Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-22 00:00:00

Позивач Орган опіки та піклування Синельниківської міської ради звернувся до суду в інтересах малолітньої дитини [PERSON] до [PERSON] про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів. В обґрунтування позову зазначають, що на обліку служби у справах дітей Синельниківської міської ради, як дитина, позбавлена батьківського піклування, перебуває малолітня [PERSON] , [INFO] . Мати дитини, [PERSON] , [INFO] , відмовилась забирати доньку з акушерсько-гінекологічного відділення комунального некомерційного підприємства «Синельниківська центральна міська лікарня» Синельниківської міської ради», про що було складено акт закладу охорони здоров`я та органу внутрішніх справ України про дитину, яку батьки, інші родичі або законний представник відмовилися забрати з пологового будинку, іншого закладу охорони здоров`я від 21.04.2023. [PERSON] проживає та зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . З пояснень [PERSON] встановлено, що вона не має бажання та можливості забирати дитину з лікарні та не проти, щоб її доньку взяли під опіку або усиновили. На час написання пояснення мати дитини планувала поїхати до Польщі. Відповідно до рішення виконавчого комітету Синельниківської міської ради від 05.05.2023 № 137/0/8-23 «Про реєстрацію народження дитини» орган опіки та піклування Синельниківської міської ради доручив службі у справах дітей Синельниківської міської ради зареєструвати малолітню дитину жіночої статті, [INFO] , у Синельниківському відділі державної реєстрації актів цивільного стану у Синельниківському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), зазначивши у свідоцтві про народження батьком - [PERSON] , матір`ю - [PERSON] та присвоїти дитині прізвище - « [PERSON] », ім`я - « [PERSON] », по- батькові - « [PERSON] », дата народження - « [INFO] », вказати місце народження - м. Синельникове Дніпропетровської області. За весь період перебування дитини в лікарні нею ніхто не цікавився та не розшукував. Відомості про батька дитини - записані згідно з витягом із Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України. Близьких родичів, які б могли встановити опіку над малолітньою [PERSON] , немає. На даний час дитина влаштована під опіку громадян. У зв`язку з вищенаведеним просять позбавити [PERSON] , [INFO] , батьківських прав за невиконання своїх батьківських обов`язків відносно малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . Стягнути з [PERSON] , [INFO] , аліменти на користь осіб, на утриманні яких буде перебувати малолітня [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі 1200 грн, щомісячно до досягнення дитиною повноліття. До початку слухання справи представник позивача Органу опіки та піклування Синельниківської міської ради Сітало Н.М. надала суду заяву, в якій зазначила, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить суд їх задовольнити. Не заперечує проти проведення заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилася по невідомим суду обставинам, про причини своєї неявки суду не повідомила, хоча про час і місце судового засідання була повідомлена належним чином, відзиву не надала. Суд вважає за необхідне ухвалити заочне рішення у відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Дослідивши докази, викладені в письмових матеріалах справи, надавши їм належну оцінку, суд встановив наступне. 21.04.2023 працівниками КНП «Синельниківська центральна міська лікарня» Синельниківської міської ради», за участю представників Служби у справах дітей, працівників центру сім`ї, дітей та молоді, працівника органу внутрішніх справ, був складений Акт закладу охорони здоров`я та органу внутрішніх справ України про дитину, яку батьки (матір або батько), інші родичи або законний представник відмовилися забрати з пологового будинку, згідно якого мати дитини - [PERSON] , [INFO] , відмовилась забрати дитину жіночої статі, [INFO] (а.с.7). В матеріалах справи міститься заява [PERSON] від 20.04.2023, згідно якої остання відмовляється забирати з пологового відділення свою новонароджену дитину жіночої статі, оскільки не має бажання та можливості забирати дитину з лікарні та не проти, щоб її доньку взяли під опіку або усиновили (а.с.10). Рішенням виконавчого комітету Синельниківської міської ради №137/0/8-23 від 05.05.2023 «про реєстрацію народження дитини» було вирішено «Службі у справах дітей Синельниківської міської ради зареєструвати малолітню дитину жіночої статі, [INFO] , у Синельниківському відділі державної реєстрації актів цивільного стану у Синельниківському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), зазначивши у свідоцтві про народження батьком - [PERSON] , матір`ю - [PERSON] , та присвоїти дитині прізвище - « [PERSON] », ім`я « [PERSON] », по-батькові - « [PERSON] », дата народження - « [INFO] », вказати місце народження - «м. Синельникове Дніпропетровської області» (а.с.11). Згідно копії свідоцтва про народження [PERSON] , [INFO] , Серія [NUMBER] , в графі «Батьки» зазначені : «Батько - [PERSON] », «Мати - [PERSON] » (а.с.5). З копії Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження відповідно до статей 126,133,135 Сімейного Кодексу України, вбачається, що 16 травня 2023 року реєстратором Синельниківського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Синельниківському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) було зареєстровано актовий запис про дитину. Прізвище, власне ім`я, по батькові: [PERSON] : [PERSON] : [INFO] : місце народження: Україна, Дніпропетровська область, Синельниківський район, м. Синельникове. Відомості про батька: прізвище, власне ім`я, по батькові: [PERSON] ». Відомості по матір: прізвище, ім`я по батькові: [PERSON] . Відомості про батька записані відповідно до частини першої статті 135 СК України (а.