Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-08 00:00:00

В грудні 2023 року позивач звернувся до Ковельського міськрайонного суду Волинської області з позовною заявою, в якій просить стягнути з відповідачки [PERSON] на його користь заборгованість договором про надання позики на умовах фінансового кредиту № 000210123383 від 31.01.2021 в розмірі 17 526,13 грн та судові витрати по справі. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 31.01.2021 між ТОВ «Фінансова компанія «Форза» та [PERSON] було укладено договір про надання позики на умовах фінансового кредиту №000210123383. Договір укладено в електронній формі та підписано електронним цифровим підписом. На рахунок, вказаний відповідачкою було перераховано грошові кошти в розмірі 5029 гривень. Відповідачка зобов`язувалася повернути кредит та сплатити відсотки за його користування. [PERSON] свої зобов`язання по договору не виконала. 30.11.2021 ТОВ «Фінансова компанія «Форза» та ТОВ "Фінансова компанія "Артеміда-Ф" уклали договір факторингу згідно якого позивач отримав право грошової вимоги по відношенню до [PERSON] .У зв`язку із неналежним виконанням зобов`язань за договором позики, станом на 11.10.2023 заборгованість відповідачки перед позивачем становить 17 526, 13 гривень, яку він просить стягнути в відповідачки. Ухвалою Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 22.12.2023 відкрито провадження у справі та призначено судовий розгляд в порядку спрощеного позовного провадження. 08.01.2024 до суду надійшов відзив на позовну заяву в якому представник відповідачки [PERSON] просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог. Зокрема, у відзиві зазначив, що відповідачка позовні вимоги не визнає в повному обсязі у зв`язку з тим, що вважає, що всі наявні у позивача докази ним були подані до позовної заяви, інші докази не можуть бути подані ним додатково. Зазначає, що в договорі про надання позики на умовах фінансового кредиту №00020123383 від 31.01.2021 зазначено мобільний номер телефону, який не належить відповідачці, а гроші були перераховані на вказаний в договорі номер картки/електронний гаманець, який відповідачці не відомий. Представник відповідачки вважає, що не надавши доказів абонування його довірителем номера телефону [NUMBER] , позивач не довів походження «згенерованого» ключа зазначеного в договорі та не довів, що саме відповідачка отримала кредитні кошти, які позивач перерахував на номер картки, яка вказана в договорі. За таких обставин не є підтвердженим факт укладення договору та переказ кредитних коштів. Крім того, представник відповідачки вважає, що договір факторингу є нікчемним, а прострочення повернення кредиту у межах строку дії договору фізично не можливо. У разі реального укладення договору з відповідачкою сума заборгованості за відсотками за 30-денний строк дії договору становила б 1403, 09 грн. Представник відповідачки вважає, що денна процентна ставка 1,2% є сфальсифікованою первісним кредитором і у разі реального укладення договору з довірителем сума заборгованості на випадок неповернення кредиту становила б 6432, 09 грн. Щодо витрат на правничу допомогу, то представник відповідачки зазначає, що вони не підлягають задоволенню оскільки позивачем не надано підтверджуючих документів про реальне їх понесення. 22.01.2024 судове засідання не відбулося у зв`язку зайнятістю головуючого судді в іншому судовому провадженні. 24.01.2024 до суду надійшла відповідь на відзив в якому представник позивача зазначає, що викладені у відзиві обставини не відповідають дійсності, а посилання відповідача не заслуговують на увагу через їх недоведеність. Відповідачка добровільно здійснила дії спрямовані на укладання договору позики, в подальшому кредитні кошти були перераховані на картковий рахунок, який вона вказала. Просить суд позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. 26.01.2024 до суду надійшли заперечення представника відповідачки на відповідь на відзив. Представник відповідачки зазначає, що у відповіді на відзив відсутні нові докази по суті позову, відсутні докази укладення кредитного договору, вважає, що договір факторингу є нікчемним в частині вимог до відповідачки. Просить відмовити в задоволенні позовних вимог повністю. 21.02.2024, 19.03.2024 судове засідання відкладено для витребування доказів. 11.04.2024 судове засідання відкладено за клопотанням представника відповідачки. Представник позивача у судове засідання не з`явився, належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, надав до суду заяву, в якій просить розгляд справи проводити без його участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Відповідачка в судове засідання не з`явилася, оскільки тимчасово проживає за межами України, представник відповідачки просив суд справу розглядати у її відсутності. В судовому засіданні представник відповідачки позовні вимоги не визнав з підстав, викладених у відзиві на позову заяву, просив суд відмовити в задоволенні позову. Судом встановлено, що 31.01.2021 між ТзОВ «Фінансова компанія «ФОРЗА» та [PERSON] укладено договір про надання позики на умовах фінансового кредиту № 000210123383 згідно якого загальний розмір кредиту становить 5029, 00 гривень, дата видачі кредиту 31.01.2021, дата погашення заборгованості 01.03.2021 з можливістю пролонгації. За умовами вказаного договору, кредитні кошти повинні були бути зараховані на вказаний [PERSON] № картки/електронного гаманця [NUMBER] . З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] неодноразово пролонговувала укладений договір шляхом сплати відсотків за користування кредитними коштами, а саме: 01.03.2021 - 1403, 10 гривень; 01.04.2021 - 1810, 50 гривень; 02.05.2021- 18140, 50 гривень. Згідно виписки (розрахунку) з особового рахунку [PERSON] станом на 11.10.2023 заборгованість [PERSON] за договором від 31.01.2021становить 17526, 13 гривень, що складається з: заборгованість по тілу кредиту - 5029,00 гривень; заборгованість по відсотках - 1810, 50 гривень; заборгованість по прострочених відсотках за користування - 10686, 63 гривень; заборгованість за пенею - 0, 00 гривень. Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. За правилом частини першої статті 205 Цивільного кодексу України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Закон України «Про електронну комерцію» регулює правові відносини у сфері електронної комерції під час вчинення електронних правочинів. Згідно п. п 5 п. 1 ст. 3 Закону України «Пре електронну комерцію», електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Згідно п. п 5 п. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію», електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачає, що електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною; електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті; електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. У відповідності до ст. 12 Закону України «Пре електронну комерцію», якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. В судовому засіданні встановлено укладення електронного правочину, а саме кредитного договору № 000210123383 від 31.01.2021 між ТзОВ «Фінансова компанія «ФОРЗА» та [PERSON] шляхом його підписання з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором h680521h. Отже даний договір вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. У ст. 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 Цивільного кодексу України). Відповідно до ч. 2 ст. 1054 Цивільного кодексу України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Статтями 1049, 1054 Цивільного кодексу України передбачено, що Позичальник зобов`язаний повернути Кредитору надані грошові кошти (кредит) та сплатити проценти у строки та на умовах, встановлених договором. Із матеріалів справи вбачається, що 31.11.2021 між ТОВ «Фінансова компанія «Форза» та ТОВ "Фінансова компанія "Артеміда-Ф" укладено договір факторингу № 20211130-Ф/1 згідно з яким до позивача перейшло право вимоги за кредитним договором № 000210123383 від 31.01.2021, боржник - [PERSON] . 06.12.2021 року позивач направив відповідачці повідомлення про відступлення прав вимоги та вимогу оплатити заборгованість за договором № 000210123383 від 31.01.2021. Проте, ні протягом встановленого у вимозі 30-денного строку, ні станом на день звернення до суду з позовною заявою відповідачка не вчинила жодних дій щодо погашення заборгованості за кредитним договором . Твердження представника відповідачки щодо того, що позивачем не надано достатніх доказів укладення відповідачкою кредитного договору та щодо нікчемності договору факторингу в частині прав вимоги до відповідачки, суд вважає безпідставними з огляду на наступне. Матеріалами справи підтверджується, що кредитний договір було укладено на підставі вільного волевиявлення [PERSON] . На підтвердження своєї обізнаності про умови кредитування [PERSON] підписала договір з використанням електронного підпису з одноразовим ідентифікатором h680521h, тим самим підтвердивши отримання та ознайомлення з інформацією про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, наданого згідно з обраними умовами кредитування. [PERSON] , при укладанні договору кредиту, вказала номер свого карткового рахунку на який просила перерахувати надані їй кредитні кошти, саме № [NUMBER] . Згідно виписки за договором №б/н за період 31.01.2021 по клієнту [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , яка надана на вимогу суду, 31.01.2021на карту [NUMBER] зарахований переказ в сумі 5029,00 гривень, що відповідає сумі кредиту, яка зазначена в договорі № 000210123383 від 31.01.2021. Крім того, [PERSON] неодноразово проводила пролонгацію укладеного строкового договору шляхом сплати відсотків за користування кредитними коштами. Таким чином, відповідачка була обізнана про всі умови кредитного договору та прийняла їх як справедливі та прийнятні для себе і не зверталася із заявами або скаргами щодо зміни умов кредитування та не пред`являла вимоги щодо визнання кредитного договору недійсним. Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку ТзОВ «Фінансова компанія «ФОРЗА» не повернуті, а ТОВ "Фінансова компанія "Артеміда-Ф" отримало право вимоги за кредитним договором, а також те, що вимоги ч. 2 ст. 530 Цивільного кодексу України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, суд вважає, що ТОВ "Фінансова компанія "Артеміда-Ф" вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів. Згідно виписки (розрахунку) з особового рахунку [PERSON] станом на 11.10.2023 заборгованість [PERSON] за договором від 31.01.2021становить 17526, 13 гривень. Вказаний розрахунок заборгованості є чітким та зрозумілим, містить усю необхідну інформацію щодо періоду виникнення боргу та його розміру. Будь-яких доказів на спростування зазначеного розміру заборгованості зі сторони відповідачки до суду не надходило, як і відсутні докази належного виконання відповідачкою своїх зобов`язань за умовами укладеного між сторонами договору. Враховуючи викладене, суд вважає, що позов є обґрунтованим, законним та таким, що підлягає задоволенню в повному обсязі. Відповідно до положень статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних в розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюється законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. При звернені до суду позивач сплатив судовий збір в розмірі 2684, 00 гривень, що підтверджується платіжною інструкцією №908 від 11.10.2023, який необхідно стягнути з відповідачки на користь позивача. Щодо стягнення з відповідачки на користь позивача витрат на правничу допомогу, то суд зазначає наступне. Частиною 3 ст. 137 ЦПК України встановлено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. В позовній заяві позивач просить суд стягнути з відповідачки на свою користь 7000, 00 гривень витрат на правничу допомогу адвоката. Так, на підтвердження своїх витрат на правову допомогу представником позивача було долучено до матеріалів справи лише попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат у справі за позовом ТОВ "Фінансова компанія "Артеміда-Ф" до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором про надання позики на умовах фінансового кредиту. Інших доказів на підтвердження робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги суду не надано. Отже вимога позивача про стягнення витрат на правничу допомогу адвоката не підлягає задоволенню, оскільки розмір в сумі 7000 гривень не підтверджено належними та допустимими доказами.

Outcome: approved