тр [PERSON] було звільнено з займаної посади за п. 4 ст. 40 Кодексу законів про працю України (далі КЗпП України) за відсутність на роботі без поважних причин. У своїх заперечень письмових поясненнях керівник ЦТУКБ заперечує виконання роботи, у тому числі і [PERSON] , у місті Вінниці за дистанційною формою праці, оскільки документів, які це підтверджують не існує. Немає заяв від працівників та наказу де таке виробниче завдання, і звіту (щоденно або щотижнево) про його виконання. Стверджує, що наказів та посвідчень про відрядження також не було. Керівник стверджує, що в 1 півріччі 2020 року виробнича діяльність ЦТУКБ у місті Київ практично не відбувалася, коштів на утримання апарату управління не було передбачено. За квітень-вересень 2020 року також не має належним чином складених табелів використання робочого часу, тому підтвердити трудову діяльність і її оплату заявників не є можливим, оскільки відсутні первинні документи. Звіт про суми нарахований заробітної плати застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за цей період та звіти за формою №1ДФ за ІІ та ІІІ квартали 2020 року особою, яка на час роботи заявників виконував обов`язки директора, також не подавалися. Також керівник ЦТУКБ надав письмові пояснення, що штатний розпис згідно пункту 6.2 положення про ЦТУКБ установлює самостійно, але погоджує з Головним управлінням майна та ресурсів Міністерства оборони України (а.с. 7-9). 25.05.2021 [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] подали Головному управлінню Держпраці у Київській області колективне звернення щодо результатів проведення заходу державного контролю на підставі колективної скарги від 09.02.2021 (а.с. 10-11). Так, за результатами розгляду колективного звернення листом Головного управління Держпраці у Київській області №4.3/4-КО-3090-4304 від 26.06.2021 повідомлено наступне. Листом від 12.04.2021 №4.3/4-КО-866-27-61 [PERSON] було поінформовано, що наказом від 07.04.2020 №13 його було прийнято на посаду заступника начальника головного інженера до Центрального територіального управління капітального будівництва в порядку переведення з 07.04.2020 року. Разом з тим, оскільки ПУКБ було реорганізовано шляхом приєднання до ЦТУКБ, яке було визнано його правонаступником, дія трудових договорів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] продовжилася в ЦТУКБ з моменту такої реорганізації. При виданні ЦТУКБ наказів на переведення з 07.04.2020 не відбулося звільнення за переведенням, дія трудових договорів продовжилася. За працівниками реорганізованих закладів зберігаються раніше встановлені пільги та умови праці, у т.ч. стосовно оплати праці, передбачені чинним законодавством та колективним договором за попереднім місцем роботи. Також документальною перевіркою встановлено відсутність первинних документів на підставі яких здійснюється нарахування заробітної плати, а саме, табелів обліку робочого часу за квітень, травень, червень, липень, серпень та вересень 2020 року. Керівник ЦУТКБ [PERSON] , який виконує обов`язки директора з 06.10.2020, надав письмові пояснення, відповідно до яких у 1 півріччі 2020 року виробнича діяльність ЦТУКБ в м. Києві практично не відбувалася, коштів на утримання апарату управління не було передбачено. Заперечує виконання роботи, зокрема і [PERSON] , у м. Вінниці за дистанційною формою праці, оскільки документів, які це підтверджують не існує. Немає заяв від працівників та наказу на таке виробниче завдання, і звіту (щоденного або щотижневого) про його виконання. Стверджує, що наказів та посвідчень про відрядження також не було. Надані заявниками розрахунки нарахування заробітної плати за квітень вересень вважає не обґрунтованими. Повторно проінформовано, що в ході заходу державного контролю встановлено, що облік робочого часу та виплат на оплату праці [PERSON] забезпечено не було, чим порушено ч. 2 ст. 30 Закону України «Про оплату праці» (а.с. 12-13). 01.07.2020 Центральним територіальним управлінням капітального будівництва, в особі ТВО начальника [PERSON] , що діє на підставі Положення про Центральне територіальне управління капітального будівництва, яке затверджене наказом Міністра оборони України від 25.07.2006 року № 453 уповноважено [PERSON] головного інженера-заступника начальника ЦТ УКБ (паспорт серії [NUMBER] , виданий Ленінським РВ УМВС України у Вінницькій області 25.11.1996 року) представляти інтереси Центрального територіального управління капітального будівництва щодо виконання зобов`язань відповідно до укладених договорів (угод) із здійснення будівництва житла в державних, громадських установах та організаціях, незалежно від їх підпорядкування, форм власності та галузевої належності, органах влади та місцевого самоврядування, їх підрозділах, у відділі архітектури та містобудування, дозвільному центрі, центрі надання адміністративних послуг, Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю, Управлінні державної реєстрації з питань реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна, в державному земельному агенстві, тощо. Для цього [PERSON] надано право подавати від Центрального територіального управління капітального будівництва будь-які документи, включаючи заяви, отримувати необхідні довідки та документи, здійснювати листування, а також виконувати всі інші дії, у межах та обсязі, передбачених законодавством України для такого роду повноважень. На підтвердження чого видано довіреність №0107 від 01.07.2020 без права передоручення, яка діє до 31.12.2020 (а.