Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-19 00:00:00

Адвокат Гупал Р.М., діючи в інтересах [PERSON] , звернувся до Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області з позовною заявою 12.10.2022, в якій просив суд стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованість за договором позики №Х110621-13 від 11.06.2021 у сумі 371\~573 грн. 14 коп., з яких: 171\~809 грн. 40 коп. основна сума боргу, 5\~258 грн. 96 коп. інфляційні збитки, 1251 грн. 50 коп. 3% річних; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] пеню за несвоєчасне виконання зобов`язань у розмірі 193\~253 грн. 28 коп.; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] судові витрати по сплаті судового збору 3\~715 грн. 73 коп. та витрати на правничу допомогу 35\~478 грн. 66 коп. Пред`явлені вимоги мотивовано тим, що 11.06.2021 між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики №Х110621-13 від 11.06.2021, предметом якого є передання у власність позичальника [PERSON] грошових коштів у розмірі 140\~750 грн. 00 коп., що за курсом НБУ на день укладення договору було еквівалентно 5\~168 доларів США 00 центів. Згідно з п.2 договору, сума позики отримана позичальником у повному обсязі до моменту підписання договору. Факт отримання позичальником коштів підтверджується розпискою від 11.06.2021, написаною нею власноруч. Кінцевий строк повернення позики сторони обумовили до 11.06.2022 включно. У п.8 договору визначено, що у разі прострочення виконання зобов`язання позичальником, остання зобов`язана сплатити позикодавцю суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, 3% річних від простроченої суми, а також неустойку у розмірі 1% від суми займу за кожен календарний день існування простроченої заборгованості. Забезпеченням виконання [PERSON] зобов`язань за договором позики є застава належного їй рухомого майна автомобіля марки Skoda Octavia, 2006 року випуску, р/н [NUMBER] . Умовами договору сторони узгодили порядок повернення боргу відповідно до графіку платежів по 11\~723 грн. 20 коп. щомісячно з 11.07.2021 до 11.06.2022. До 11.09.2021 [PERSON] частково погасила борг у розмірі, еквівалентному 862 доларам США. У подальшому [PERSON] не дотрималась виконання зобов`язань у повному обсязі, що обумовило звернення [PERSON] до позичальника з вимогою про сплату заборгованості, посвідченою приватним нотаріусом Кучером А.А., у розмірі вимог 114\~324 грн. 30 коп. та 43\~907 грн. 50 коп. неустойки. Оскільки після сплину терміну виконання зобов`язань, позичальник добровільно борг не повернула, вимогу проігнорувала, у зв`язку з чим за захистом своїх майнових прав та інтересів [PERSON] , діючи через представника, вимушена звернутися до суду. Ухвалою Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 10.01.2023 матеріали позовної заяви передано на розгляд за підсудністю до Криворізького районного суду Дніпропетровської області (а.с.54). Ухвалою Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 14.02.2023 матеріали позовної заяви передано на розгляд за підсудністю до Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області (а.с.61). Матеріали надійшли до суду 03.03.2023 та за результатами автоматизованого розподілу передані у провадження судді Прасолову В.М. (а.с.64). Ухвалою суду від 06.03.2023 (головуючий суддя Прасолов В.М.) відкрито провадження у справі з призначенням до розгляду в порядку загального позовного провадження (а.с.65). У зв`язку із звільненням судді Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області [PERSON] у відставку та відрахуванням зі штату суду, за результатами повторного автоматизованого розподілу на підставі розпорядження керівника апарату суду №213 від 08.04.2024 матеріали цивільної справи передано в провадження судді Євтушенку О.І. (а.с.105, 106). Ухвалою суду від 29.04.2024 справу прийнято до провадження суддею Євтушенком О.І. з призначенням до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін (а.с.107). Представник позивача [PERSON] адвокат Гупал Р.