Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-20 00:00:00

І.Короткий зміст позовних вимог. Позивачка [PERSON] звернулася до суду із зазначеним позовом, покликаючись на те, що з 11 серпня 2015 перебуває у шлюбі з відповідачем [PERSON] , який зареєстрований у виконавчому комітеті Берегівської сільської ради Мостиського району Львівської області, про що зроблено актовий запис №05. За час спільного подружнього життя у сторін народилося двоє дітей: дочка [PERSON] , [INFO] , та син [PERSON] , [INFO] . Покликається на те, що сімейне життя між ними (сторонами) не склалось через розходження поглядів на шлюб, сім`ю. Стверджує, що відповідач постійно нехтує сімейними цінностями, між ними (сторонами) постійно виникають сварки з приводу зловживання чоловіком алкоголем, свідками яких стають їхні діти, що негативно впливає на їхній психічний стан. Стверджує, що відповідач не розуміє та не хоче розуміти сутності проблем, які виникають у їхній сім`ї, не взмозі підтримувати нормальну моральну атмосферу в сім`ї, піклуватися про побудову сімейних відносин на почуттях взаємної любові, поваги, дружби. Зазначає, що вона (позивачка) втратила почуття любові та поваги до відповідача, не бажає миритись та вважає, що надання строку на примирення не виправить стан відносин з відповідачем, а спроби примирення не принесуть жодних результатів. З огляду на наведене, просить суд розірвати шлюб між ними (сторонами) та після розірвання шлюбу і надалі бажає іменуватись прізвищем « [PERSON] ». Крім того, просить суд залишити за нею судові витрати. ІІ. Позиція учасників справи. 12.03.2024р. на адресу суду надійшов відзив відповідача [PERSON] на вказану позовну заяву, у якому відповідач вказує, що бажає зберегти сім`ю та заперечує проти розірвання шлюбу між ними (сторонами) та просить суд надати сторонам строк на примирення. Покликається на те, що вони (сторони) з 2015 року і протягом наступних років спільного проживання в будинку матері позивачки, насправді жили звичайним сімейним життям і у них були нормальні сімейні стосунки. Зазначає, що його дружина [PERSON] (позивачка), інколи, замість разом зі ним спільно вирішувати сімейні питання, вдавалася до нав`язливих порад, а часто й вимог своєї матері, яка налаштовувала дружину в питаннях її домінування в сім`ї, а йому вона відводила другорядну роль. І лише на цьому ґрунті в них (сторін) виникали суперечки. Зазначив, що коли зробив позивачці зауваження щодо залежності її рішень від її матері, остання обурилась і зопалу подала заяву про розірвання шлюбу. Вказав, що кризовий період може настати в кожній сім`ї, навіть коли стосунки в подружжя ідеальні та вважає, що у разі невтручання матері позивачки у їхні стосунки, в них все дуже легко і просто може налагодитися. Зазначає, що готовий пробачити позивачці її хвилинне рішення, тому що надалі продовжує її любити і дуже любить їхніх спільних дітей, - доньку та сина й не уявляє подальшого життя без них. Стверджує, що позивачці слід надати час для того, щоб вона визначилася із своїм необдуманим рішенням щодо подальшого шлюбу між ними, оскільки її заява про розірвання шлюбу не ґрунтується на зрілому та виваженому рішенні, а надмірних амбіціях. Вважає, що бажання позивачки суперечать його інтересам, суперечить інтересам їхніх неповнолітніх дітей, та інтересам сім`ї в цілому, оскільки їхні діти мають абсолютне право зростати і виховуватися в повноцінній сім`ї. Заради збереження їхньої сім`ї, щасливого майбутнього їхніх дітей, просить суд надати їм (сторонам) час на примирення. Вказав, що у своєму позові позивачка написала, що суперечок щодо місця проживання їхніх дітей нема, однак вони цього питання не обговорювали, позаяк її позов до нього є несподіванкою, їхні діти люблять їх обох. Позивачка [PERSON] в судовому засіданні підтримала заявлені нею позовні вимоги з підстав, що викладені у позовній заяві. Вказала, що протягом наданого їм судом терміну на примирення відповідач не вживав жодних заходів, спрямованих на збереження їхнього шлюбу. Вважає, що подальше спільне життя та збереження шлюбу з відповідачем є неможливим, більше двох з половиною років вони проживають окремо, а тому не бачить змісту для надання їм ще одного терміну для примирення. Просить розірвати шлюб з відповідачем [PERSON] , а після розірвання шлюбу, просить відновити їй дошлюбне прізвище « [PERSON] » та залишити за нею понесені судові витрати. Відповідач [PERSON] про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, у судове засідання не з`явився без поважних причин, клопотань про відкладення або про розгляд справи за його відсутності до суду не надходило. ІІІ. Процесуальні дії у справі. Ухвалою судді Мостиського районного суду Львівської області від 15.02.2024р. відкрито провадження у даній цивільній справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Згідно з ч.4 ст.19 ЦПК України спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Ухвалою Мостиського районного суду Львівської області від 08.04.2024р. подружжю надано строк для примирення. Ухвалою Мостиського районного суду Львівської області від 09.05.2024р. поновлено провадження у справі. ІV. Обставини справи, встановлені судом. Дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги [PERSON] та доводи відповідача [PERSON] , судом встановлені наступні обставини. Сторони з 11 серпня 2015р. перебувають у шлюбі, який зареєстрований у виконавчому комітеті Берегівської сільської ради Мостиського району Львівської області, про що в Книзі реєстрації шлюбів було зроблено актовий запис №05. Від подружнього життя в сторін народилося двоє дітей: дочка [PERSON] , [INFO] , та син [PERSON] , [INFO] . Між сторонами склались неприязні відносини через протилежні погляди на сімейні відносини, сімейні цінності, між ними відсутнє взаєморозуміння. Окрім цього, встановлено, що сторони тривалий період часу (близько двох з половиною років) проживають окремо, спільного господарства не ведуть, сімейно-шлюбні відносини між подружжям не підтримуються, їх шлюб існує формально, за термін наданий судом на примирення сторони не помирились, позивачка [PERSON] не бажає зберегти шлюб та наполягає на розірванні шлюбу. Вказані обставини підтверджуються свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 11.08.2015 року; копіями свідоцтв про народження дітей сторін: дочки [PERSON] , [INFO] , та сина [PERSON] , [INFO] ; копіями паспорта позивачки; іншими матеріалами справи. V. Застосовані судом норми права. Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч.3 ст.12 цього Кодексу, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. На підставі ст.ст. 76-81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. У ч.4 ст.206 ЦПК України зазначено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно зі ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства. Відповідно до ст.264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; а також питання щодо розподілу судових витрат, допуску рішення до негайного виконання, скасування заходів забезпечення позову. Статтею 17 Закону України від 23 лютого 2006 року №3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського Суду з прав людини як джерело прав. Крім цього, статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріплено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. У пункті 84 рішення Європейського суду з прав людини по справі «Валліанатос та інші проти Греції» від 07.11.2013 року (Заяви №№29381/09 та 32684/09) передбачено: «Суд наголошує на принципах, встановлених у його практиці. Мета захисту родини у її традиційному сенсі є доволі абстрактною і для її реалізації може використовуватися широкий спектр конкретних заходів… Також, з огляду на те, що Конвенція є «живим» документом, який слід тлумачити у світлі умов сьогодення…, держава при виборі засобів, покликаних забезпечувати захист сім`ї та повагу до сімейного життя, як цього вимагає стаття 8, обов`язково має брати до уваги зміни, що відбуваються у суспільстві і у ставленні до соціальних питань, цивільного стану і міжособистісних стосунків, включаючи той факт, що не існує лише одного шляху чи лише одного вибору, коли йдеться про те, як вести сімейне або приватне життя». Згідно до п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Відповідно до ст.16 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року чоловіки і жінки користуються однаковими правами щодо одруження, під час шлюбу та під час його розірвання. Зважаючи на принципи рівноправності жінки і чоловіка, закон вимагає, щоб згода на одруження була взаємною. Принцип добровільності шлюбу є чинним не лише на стадії його реєстрації, а і під час знаходження в шлюбі, що зумовлює можливість добровільного розірвання шлюбу, про що записано в статті 16 Конвенції «Про дискримінацію жінок» в ч.1 підпункту «с», «однакові права і обов`язки під час шлюбу і після його розірвання». Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Відповідно до ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Статтею 109 СК України визначено, що шлюб розривається судом, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їх права, а також права їх дітей. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст.110 СК України). Відповідно до ст.112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ст.113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Згідно ч.2 ст.114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. У відповідності до положень ч.3 ст.115 СК України, документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. VI. Висновки суду. Головним завданням сімейного законодавства є зміцнення сім`ї. Проте завдання СК України щодо подальшого зміцнення сім`ї не виключає існування права на розлучення. Держава заінтересована у збереженні лише такої сім`ї, яка б відповідала принципам моралі і вимогам закону. Відсутність почуттів любові і поваги, неможливість подолання непорозумінь, неприязні, ворожнечі - все це негативно відбивається на особистому житті кожного із подружжя. Основою сімейних відносин є добровільний шлюб жінки та чоловіка, що ґрунтується на вільних від матеріальних розрахунків почуттях взаємної любові, дружби та поваги всіх членів сім`ї. Таким чином, виходячи з фактичних взаємин подружжя, дійсних причин позову про розірвання шлюбу, беручи до уваги наявність у сторін двох малолітніх дітей, а також те, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам позивачки, що має істотне значення та враховуючи інші обставини життя подружжя, з урахуванням наданого судом терміну на примирення та тривалого періоду часу, який пройшов з часу звернення з позовом в суд до часу ухвалення судом рішення по суті спору, під час якого відповідачем [PERSON] не надано жодних доказів, що ним вживались заходи для збереження сім`ї; категоричних заперечень позивачки щодо можливості подальшого спільного життя з відповідачем, суд вважає, що позов обґрунтований, розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини, примирення між сторонами неможливе, їхня сім`я розпалася остаточно, після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей, що має істотне значення, а тому шлюб між сторонами необхідно розірвати. Щодо вимоги позивачки [PERSON] про відновлення їй дошлюбного прізвища, суд вважає за необхідне зазначити наступне. Із свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого 11.08.2015р. виконавчим комітетом Берегівської сільської ради Мостиського району Львівської області, вбачається, що дружина після реєстрації шлюбу змінила дівоче прізвище « [PERSON] » на прізвище чоловіка « [PERSON] ». Відповідно до ст.113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Отже, враховуючи те, що позивачка [PERSON] заявила про зміну свого прізвища на дошлюбне, то після розірвання шлюбу їй слід відновити дошлюбне прізвище « [PERSON] ». VII. Розподіл судових витрат між сторонами. Відповідно до ч.2 ст.133 ЦПК України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. З матеріалів справи вбачається, що за заявлені позовні вимоги позивачка [PERSON] сплатила судовий збір у розмірі 1211, 20 грн., що підтверджується поданою позивачкою квитанцією від 01.02.2024р. Відповідно до ст.141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються у разі задоволення позову на відповідача, однак, з урахуванням думки сторони позивача, що висловлена нею у позовній заяві, судові витрати слід залишити за позивачкою [PERSON] .

Outcome: approved