с. 15). Як слідує із заяви [PERSON] від 28.09.2023, адресованої Начальнику Центрального територіального управління капітального будівництва МОУ, [PERSON] просив надіслати на його рахунок його трудову книжку та копію наказу від 02.12.2020 року №41 к/бр на адресу: [ADDRESS] , відділення «Нової пошти» тел. [NUMBER] . Одержувач [PERSON] (а.с. 18). Однак вказана заява залишена адресатом без відповіді. Як вбачається із наданої на виконання вимог ухвали суду про витребування довідки Центрального територіального управління капітального будівництва МО України №1/753 від 15.01.2023 заборгованість по заробітній платі [PERSON] за період з 07 квітня 2020 року по 20 листопада 2020 року по Центральному територіальному управлінню капітального будівництва не обліковується, в зв`язку з постійною відсутністю [PERSON] . Згідно штатного розкладу Центрального територіального управління капітального будівництва на 2020 рік посадовий оклад заступника начальника головного інженера становить 18918,00 грн (а.с. 24). Згідно наданого позивачем розрахунку заробітної плати [PERSON] за період з квітня 2020 року по грудень 2020 року залишок станом на 02.12.2020 становить 142803,28 грн (а.с. 19-20). Частиною 1 статті 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно принципу диспозитивності суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1 ст. 13 ЦПК України). Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України). При вирішенні цивільного спору суд керується Конституцією України, законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, застосовує інші правові акти, враховує завдання цивільного судочинства, забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами, особливості предмета спору та ціну позову, складність справи, її значення для сторін та час, необхідний для розгляду справи, покладення доведення обставин, які мають значення для справи, саме сторонами, права яких є рівними, як і покладення саме на кожну сторону ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій та з урахуванням меж заявлених вимог та заперечень та обсягу поданих доказів. Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. За статтею 4 КЗпП України законодавство про працю складається з цього Кодексу та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього. За вимогами статей 115, 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. У разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Відповідно до частини першої статті 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Згідно з частиною першою статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Аналіз зазначених норм свідчить про те, що всі суми (заробітна плата, вихідна допомога, компенсація за невикористану відпустку, оплата за час тимчасової непрацездатності тощо), належні до сплати працівникові, мають бути виплачені у день звільнення цього працівника. Закон прямо покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать; при невиконанні такого обов`язку з вини власника або уповноваженого ним органу настає передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність. Відповідно до положень ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до\~ст.\~89\~ЦПК України,\~суд оцінює\~докази за\~своїм внутрішнім\~переконанням,\~що ґрунтується\~на всебічному,\~повному,\~об`єктивному та\~безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Як встановлено судом із наявних матеріалів, справи [PERSON] було звільнено з 20.11.2020 із займаної посади наказом від 02.12.2020 №44 к/тр. Водночас згідно наведеного позивачем розрахунку заборгованість по заробітній платі [PERSON] за період з 07.04.2020 по 20.11.2020 становить 142803,00 грн. Відповідно до принципу диспозитивності цивільного судочинства, визначеному статтею 13 ЦПК України, саме відповідач як особа, яка на власний розсуд розпоряджається своїми процесуальними правами, визначає докази, якими підтверджуються його заперечення проти позову, доводиться їх достатність та переконливість. Правом на подання відзиву на позовну заяву банку, у якому відповідач міг би викласти за наявності свої заперечення щодо наведених позивачем обставин та правових підстав позову, з якими він не погоджується, із посиланням на відповідні докази та норми права, відповідач не скористався, крім