М. подав заяву про розгляд справи за його відсутності. Позовні вимоги підтримав, наполягав на їх задоволенні з підстав, викладених у позові. Проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Доцільності розгляду справи за його участю в режимі відеоконференції не вбачав з огляду на неявку відповідача. Відповідач [PERSON] , будучи неодноразово повідомленою про дату, час та місце проведення судового засідання, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про отримання повісток, довідками з АСДС КП «Д-З» про доставку повісток СМС, оголошеннями на сайті Судова влада, в судове засідання повторно не з`явилася без повідомлення причин, відзив на позовну заяву не подала. Оцінюючи характер процесу, значення справи для сторін, обраний позивачем спосіб захисту, категорію та складність справи, а також враховуючи належне повідомлення відповідача, її неявку до суду без поважних причин, не подання відзиву у встановлений законом строк, суд вважає за можливе ухвалити по справі заочне рішення на підставі наявних доказів за відсутності заперечень представника позивача проти заочного розгляду справи, що відповідатиме п.1 ч.4 ст.274 ЦПК України. Інших заяв, клопотань від учасників справи не надходило. Інші процесуальні дії не вчинялись. Дослідивши\~ письмові докази у справі, надавши їм оцінку в сукупності, суд приходить до висновку про необхідність часткового задоволення позову, виходячи з такого. Статтею 509 ЦК України\~передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від відповідача виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених\~ст.11 ЦПК України. Згідно з п.1 ч.2\~ст.11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно до\~ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Частиною 1\~ст.1049 ЦК України\~встановлено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві. Відповідно до ст.1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Судом встановлено, що 11.06.2021 між [PERSON] як позикодавцем та [PERSON] як позичальником було укладено договір позики №Х110621-13 (а.с.13-14), за умовами якого позикодавець передає у власність позичальникові, а позичальник приймає у власність від позикодавця грошові кошти в сумі 140\~570 грн. 00 коп., що є еквівалентом 5\~168 доларів США (за курсом НБУ 1 долар США=27,200 грн.) (п.1 договору). Сторони узгодили, що загальна сума у гривнях, яка підлягає поверненню у строки та порядку, обумовленими договором, буде еквівалентом 5\~168 доларів США за курсом продажу долару США на дату здійснення платежу. Строк надання позики 12 місяців з моменту укладення договору, з кінцевим строком повернення 11.06.2022. За домовленістю сторін позика є безпроцентною. Відповідно до п.2 договору, позика отримана позичальником від позикодавця до моменту підписання договору у повному обсязі. Факт отримання [PERSON] позики підтверджується власноруч складеною нею розпискою від 11.06.2021 (а.с.15) та не спростований відповідачем будь-якими доказами у ході розгляду справи судом. Сторонами узгоджено, що повернення позичальником позики здійснюється відповідно до графіку платежів, визначеного у п.5 договору шляхом внесення щомісячних ануїтетних платежів до 11 числа кожного місяця по 11\~723 грн. 20 коп., зі здійсненням останнього платежу до 11.06.2022. Аналізом змісту договору позики суд приходить до висновку, що за своїм характером укладена між сторонами угода є реальною, односторонньою, оплатною та свідчить про\~наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умови. Так, текст договору\~містить безумовне\~та однозначне\~зобов`язання стосовно\~повернення відповідачем\~конкретної грошової\~суми на\~користь позивача.\~Водночас,\~зміст договору\~дає підстави\~стверджувати,\~що відповідач\~визнав наявність\~боргу в\~певному розмірі\~станом на\~визначену дату,\~що свідчить\~про природу\~правових відносин\~між сторонами\~спору.\~Договір містить\~усі необхідні\~реквізити,\~обумовлені його\~характером та\~правовою природою,\~зокрема:\~дату його\~укладення (11.06.2020),\~отримання грошових\~коштів в\~конкретно визначеній\~сумі та\~валюті (140\~570\~грн.