с.6). Рішенням виконавчого комітету Синельниківської міської ради №160/0/8-23 від 24.05.2023 надано малолітній дитині [PERSON] , [INFO] , статус дитини, позбавленої батьківського піклування (а.с.12). Згідно з рішенням виконавчого комітету Синельниківської міської ради №327/0/8-23 від 27.09.2023 та висновком Органу опіки та піклування Синельниківської міської ради, Орган опіки вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] , [INFO] , відносно її малолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] . У висновку зазначено, що [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS] . З пояснень [PERSON] встановлено, що вона не має бажання та можливості забирати дитину з лікарні та не проти, щоб її доньку взяли під опіку або усиновили. На час написання пояснення мати дитини планувала поїхати до Польщі. За весь період перебування дитини в лікарні нею ніхто не цікавився та не розшукував. Відомості про батька дитини записані відповідно до ч.1 ст.135 СК України (а.с.14). Згідно з ч. 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Відповідно до ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до п. 2 ч.1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дитини. Позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав та інтересів дитини. Тому, у кожному випадку треба виявити і оцінити позитивний результат у долі дитини, який має настати. Позбавлення батьківських прав - це водночас і санкція за протиправну винну поведінку матері або батька, яку можна вважати юридичною відповідальністю. Конвенцією про права дитини, ратифікованою Постановою Верховної Ради УРСР № 798 від 27.02.1991 року визначено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дітей та несуть відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Частиною 2 ст. 27 Конвенції передбачено, що батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю. Відповідно до ст. 150 Сімейного Кодексу України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Згідно ч.1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров`я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідно до закону ( ч.6 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства»). Відповідно до вимог ст. 164 Сімейного Кодексу України батько, мати можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вони не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Пунктом 15 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30.03.2007р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» (зі змінами, внесеними згідно з постановою Пленуму Верховного Суду України № 20 від 19.12.2008р.) визначено, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справ, зокрема ставлення батьків до дітей. Відповідно до п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" від 30 березня 2007 р. №3 ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Згідно ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Частиною 1 ст.18 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Як вбачається з матеріалів справи, відповідач по справі відмовилася забрати свою малолітню дочку з пологового будинку, оскільки не має наміру виховувати її та утримувати, про що свідчить заява останньої, в лікарні дитину не відвідувала. Це свідчить про те, що відповідач свідомо нехтувала своїми батьківськими обов`язками, що в своїй сукупності свідчить про ухилення відповідача від виконання своїх обов`язків з виховання дитини. На думку суду позивачем по справі надано достатньо переконливих і зважених аргументів, які можуть вважатись виправданими для розірвання сімейних зав`язків між матір`ю та дитиною і будуть відповідати інтересам дитини. Таким чином, судом встановлено, що відповідач [PERSON] ухиляється від виконання батьківських обов`язків відносно своєї малолітньої дитини, її поведінка є незмінною, тому наявні всі підстави для позбавлення її батьківських прав. У зв`язку з цим, підлягають також задоволенню вимоги про стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини, відповідно до наступних норм права. Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч. 1 ст. 179 СК України аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Відповідно до ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Статтею 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину у відповідності до ст.182 СК України не може бути меншим, ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч.1,2 ст.184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період. Відповідно до п.п.3 п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останньої інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Враховуючи, що відповідач є працездатною, має можливість утримувати свою малолітню дитину, суд вважає, що позовні вимоги про стягнення з відповідача [PERSON] аліментів на утримання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі 1200 грн., щомісячно до досягнення дитиною повноліття є обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі. У відповідності до ст.141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір за дві вимоги немайнового характеру в розмірі 2147,20 грн.

Outcome: approved