Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-22 00:00:00

[PERSON] через свого представника, адвоката Радамовського М.М. звернулася в суд із вказаним вище позовом. Посилалася на те, що вона 10.09.2020 року придбала за договором купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Сокирянського районного нотаріального округу Чернівецької області Гапчуком В.М. за реєстровим номером 621 земельну ділянку, загальною площею 0,1800 га, кадастровий номер 7324088000:01:001:0156, цільове призначення якої - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна земельна ділянка), що розташована за адресою: [ADDRESS] . Також 10.09.2020 року вона придбала за договорами купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Сокирянського районного нотаріального округу Чернівецької області Гапчуком В.М. за реєстровими номерами 619, 620, 621 житловий будинок літ. «А», житловою площею 82,50 кв.м., загальною площею 140,80 кв.м., з вбудованим магазином літ. «Б», загальною площею 127,80 кв.м., з господарськими будівлями та спорудами, що розташовані на земельній ділянці, загальною площею 0,1800 га, кадастровий номер 7324088000:01:001:0156, цільове призначення якої на той час було - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна земельна ділянка) за адресою: [ADDRESS] . Маючи на меті здійснити на цій земельній ділянці будівництво нежитлових будівель комерційного призначення, на її замовлення відповідною землевпорядною організацією було здійснено зміну цільового призначення земельної ділянки - для будівництва та обслуговування будівель торгівлі. На зазначеній земельній ділянці вона за власні кошти здійснила будівництво торговельно-розважального комплексу, загальною площею 3500,6 м. кв. На теперішній час вона закінчила будівництво вказаної будівлі. З метою узаконення самочинно побудованих будівель та споруд, отримання на них всіх необхідних документів, вона звернулась до Державної інспекції архітектури та містобудування України, проте їй в цьому було відмовлено. Також зазначила, що при самовільному будівництві цієї нежитлової будівлі права інших осіб не порушені, а побудована нежитлова будівля за межі належної їй земельної ділянки не виходять. На даний час вона позбавлена можливості зареєструвати Декларацію про готовність належної їй нежитлової будівлі до експлуатації по амністії та внести до Державного реєстру інформацію щодо зміни об`єкта речового права власності і повноцінно здійснювати правомочність належного їй майна, що стало підставою на звернення до суду. Враховуючи викладене просила суд визнати за нею право власності на нерухоме майно: нежитлові приміщення підвалу літ. «Пд», загальною площею 760,8 кв.м., нежитлові приміщення І поверху, загальною площею 1084,4 кв.м., нежитлові приміщення ІІ поверху, загальною площею 1081,6 кв.м., нежитлові приміщення ІІІ поверху, загальною площею 623,8 кв.м., що складає загальну площу торговельно-розважального комплексу літ. «Ж» 3550,6 кв.м., розташованого за адресою: [ADDRESS] . Позивачка та її представник в судове засідання не з`явилися, натомість адвокат Радамовський М.М. 08.05.2024 року звернувся до суду з клопотанням про проведення розгляду справи без його участі та участі позивачки, заявлені позовні вимоги підтримують повністю. 08.05.2024 року представник відповідача Сокирянської міської ради Дністровського району Чернівецької області Сираєва Н.С. надала суду письмову заяву про розгляд справи без її присутності, вирішення позову залишила на розсуд суду. У відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. З`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, вивчивши та дослідивши матеріали справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті суд вважає, що позов [PERSON] підлягає задоволенню з огляду на наступне. Статтею 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи. Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. За приписами\~частини першої\~статті 2\~ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до змісту статті 375 ЦК України власник земельної ділянки має право зводити на ній будівлі та споруди, створювати закриті водойми, здійснювати перебудову, а також дозволяти будівництво на своїй ділянці іншим особам. Власник земельної ділянки набуває право власності на зведені ним будівлі, споруди та інше нерухоме майно. Право власника на забудову здійснюється ним за умови додержання архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил, а також за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням. Правові наслідки самочинної забудови, здійсненої власником на його земельній ділянці, встановлюються ст.376 цього Кодексу. Згідно з ч.1-ч.3 ст.376\~ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. За рішенням суду на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб (частина п`ята статті 376 ЦК України). Таку правову позицію висловила Велика палата Верховного Суду в постанові №916/2791/13 від 07.04.2020 року. Судом встановлено, що згідно договору купівлі-продажу земельної ділянки від 10.09.2020 року, посвідченого приватним нотаріусом Сокирянського районного нотаріального округу Чернівецької області Гапчуком В.