\~00\~коп.\~в еквіваленті\~5\~168\~доларів США\~на момент\~надання позики),\~зобов`язання щодо\~їх повернення,\~строкповернення (до 11.06.2022), відповідальність за невиконання чи несвоєчасне виконання боргових зобов`язань (п.8 договору). Відповідно до вимог ст.545 ЦК України, кредитор, прийнявши виконання зобов`язання, повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Так, письмова форма договору позики та наданої позичальником на виконання його умов розписки внаслідок їх реального характеру є доказом передачі грошової суми позичальнику та наявності між сторонами договірних відносин зобов`язально-грошового характеру. Крім того, відсутність заяви позикодавця про повернення їй позичальником коштів у повному обсязі за договором з відсутністю будь-яких претензій, відмітки на розписці від 11.06.2021 про одержання позикодавцем грошей, згідно з положеннями ст.545 ЦК України, свідчать, що зобов`язання з повернення позики [PERSON] не виконала до обумовленого сторонами строку. До того ж, оскільки оригінал договору не містить надпису про повернення суми боргу, тому у суду не має підстав для висновку про новацію, припинення зобов`язання, а так само про зміну правовідносин між сторонами. Згідно зі\~ст.524 ЦК України\~зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Відповідно до\~ч.1\~ст.533\~ЦК України\~грошове\~зобов`язання\~має бути\~виконане у\~гривнях. Разом\~з тим,\~ч.2\~ст.524,\~ч.2\~ст.533\~ЦК України\~допускають,\~що сторони\~можуть визначити\~в грошовому\~зобов`язанні\~грошовий еквівалент\~в іноземній\~валюті. У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобов`язанням, визначається в гривнях за офіційним\~курсом Національного\~банку України, встановленим для відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Оскільки позивач передала відповідачеві позику у розмірі 140\~570 грн. 00 коп., що є еквівалентом 5\~168 доларів США, до спірних правовідносин підлягає застосуванню ч.2 ст.533 ЦК України, оскільки грошове зобов`язання [PERSON] триває, офіційний курс гривні до долара США змінився, відтак визначення умов повернення боргу в еквіваленті до іноземної валюти, визначене у п.7 договору, є правомірним. Правова позиція з цього приводу висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 07.07.2020 у справі №296/10217/15-ц, та підтверджена Верховним Судом у постановах від 13.12.2023 у справі\~№754/5522/22, від 18.10.2023 у справі\~№ 754/2449/22, від 31.05.2023 у справі\~№ 466/6665/21, від 05.04.2023 у справі\~№ 754/16388/19. Разом з тим, суд вважає, що посилання у п.7 договору на застосування саме комерційного курсу, а не офіційного курсу валют по НБУ, прямо суперечить ст.533 ЦК України та свідчить про нікчемність такої умови. Відтак, при вирішенні спору застосуванню підлягає саме офіційний курс НБУ долара США. Враховуючи вищевикладене,\~суд вважає\~доведеними як\~факт укладення\~між позивачем\~та відповідачем\~договору позики\~№Х110621-13\~від 11.06.2021,\~так і\~факт неналежного\~виконання відповідачем\~своїх зобов`язань\~перед позивачем\~щодоповернення\~боргу у\~повному обсязі в строк до 11.06.2022. З огляду на сплату відповідачем боргу в сумі, еквівалентній 862 доларам США, що підтверджено позивачем та не спростовано жодними доказами з боку відповідача, залишок основної суми боргу складає в еквіваленті 4\~306 доларів США (з розрахунку: 5\~168 862). З урахуванням офіційного курсу долара США за даними НБУ станом на момент звернення позивача до суду з позовом 15.09.2022 відповідно до відтиску поштового штемпеля на конверті (а.