того ним не оспорювався розмір розрахованої позивачем заборгованості по заробітній платі. Відтак заявлений позивачем до стягнення розмір невиплаченої заробітної плати відповідачем у цій справі не спростовано та не надано належних доказів на підтвердження цього, також не наведено свого розрахунку або ж доказів її сплати. За викладених\~обставин,\~судом встановлено\~порушення прав\~та інтересів\~позивача,\~які підлягають\~захисту шляхом\~стягнення з Центрального територіального управління капітального будівництва невиплаченої заробітної плати за період з 07.04.2021 по 20.11.2020 у розмірі 142803,00 грн. При цьому, у зв`язку із звільненням позивача розрахунок з ним проведено не було. Протилежного судом не встановлено. Суд звертає увагу, що відповідач в спростування вказаного належних доказів не надав. Щодо клопотання позивача про поновлення строку для звернення до суду з даним позовом слід зазначити наступне. За приписами частин першої та другої статті 233 КЗпП України, в редакції чинній на час виникнення указаного позивачем періоду нарахувань з 07.04.2020 по 20.11.2020, працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення. У разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Офіційне тлумачення положення указаної норми надав Конституційний Суд України у рішеннях від 15 жовтня 2013 року №8-рп/2013 і №9- рп/2013. Так, у рішенні від 15 жовтня 2013 року №8-рп/2013 (справа № 1-13/2013) Конституційний Суд України дійшов висновку, що в аспекті конституційного звернення, положення частини другої статті 233 КЗпП України у системному зв`язку з положеннями статей 1, 12 Закону України «Про оплату праці» необхідно розуміти так, що у разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці не обмежується будь-яким строком звернення працівника до суду з позовом про стягнення заробітної плати, яка йому належить, тобто усіх виплат, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством, зокрема й за час простою, який мав місце не з вини працівника, незалежно від того, чи було здійснене роботодавцем нарахування таких виплат. З прийняттям Закону України від 01 липня 2022 року № 2352-ІХ, який набрав чинності 19 липня 2022 року, зокрема, змінено редакцію статті 233 КЗпП України. Проте на час виникнення указаного позивачем періоду нарахувань з 07.04.2020 по 20.11.2020 підлягає застосуванню частина друга статті 233 КЗпП України, яка діяла в редакції, тобто строк звернення працівника до суду з позовом про стягнення належної йому при звільненні заробітної плати у разі порушення законодавства про оплату праці не обмежувався будь-яким строком. Відповідний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 27 квітня 2023 року по справі №300/4201/22, від 27 квітня 2023 року по справі №420/14777/22, від 03 серпня 2023 року по справі №280/6779/22. Крім того, суд наголошує, що відповідно до пункту першого глави XIX «Прикінцеві положення» КЗпП України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтею 233 цього Кодексу, було продовжено на строк дії такого карантину, який з 30 червня 2023 року відмінено постановою Кабінету Міністрів України від 27 червня 2023 року №651. Таким чином підстави для поновлення строку звернення до суду відсутні, оскільки право позивача на звернення до суду з даним позовом відповідно до положень частини другої статті 233 КЗпП України ( в редакції, чинній до 19 липня 2022 року) не обмежене будь-яким строком. З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню. Суд враховує, що стягуючи з відповідача на користь позивача суму невиплаченої заробітної плати при звільненні, слід зазначити про відрахування податків, зборів та інших обов`язкових платежів, оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є обов`язком роботодавця та працівника, а не суду. Водночас позивачем обрахована сума з урахуванням утримання ПДФО та військового збору. Відповідно до положень пункту 2 частини першої статті 430 ЦПК України судове рішення про виплату заробітної плати, але не більше ніж за один місяць, підлягає негайному виконанню, а згідно з частиною другою цієї статті суд має право допустити негайне виконання судового рішення в разі стягнення всієї суми заборгованості із заробітної плати. А тому суд вважає, що рішення суду в частині стягнення із Центрального територіального управління капітального будівництва на користь [PERSON] заробітної плати за один місяць в сумі 18918,00 грн слід допустити до негайного виконання. Згідно з пунктом 1 частини 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі. Розподіл судових витрат суд здійснює відповідно до положень ст. 141 ЦК України. Зважаючи, що судом позов задоволено, а позивач був звільнений від сплати судового збору при зверненні до суду з даним позовом, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 1428,03 грн, що становить 1% від розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: approved