Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-22 00:00:00

І. Короткий зміст позовних вимог [PERSON] звернулася до суду з указаним позовом, у якому просить суд: - визначити [PERSON] додатковий строк тривалістю 3 місяці для подання заяви про прийняття спадщини після смарті батька [PERSON] , який помер [INFO] . Позов обґрунтовано тим, що [INFO] помер батько позивача [PERSON] . Позивач не вчиняла дій для прийняття спадщини після смерті [PERSON] , оскільки їй не було відомо про наявність у нього майна та заповіту, в якому їй батько заповів половину майна. 29.11.2022 державним нотаріусом зареєстровано спадкову справу за заявою [PERSON] з інтересах неповнолітнього [PERSON] . 15.10.2023 позивачу від її матері [PERSON] стало відомо про те, що [PERSON] за життя склав заповіт, посвідчений державним нотаріусом Бердичівської державної нотаріальної контори Житомирської області Пшеничною Є.С., яким заповів своїм дітям: [PERSON] та [PERSON] все своє рухоме і нерухоме майно, де б воно не було, з чого б воно не складалося. [PERSON] з початку повномасштабного вторгнення російської федерації перебуває за межами території України, за виключенням короткого перебування на території України після смерті [PERSON] , для присутності на його похованні, та майже не спілкується з позивачем, тому про наявність заповіту повідомила не одразу, а майже через рік після відкриття спадкової справи. При цьому, позивачці не було повідомлено про наявність заповіту нотаріусом, яким здійснено відкриття спадщини. 28.10.2023 [PERSON] звернулася до Бердичівської державної нотаріальної контори Житомирської області із заявою про прийняття спадщини. Проте, постановою їй було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії у зв`язку з пропуском строку, встановленого для прийняття спадщини, що позбавляє позивача права на оформлення спадкового майна. Вказані обставини стали підставою звернення до суду з цим позовом. ІІ. Процедура та позиції сторін Ухвалою суду від 08.01.2024 відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено проводити в порядку загального позовного провадження, призначено у справі підготовче засідання. Витребувано матеріали спадкової справи відкритої після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . 31.01.2024 на адресу суду надійшла копія матеріалів спадкової справи, щодо майна померлого [PERSON] . Ухвалою суду від 15.03.2024 клопотання позивача задоволено. Залучено до участі у справі, в якості співвідповідача [PERSON] в особі законного представника [PERSON] . Ухвалою суду від 22.04.2024 підготовче судове засідання закрито та справу призначено до судового розгляду по суті. Сторони в судове засідання не з`явилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Представник позивача подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Представник Гришковецької селищної ради подав до суду клопотання про розгляд справи за його відсутності, у вирішенні справи покладається на розсуд суду. [PERSON] , яка діє від імені [PERSON] подала до суду подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги визнає. Згідно ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Згідно з ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Приписами п. 1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України визначено, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки. Оскільки в матеріалах справи зібрано достатньо доказів про взаємовідносини сторін, суд вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності учасників провадження, які належним чином повідомлені про день, час та місце розгляду справи. У ході розгляду справи, суд у відповідності до п. 4 ч. 5 ст. 12 ЦПК України, було створено сторонам всі умови для реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом, у межах строків, встановлених ЦПК України. Оскільки в судове засідання не з`явилися всі учасники провадження, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, не здійснюється. ІІІ. Національне законодавство, що підлягає застосуванню Відповідно до ст. 55 Конституції України кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. За змістом ст. 15 ЦК України особа має право на захист свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, яке реалізується шляхом звернення до суду. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені ч. 2 ст. ст.16 ЦК України. Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ч. 3 ст.1222, ч. 1 ст.1220, ч. 1 ст.1270 ЦК України). Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Частина 1 ст. 1269 ЦК України передбачає, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. У відповідності до ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Згідно ч. 3 ст. 