с.35), що становить 36,5686 грн. за 1 долар США, положень п.7 договору, розмір залишку основної суми боргу складає 157\~464 грн. 39 коп., виходячи з розрахунку: 4\~306 * 36,5686. Оскільки заявлена позивачем сума боргу в розмірі 171\~809 грн. 40 коп. розрахована не вірно, а саме із застосуванням комерційного курсу долара США (39 грн.), а не офіційного курсу (36,5686 грн.), що суперечить приписам ч.2 ст.533 ЦК України, заяв про збільшення розміру позовних вимог в межах встановленого законом процесуального строку позивач та її представник не подавали, тому суд приходить до висновку про часткову доведеність вимог в цій частині із стягненням з відповідача [PERSON] на користь [PERSON] заборгованості за основною сумою боргу 157\~464 грн. 39 коп. Щодо заявлених позивачем 3% річних та інфляційних втрат, нарахованих в порядку ст.625 ЦК України на суму боргу, суд виходить з такого. За положеннями\~ст.ст.525,\~526\~ЦК України\~зобов`язання має\~виконуватись належним\~чином відповідно\~до умов\~договору та\~вимог цього\~Кодексу,\~інших актів\~цивільного законодавства,\~а за\~відсутності таких\~умов та\~вимог \~відповідно до\~звичаїв ділового\~обороту або\~інших вимог,\~що звичайно\~ставляться.Одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається. Згідно з ч.2 ст.625 ЦК України, в разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Оскільки ст.625 ЦК України розміщена в розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України, то вона поширює свою дію на всі зобов`язання, якщо інше не передбачено в спеціальних нормах, які регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань. У ч.3 ст.510 ЦК України визначено, що якщо кожна із сторін у зобов`язанні має одночасно і права, і обов`язки, вона вважається боржником у тому, що вона зобов`язана вчинити на користь другої сторони, і одночасно кредитором у тому, що вона має право вимагати від неї. Отже, грошовим слід вважати будь-яке зобов`язання, що складається, у тому числі, з правовідношення, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій відповідає кореспондуючий обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора. З огляду на викладене слід дійти висновку, що правовідносини, які склалися між сторонами на підставі укладеного ними договору, є грошовими зобов`язаннями. Зважаючи на таку юридичну природу правовідносин сторін як грошові зобов`язання, на них поширюється дія ч.2 ст.625 ЦК України як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання. У постанові №127/15672/16-ц від 08.11.2019 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що невиконання боржником грошового зобов`язання є правопорушенням триваючим, тому право на позов про стягнення коштів на підставі ст.625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову. Звертаючись до суду з позовом, адвокат Гупал Р.М., діючи в інтересах [PERSON] , зазначив, що відповідач частково погасила борг, сплативши загалом грошові кошти у сумі, еквівалентній 862 доларам США до 11.09.2021. При цьому, 13.10.2021 [PERSON] було пред`явлено вимогу, нотаріально посвідчену приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Кучер А.А., про дострокове повернення усієї суми позики у зв`язку з порушенням виконання зобов`язань за графіком. Позикодавцем визначено строк повернення позики [PERSON] до 21.10.2021. Поняття «строк договору», «строк виконання зобов`язання» та «термін виконання зобов`язання» згідно з приписами ЦК України мають різний зміст. \~Відповідно до\~ст.251\~ЦК України\~строком є\~певний період\~у часі,\~зі сплином\~якого пов`язана\~дія чи\~подія,\~яка має\~юридичне значення\~(ч.1); терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками,\~місяцями, тижнями, днями або годинами, а термін \~календарною датою\~або вказівкою\~на подію,\~яка має\~неминуче настати\~(ст.252\~ЦК України). Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору (ч.1 ст.631 ЦК України). Цей строк починає спливати\~з моменту укладення договору (ч.2), хоча сторони можуть встановити, що його умови застосовуються до відносин між ними, які виникли до укладення цього договору (ч.3). Закінчення строку договору не звільняє сторони\~від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору\~(ч.4 ст.631 ЦК України). Відтак,\~закінчення строку договору, який був належно виконаний лише однією стороною, не звільняє другу сторону від відповідальності за невиконання чи неналежне виконання нею\~її обов`язків під час дії договору. Поняття «строк виконання зобов`язання» і «термін виконання зобов`язання» охарактеризовані у ст.530 ЦК України: якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). З огляду на викладене, строк (термін) виконання зобов`язання може збігатися зі строком договору, а може бути відмінним від нього, зокрема коли сторони погодили строк (термін) виконання ними зобов`язання за договором і визначили строк останнього, зазначивши, що він діє до повного виконання вказаного зобов`язання. Так, [PERSON] пред`явленням вимоги від 13.10.2021 до [PERSON] про дострокове повернення позики у строк до 21.10.2021, тобто до закінчення строку дії договору 11.06.2022, змінила строк виконання зобов`язань в розумінні ч.2 ст.1050 ЦК України, тому саме з 22.10.2021 воно є простроченим. Як зазначив представник позивача, з урахуванням курсу долара США станом на 11.09.2021 (26,90 грн. за 1 долар США), 11.10.2021 (26,55 грн. за 1 долар США), 21.10.2021 (26,55 грн. за 1 долар США) та положень п.7 договору, відповідач мала сплатити до 11.10.2021 11\~723,20 грн. (еквівалент 431 доларів США), до 11.10.2021 11\~723,20 грн. (еквівалент 431 доларів США), до 21.10.2021 117\~123,20 доларів США (еквівалент 4306 доларів США). Враховуючи несплату відповідачем позики відповідно до умов договору, заборгованість становила: станом на 11.09.2021 11\~723,20 грн., на 11.10.2021 23\~446,40 грн., на 21.10.2011 117\~123,20 грн. З урахуванням обмежень щодо застосування ст.625 ЦК України в період дії воєнного стану відповідно до Закону України від 15.03.2022 №2120-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану», розрахунок збитків представником позивача наведено за період з 12.09.2021 до 23.02.2022, зокрема, за заборгованістю за вересень 2021 року за період з 12.09.2021 до 11.10.2021, за заборгованістю за жовтень 2021 року за період з 12.10.2021 до 21.10.2021, за загальною сумою боргу за період з 22.10.2021 до 23.02.2022. За результатами проведеного розрахунку, представником позивача заявлено до стягнення 5\~258,96 грн. інфляційних втрат. Крім того, представником позивача заявлено до стягнення 3% річних, нарахованих за період з 12.09.2021 до 23.02.2022 у загальному розмірі 1\~251,50 грн., зокрема, за заборгованістю за вересень 2021 року у сумі 11\~723 грн. 20 коп. за період з 12.09.2021 до 11.10.2021, за заборгованістю за жовтень 2021 року у сумі 26\~446 грн. 40 коп. за період з 12.10.2021 до 21.10.2021, за загальною сумою боргу у сумі 117\~123,20 грн. за період з 22.10.2021 до 23.02.2022. За змістом ст.625 ЦК України, нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання та полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Установивши, що свій обов`язок повернути позику позивачеві відповідач [PERSON] не виконала, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з останньої 3 % річних від простроченої суми боргу. До того ж, про можливість застосування ст.625 ЦК України у разі прострочення виконання зобов`язань позичальником також зазначено у п.8 договору позики (а.с.13-зворот). З урахуванням офіційного курсу долара США за даними НБУ, станом на 11.09.2021 (26,7264 грн. за 1 долар США), 11.10.2021 (26,3515 грн. за 1 долар США), 21.10.2021 (26,2078 грн. за 1 долар США) та положень п.7 договору, відповідач мала сплатити до 11.10.2021 11\~519,08 грн. (еквівалент 431 доларів США), до 11.10.2021 11\~357,50 грн. (еквівалент 431 доларів США), до 21.10.2021 112\~850,79 доларів США (еквівалент 4306 доларів США). Вирішуючи спір в межах заявлених вимог, розрахунок 3% річних є наступним: -за заборгованістю за вересень 2021 року за період з 12.09.2021 до 11.10.2021: 11\~519,08 грн. : 100%*3%: 365 *30 = 28,40 грн.; -за заборгованістю за жовтень 2021 року за період з 12.10.2021 до 21.10.2021: (11\~519,08 + 11\~357,50) грн. : 100% 83%:365*10 = 18,80 грн.; -за загальною сумою боргу за період з 22.10.2021 до 23.02.2022: 112\~850,79 грн. : 100%*3% : 365 *125 = 1\~159,42 грн. Таким чином, загальний розмір 3% річних складає 1206,62 грн. (з розрахунку: 28,40 + 18,80 + 