М. за реєстровим номером 621 та Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №223534187 від 10.09.2020 року, позивачка [PERSON] є власником земельної ділянки загальною площею 0,18 га, кадастровий номер 7324088000:01:001:0156, цільове призначення якої - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна земельна ділянка), що розташована за адресою: [ADDRESS] . Згідно договору купівлі-продажу житлового будинку (квартири) від 10.09.2020 року, посвідченого приватним нотаріусом Сокирянського районного нотаріального округу Чернівецької області Гапчуком В.М. за реєстровим номером 619 та Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №223531180 від 10.09.2020 року, позивачка [PERSON] є власником житлового будинку (квартира) літ. А, загальною площею 140,8 кв.м., житловою площею 82,5 кв.м., що розташована за адресою: [ADDRESS] . Згідно договору купівлі-продажу магазину від 10.09.2020 року, посвідченого приватним нотаріусом Сокирянського районного нотаріального округу Чернівецької області Гапчуком В.М. за реєстровим номером 620 та Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №223532968 від 10.09.2020 року, позивачка [PERSON] є власником приміщення магазину літ. Б, загальною площею 127,8 кв.м., що розташована за адресою: [ADDRESS] . Згідно технічного паспорту будівлі громадського призначення, виготовленого ФОП [PERSON] 26.03.2024 року, [PERSON] на земельній ділянці здійснила будівництво торговельно-розважального комплексу літ. «Ж» загальною площею 3550,6 кв.м. ФОП [PERSON] було проведено технічне обстеження торгівельно-розважального комплексу по [ADDRESS] , за результатами технічного обстеження об`єкта, його технічний стан несучих та огороджувальних конструкцій оцінюється як нормальний (фактичні зусилля в елементах та перерізах конструкції не перевищують допустимих, відсутні дефекти та пошкодження, які знижують несучу здатність та довговічність або перешкоджають нормальній експлуатації). Об`єкт в цілому відповідає вимогам Державних стандартів, міцності, стійкості та необхідної довговічності. Окрім цього, експертом було рекомендовано вказаний об`єкт до здачі в експлуатацію, після погодження з компетентними органами. Таким чином, судом встановлено, що позивачка [PERSON] було здійснено будівництво торгівельно-розважального комплексу на належній їй на вказаних вище правових підставах земельній ділянці по [ADDRESS] . Верховний Суд в своїх постановах неодноразово зазначав, що для того щоб визнати об`єкт самочинним будівництвом, достатньо однієї з ознак, а саме: об`єкт нерухомості збудований або будується на земельній ділянці, яку не було відведено для цієї мети; об`єкт нерухомості збудований або будується без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проєкту; об`єкт нерухомості збудований або будується з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Разом з цим, Верховний Суд у постанові від 21.10.2020 року в справі № 910/2939/193 висловив таку правову позицію: «Зміст приписів статті 376\~ЦК України підтверджує неможливість застосування інших, ніж ті, що встановлені цією статтею, способів легітимізації (узаконення) самочинного будівництва та набуття права власності на такі об`єкти. Реєстрація права власності на самочинне будівництво за особою, яка його здійснила, не змінює правовий режим такого будівництва як самочинного». За вказаною правовою позицією, існують випадки, коли можна визнати право власності на самочинно збудований об`єкт за рішенням суду. Такими випадками є: надання земельної ділянки в установленому порядку особі, яка здійснила самочинне будівництво, під уже збудоване майно і визнання права власності за цією особою; визнання права власності на нерухоме майно на вимогу власника (користувача) земельної ділянки, на якій майно збудовано, якщо це не порушує права інших осіб. Згідно з правовим висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 23 вересня 2019 року у справі № 309/3887/17, звернення до суду з позовом про визнання права власності на самочинне будівництво має здійснюватися за наявності даних про те, що це питання було предметом розгляду компетентного державного органу, рішення якого чи його відсутність дають підстави вважати про наявність спору про право. Згідно витягу з Реєстру будівельної діяльності Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва від 11.04.2024 року, [PERSON] відмовлено у прийнятті об`єкта в експлуатацію. Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. За статтею 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом. Право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом. Право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації (стаття 331 ЦК України). За змістом частини 3 ст.376 ЦК України, право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно. При цьому формулювання положень статті 376 ЦК України виключають можливість існування інших способів легітимізації самочинного будівництва та набуття права власності на таке нерухоме майно, ніж ті, що встановлені цією статтею. Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Оскільки судом встановлено, що позивачка [PERSON] здійснила будівництво торгівельно-розважального комплексу на належній їй на праві приватної власності земельній ділянці, будівництво вказаного об`єкту не порушує прав та інтересів будь-яких інших третіх осіб, суд вважає, що наявні всі правові підстави для задоволення поданого нею позову, з метою захисту її порушеного права. На підставі викладеного та

Outcome: approved