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Крім того, як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п.24 постанови «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 N 7 додатковий строк, достатній для подання заяви про прийняття спадщини, не може перевищувати шестимісячного строку, встановленого ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини. ІV. Фактичні обставини справи, встановлені судом, докази на їх підтвердження, оцінка та мотиви суду Судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] . Відповідно до заповіту, складеного 08.08.2017, [PERSON] , [INFO] , на випадок своєї смерті зробив таке розпорядження: все смоє рухоме і нерухоме майно, де б воно не було, з чого б воно не складалося і взагалі все те, що на день його смерті буде йому належати за законом, він заповів: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , в рівних частинах. Заповіт посвідчений державним нотаріусом Бердичівської державної нотаріальної контори Житомирської області Пшеничною Є.С., зареєстрований у реєстрі за № 2-234. Державним нотаріусом Бердичівської державної нотаріальної контори Денисенко Г.А. було відмовлено [PERSON] у прийнятті спадщини, постановою від 28.10.2023 за № 1034/02-31 у зв`язку із пропуском строку для прийняття спадщини. Пропуск строку для прийняття спадщини позбавляє позивача можливості прийняти спадщину через нотаріальну контору і потребує визначення додаткового строку, достатнього для подання заяви про прийняття спадщини. Обґрунтовуючи поважність пропуску строку для прийняття спадщини, позивач зазначає, що у встановлений шестимісячний строк вона не звернулася до нотаріуса з відповідною заявою, оскільки про складений заповіт вона не знала і не могла знати з огляду на те, що вона не отримувала ніяких повідомлень з цього приводу, про наявність заповіту дізналася від матері, яка звернулася до нотаріуса для вступу в спадщину. Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне. Поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: тривала хвороба спадкоємців; велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо. Подібна правова позиція міститься у постановах Верховного Суду від 11.07.2018 у справі №381/4482/16-ц, від 11.11.2020 у справі № 750/262/20. Суд враховує аргументи позивача, наведені на підтвердження обставин, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог, оскільки такі не оспорюються відповідачем. З урахуванням наведеного, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п. 24 постанови «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 № 7 додатковий строк, достатній для подання заяви про прийняття спадщини, не може перевищувати шестимісячного строку, встановленого ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини. Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського Суду, як джерело права. Стаття 1 Першого протоколу до конвенції закріплює захист власності і встановлює, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Згідно з усталеною практикою Європейського Суду з прав людини Конвенція призначена для гарантування не теоретичних або ілюзорних прав, а прав практичних та ефективних (рішення від 09.10.1979 в справі Ейрі (пункт 24), рішення від 30.05.2013 в справі «Наталія Михайленко проти України» (пункт 32). У розумінні статті 1 Першого протоколу до Конвенції «майном» визнаються активи, включаючи права вимоги, стосовно яких заявник може стверджувати, що він має принаймні «законне сподівання» на отримання можливості ефективно здійснити майнове право (рішення ЄСПЛ у справі «Стретч проти Сполученого Королівства» (пункт 32). «Законне сподівання» на отримання «активу» також може захищатися статтею 1 Першого протоколу. Так, якщо суть вимоги особи пов`язана з майновим правом, особа, якій воно надане, може вважатися такою, що має «законне сподівання», якщо для такого права у національному законодавстві існує достатнє підґрунтя - наприклад, коли є усталена практика національних судів, якою підтверджується його існування (рішення у справі «Копецький проти Словаччини» (Kopecky v. Slovakia). Отже, враховуючи принцип автономного тлумачення понять, застосований в практиці Європейського суду, отримане (хоча і не оформлений належним чином) спадкове майно охоплюється поняттям "майно" в розумінні ст. 1 Першого протоколу. Крім того, надання позивачу додаткового строку для прийняття спадщини не порушить права та свободи інших осіб. Таким чином, оцінюючи в сукупності обставини, на які посилається позивач на підтвердження поважності причин пропуску строку для прийняття спадщини та фактично відсутність іншого способу захисту свого права на отримання спадщини, суд дійшов висновку про наявність у позивача об`єктивних труднощів для своєчасного прийняття спадщини після смерті [PERSON] , що є підставою для задоволення позову у межах заявлених вимог та визначення позивачу додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, оскільки це є єдиний можливий спосіб захисту порушених прав та подальшого оформлення спадкових прав на майно померлого. Враховуючи викладені вище обставини, суд дійшов висновку про необхідність визначення [PERSON] додаткового строку для прийняття спадщини тривалістю три місяці від дня набрання рішенням суду законної сили, що на думку суду буде достатньо для прийняття спадщини, та задоволення позову. V. Розподіл судових витрат Розподіляючи судові витрати у виді судового збору, суд керується ч. 9 ст. 141 ЦПК України, яка передбачає, що у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами, або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору. Оскільки спір виник не з протиправних дій відповідача, судові витрати покладаються на позивача.

Outcome: approved