Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-21 00:00:00

І. ПРОЦЕДУРА 10.01.2024 року в інтересах позивача [PERSON] через систему "Електронний суд" до суду звернувся адвокат Лялін В.Ю. з позовом до відповідачів, в якому просить стягнути солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь [PERSON] суму заборгованості в розмірі 3 819 000,00 грн. Ухвалою суду від 15.01.2024 року провадження по справі відкрито. Ухвалою суду від 13.03.2024 року закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду по суті. 22.05.2024 року адвокат Лялін В.Ю., який діє на представництво інтересів позивача [PERSON] , подав до суду клопотання, в якому просить розглянути справу без участі представника позивача, позов підтримує, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] правом на подання відзиву або будь-якої іншої заяви щодо розгляду справи не скористалася, до судового засідання повторно не з`явилася, повідомлялася належним чином. Відповідач [PERSON] правом на подання відзиву або будь-якої іншої заяви щодо розгляду справи не скористався, до судового засідання повторно не з`явився, повідомлявся належним чином. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. З урахуванням вказаного суд приходить до висновку про наявність підстав у розумінні ч. 1 ст. 280 ЦПК України для ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів. ІІ. АРГУМЕНТИ (ДОВОДИ) УЧАСНИКІВ СПРАВИ В своїх позовних вимогах позивач посилається на те, що 14 лютого 2022 року між Позивачем та Відповідачем 1 було укладено договір позики, згідно умов якого [PERSON] отримала від [PERSON] позику в розмірі 2 803 460,00 грн., що становить еквівалент 100 000 ста тисяч доларів США, строком до 14 серпня 2022 року. Додатково 14 лютого 2022 року [PERSON] видано розписку, згідно якої останній отримав від [PERSON] займ в розмірі 100 000 доларів США та підтверджує, що отримані кошти по Договору Займу [PERSON] є спільними. В зв`язку з неповерненням відповідачами суми боргу, позивач змушений звернутись до суду за захистом своїх прав. Відзиву на позов або будь-яких інших заяв з приводу розгляду даної справи від відповідача [PERSON] та від відповідача [PERSON] до суду не надійшло. ІІІ. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ 14.02.2022 року [PERSON] та [PERSON] уклали Договір позики, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Писаренком Є.С., згідно з яким [PERSON] передає у власність [PERSON] грошові кошти у сумі 2 803 460,00 гривень, що за офіційним курсом Національного банку України станом на 14.02.2022 року становить еквівалент 100 000,00 доларів США, а [PERSON] зобов`язується повернути [PERSON] таку ж суму грошових коштів (суму позики) /а.с.5-6/. Відповідно до п. 2 Договору сума позики, прийнята в повному обсязі від Позикодавця Позичальником до підписання цього договору. Згідно з п. 4 Договору Позичальник зобов`язаний повернути Позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) у строк до 14.08.2022 року. Також 14.02.2022 року [PERSON] написав розписку, якою підтвердив, що отримав спільну позику з [PERSON] згідно Договору позики від 14.02.2022 року від [PERSON] на суму 100000 у.о. (сто тисяч доларів США) на строк 6 місяців. Договір позики від 14.02.2022 року, посвідчений приватним нотаріусом Е.Писаренко № реєстр. 395 /а.с.8/. Представник позивача [PERSON] зазначає, що відповідачі грошові кошти в зазначений в розписці термін не повернули. Вказані обставини в ході судового розгляду справи стороною відповідачів не спростовані. IV. ПРАВОВІ НОРМИ, ЩО ПІДЛЯГАЮТЬ ЗАСТОСУВАННЮ Відповідно до ст. 1046 ЦК України\~ за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно з ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно з ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. V. ОЦІНКА ДОВОДІВ УЧАСНИКІВ СПРАВИ ТА ВИСНОВКИ СУДУ В ході судового розгляду встановлено, що між сторонами 14.02.2022 року було укладено договір позики, про що суду надано нотаріально посвідчений договір позики між [PERSON] та [PERSON] , а також власноручно написану розписку відповідача [PERSON] . На теперішній час боргові зобов`язання відповідачами не виконані. Вказані обставини в судовому засіданні відповідачами не спростовані. При цьому суд відхиляє доводи сторони позивача щодо солідарної відповідальності відповідачів та зазначає, що оскільки позика, надана [PERSON] , була спільною для [PERSON] та [PERSON] , сума заборгованості має бути стягнута з відповідачів в рівних частках. Враховуючи принципи змагальності сторін та диспозитивності цивільного судочинства суд не збирає докази за власною ініціативою та ухвалює рішення на підставі наявних в матеріалах справи доказів. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1\~статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За таких обставин, з урахуванням вищевикладеного, проаналізувавши та оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що вимоги позивача підлягають задоволенню, за виключенням способу стягнення боргу. VI. РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З урахуванням задоволення позовних вимог сума сплаченого при поданні позовної заяви судового збору підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: partial