1\~159,42). Перевіривши наведений позивачем розрахунок 3% річних, судом встановлено, що він є арифметично невірним, оскільки розрахований без застосування офіційного курсу НБУ для визначення розміру боргу, у зв`язку з чим суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача 3% річних у сумі 1 159 грн. 42 коп. Стосовно заявлених інфляційних втрат, то суд не знаходить правових підстав для їх стягнення, оскільки індекс\~інфляції (індекс\~споживчих цін)\~ це\~показник,\~що характеризує\~динаміку загального\~рівня цін\~на товари\~та послуги,\~в той\~час як\~зазначена норма\~ЦК\~України\~щодо сплати\~заборгованості з\~урахуванням установленого\~індексу інфляції\~поширюється лише\~на випадки\~прострочення виконання\~грошового зобов`язання,\~яке визначене\~договором у\~національній валюті\~-\~гривні,\~а не\~в іноземній\~або в\~еквіваленті до\~іноземної валюти,\~тому індексація\~у цьому\~випадку застосуванню\~не підлягає. У\~випадку порушення\~грошового зобов`язання,\~предметом якого\~є грошові\~кошти,\~виражені в\~гривнях з\~визначенням еквівалента\~в іноземній\~валюті,\~втрати від\~знецінення національної\~валюти внаслідок\~інфляції відновлюються\~еквівалентом іноземної\~валюти. Таких\~висновків у\~подібних правовідносинах\~дійшов Верховний\~Суд України\~у постанові\~від 01.03.2017\~у справі\~№6-284цс17. Наведений висновок не був змінений, і Велика Палата Верховного Суду у постанові від 07.07.2020 у справі №296/10217/15-ц від нього не відступила. Крім того, цей висновок Верховного Суду України був неодноразово застосований Верховним Судом, зокрема: у постановах Касаційного цивільного суду від 25.11.2019 у справі №130/1058/16; від 23.10.2019 у справі №369/661/15-ц; від 23.09.2019 у справі №638/4106/16-ц; від 20.02.2019 у справі №638/10417/15-ц. Зважаючи на наведене та з урахуванням висновків Верховного Суду, суд дійшов висновку про помилковість доводів представника позивача щодо необхідності стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] інфляційних нарахувань, оскільки втрати від знецінення національної валюти внаслідок інфляції відновлені шляхом застосування еквівалента іноземної валюти та перерахунку суми з урахуванням зміни курсу гривні до зазначеного в еквіваленті офіційного курсу долара США, у тому числі й при вирішенні вимоги щодо стягнення основної суми боргу. Відтак, вимоги в частині стягнення інфляційних втрат є безпідставними та задоволенню не підлягають. При вирішенні вимоги про стягнення неустойки, нарахованої за порушення виконання відповідачем зобов`язань, суд виходить з такого. За правилами ст.549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. \~ \~ \~ \~ Відповідно до ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Умовами п.8 договору передбачено, що за несвоєчасне повернення позики (її чергової частини за графіком) позичальник сплачує позикодавцю неустойку у розмірі 1% від суми займу за кожен день існування простроченої заборгованості. Для розрахунку неустойки у формі пені представником позивача прийнято період для розрахунку з 12.09.2021 до 23.02.2022 (165 днів), ставка неустойки 1% за кожен день прострочення, розмір простроченої суми боргу в еквіваленті по курсу долара США станом на 21.10.2021 (26,55 грн.) 117\~123,20 грн. Таким чином, за результатами проведених арифметичних підрахунків, суму пені визначено у розмірі 193\~253 грн. 28 коп. Однак, суд не може повністю погодитись із розрахованим судом розміром пені, оскільки для його розрахунку представником позивача невірно визначену основну суму простроченого боргу, яка має визначатись в еквіваленті саме за офіційним, а не комерційним, курсом НБУ та станом на момент звернення до суду з позовом, а також періоди для розрахунку, адже зобов`язання за усією сумою боргу є простроченим саме з 22.10.2021, зважаючи на зміну строку виконання позикодавцем в результаті пред`явлення вимоги про дострокове повернення боргу. Вирішуючи спір в межах заявлених вимог, розрахунок пені є наступним: -за заборгованістю за вересень 2021 року за період з 12.09.2021 до 11.10.2021: 11\~519,08 грн. *1% *30 днів = 3\~455,72 грн.; -за заборгованістю за жовтень 2021 року за період з 12.10.2021 до 21.10.2021: (11\~519,08 + 11\~357,50) грн. * 1% *10 днів = 2 287,66 грн.; -за загальною сумою боргу за період з 22.10.2021 до 23.02.2022: 112\~850,79 грн. * 1% *125 днів = 141\~063,49 грн. Таким чином, загальний розмір пені складає 146\~806 грн. 87 грн. Хоча й сума нарахованої пені є істотною та перевищує розмір подвійної облікової ставки НБУ, однак розмір пені було погоджено сторонами під час підписання договору позики, що відповідає принципу свободи договору, доказів оспорювання відповідачем зазначеного пункту договору до моменту подання позовної заяви та в ході розгляду справи судом матеріали справи не містять. Клопотань про зменшення розміру пені із підтвердженням існування обставин, визначених ч.3 ст.551 ЦК України, відповідач не заявляла, а судом не встановлено. Підсумовуючи викладене, суд доходить висновку про часткову обґрунтованість заявлених вимог в результаті допущених представником позивача помилок при розрахунку боргу та безпідставність вимоги про стягнення інфляційних збитків, що визначає необхідність їх часткового задоволення шляхом стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованості за договором позики №Х110621-13 від 11.06.2021 у сумі 157\~464 грн. 39 коп. основна сума боргу, 1159 грн. 42 коп. 3% річних, 141\~063 грн. 49 коп. пеня за несвоєчасне виконання зобов`язань, а загалом 299 687 грн. 30 коп. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат згідно зі ст.141 ЦПК України, суд враховує часткове задоволення позовних вимог (на 81%), а тому вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 3 009 грн. 74 коп. пропорційно частині задоволених вимог. Відповідно до ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат,\~пов`язаних з\~розглядом справи,\~належать,\~зокрема,\~витрати на професійну правничу допомогу. Як слідує\~зі ст.137\~ЦПК України,\~витрати,\~пов`язані\~з правничою\~допомогою адвоката,\~несуть сторони,\~крім випадків\~надання правничої\~допомоги за\~рахунок держави.\~За результатами\~розгляду справи\~витрати на\~правничу допомогу\~адвоката підлягають\~розподілу між\~сторонами разом\~з іншими\~судовими витратами.\~Для цілей\~розподілу судових\~витрат:\~1)\~розмір витрат\~на правничу\~допомогу адвоката,\~в тому\~числі гонорару\~адвоката за\~представництво в\~суді та\~іншу правничу\~допомогу,\~пов`язану зі\~справою,\~включаючи підготовку\~до її\~розгляду,\~збір доказів\~тощо,\~а також\~вартість послуг\~помічника адвоката\~визначаються згідно\~з умовами\~договору про\~надання правничої\~допомоги та\~на підставі\~відповідних доказів\~щодо обсягу\~наданих послуг\~і виконаних\~робіт та\~їх вартості,\~що сплачена\~або підлягає\~сплаті відповідною\~стороною або\~третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У силу ч.8 ст.141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Як слідує з матеріалів справи, 12.09.2022 між [PERSON] та адвокатом Гупалом Р.М. було укладено договір про надання правової допомоги б/н. За умовами договору адвокат надав клієнтові такі послуги: консультація 1300 грн., юридичний аналіз законодавства та судової практики з питань, викладених у позовній заяві 2600 грн., підготовка та подання позовної заяви 6500 грн., у загальній сумі 10\~400 грн., що зафіксовано в акті наданих послуг від 14.09.2022 (а.с.25). Рахунком-фактурою №б/н від 14.04.2022 підтверджено факт оплати [PERSON] послуг адвоката у сумі 10\~400 грн. (а.с.26). Разом з тим, до позовної заяви не долучено платіжних доручень на підтвердження дійсності оплати позивачем послуг адвоката в сумі 35\~478 грн. 66 коп., які б в сукупності підтверджували факт понесення позивачем таких витрат та наявність підстав для їх відшкодування в такому розмірі. З огляду на це суд вважає за можливе відшкодувати позивачеві лише 8 424 грн. 00 коп. з документально підтверджених витрат на правничу допомогу пропорційно частині задоволених вимог.

Outcome: partial