Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-12 00:00:00

08.05.2024 р. [PERSON] звернулась до Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області з заявою про видачу обмежувального припису стосовно кривдника [PERSON] , в якій просила: - видати відносно [PERSON] , [INFO] , строком на шість місяців обмежувальний припис, яким: - заборонити [PERSON] наближатись на відстань менш ніж 100 (сто) метрів до житлового будинку [ADDRESS] і є місцем постійного проживання [PERSON] - заборонити [PERSON] особисто і через третіх осіб розшукувати [PERSON] , якщо вона за власним бажанням перебуває в місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; - заборонити [PERSON] вести листування, телефонні переговори з [PERSON] або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Заява мотивована тим, що з вересня 2023 року по сьогоднішній день заявниця та їх дитина потерпає від домашнього насильства з боку її чоловіка [PERSON] , а саме щодо неї застосовується психологічне насильство, погрози фізичного розправлення, образи нецензурними словами. [PERSON] неодноразово притягувався Золотоніським міськрайонним судом Черкаської області до адміністративної відповідальності за ч.1 с. 173-2 КУпАП та був засуджений вироком суду від 01.03.2024 р. за ст.126-1 КК України (домашнє насильство). Заявниця разом із дітьми проживає у відділенні «Денний центр соціально- психологічної допомоги» з 10 квітня 2024 року і по даний час. Ухвалою судді Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 09.05.2024 відкрито провадження за правилами окремого провадження та призначено справу до судового розгляду. У судовому засіданні заявниця та її представник заяву підтримали у повному обсязі та просили задовольнити. У судовому засіданні заінтересована особа [PERSON] не заперечував проти задоволення заяви. Суд, заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що заява підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України "Про запобігання та протидію домашньому насильству" домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи. Відповідно до частини першої ст. 24 Закону України "Про запобігання та протидію домашньому насильству" до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належать: 1) терміновий заборонний припис стосовно кривдника; 2) обмежувальний припис стосовно кривдника; 3) взяття на профілактичний облік кривдника та проведення з ним профілактичної роботи; 4) направлення кривдника на проходження програми для кривдників. За пунктом 7 частини першої статті 1 Закону України "Про запобігання та протидію домашньому насильству" обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи. Оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи (п. 9 ч. 1 ст. 1 Закону). Відповідно до ст. 26 Закону України" Про запобігання та протидію домашньому насильству" право звернутися до суду з заявою про видачу обмежувального припису стосовно кривдника мають: 1)постраждала особа або її представник; 2)у разі вчинення домашнього насильства стосовно дитини -батьки або інші законні представники дитини, родичі дитини (баба, дід, повнолітні брат, сестра),мачуха або вітчим дитини, а також орган опіки та піклування; 3)у разі вчинення домашнього насильства стосовно недієздатної особи-опікун, орган опіки та піклування. Обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: 1)заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; 2)усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; 3)обмеження спілкування з постраждалою дитиною; 4)заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування),навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; 5)заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 6)заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. Обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців. Законом України "Про запобігання та протидію домашньому насильству" визначено, що видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків. Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві. Аналогічний висновок викладено у постановах Верховного Суду: від 21 листопада 2018 року у справі N 756/2072/18 (провадження N 61-19328св18), від 09 грудня 2019 року у справі N 756/11732/18 (провадження N 61-49077св18). Згідно з ч. 8 ст. 26 Закону України "Про запобігання та протидію домашньому насильству" порядок видачі судом обмежувального припису визначається Цивільним процесуальним кодексом України. Відповідно до статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюванних прав, свобод чи інтересів. У силу статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно положень глави 13 Розділу IV ЦПК України справи про видачу і продовження обмежувального припису розглядаються судами в порядку окремого провадження. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 350-2 ЦПК України заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства, або її представником - у випадках, визначених Законом України "Про запобігання та протидію домашньому насильству". Суди під час вирішення такої заяви мають надавати оцінку всім обставинам та доказам у справі, вирішувати питання про дотримання прав та інтересів заінтересованих осіб. Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві. Відповідно до п. 3 ч. 1, ч. 2 ст. 350-4 ЦПК України у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності). У разі неможливості надати докази, визначені пунктом 3 частини першої цієї статті, до заяви може бути додано клопотання про їх витребування. За таких обставин, положеннями чинного ЦПК України чітко зазначено, що звертаючись до суду із заявою про видачу обмежувального припису заявник повинен надати суду докази, що підтверджують необхідність видачі судом обмежувального припису. Виняток із вищенаведеного поширюється лише на випадки неможливості надання доказів, у разі чого заявником може бути подане клопотання про їх витребування. Так, із копії вироку Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 01.03.2024 р. вбачається, що [PERSON] визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.126-1 КК України, а саме щодо вчинення домашнього насильства щодо своєї дружини [PERSON] . Зі змісту даного вироку судом встановлено, що [PERSON] неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, тобто за вчинення домашнього насильства відносно своєї дружини [PERSON] . Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Згідно висновку спеціаліста у галузі судово-медичної експертизи від 11 квітня 2024 року, у [PERSON] виявлені тілесні ушкодження у вигляді синців та садно на голові, синці на грудній клітці, садна на правій верхній кінцівці, рана та синець на правому стегні, які винили від дії тупого твердого предмета та відносяться до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я. Відповідно до договору купівлі-продажу житлового будинку від 08 грудня 2021 року, посвідченого приватним нотаріусом Шипович Я.І., [PERSON] придбала будинок по [ADDRESS] . З довідки № 87 від 16 квітня 2024 року, виданої КУ «ЦНАП Новодмитрівської сільської ради» вбачається, що [PERSON] разом із дітьми: [PERSON] , 2011 р.н., [PERSON] , 2013 р.н., [PERSON] , 2023 р.н., проживає у відділенні «Денний центр соціально-психологічної допомоги» з 10 квітня 2024 року і по дату видачі довідки. Відповідно до частини 1 статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Оцінюючи вищенаведені докази, суд констатує, що заявник зазнала зі сторони заінтересованої особи домашнього насильства у формі психологічного та фізичного насильства, що підтверджено в судовому засіданні самою заінтересованою особою, відтак, наявні обґрунтовані ризики продовження вчинення заінтересованою особою насильства відносно неї в майбутньому та настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, тому суд приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення вимог заявника. Враховуючи вищенаведені вимоги закону та встановлені обставини справи, з урахуванням оцінки ризиків та з метою уникнення у майбутньому домашнього насильства в будь-якому прояві, захисту прав постраждалої [PERSON] . суд вважає за необхідне видати обмежувальний припис стосовно [PERSON] у вигляді заходів тимчасового обмеження його прав, про які просила заявник, строком на 4 місяці. При цьому, суд вважає, що саме такий строк дії обмежувального припису як 4 місяці є пропорційним та необхідним, у тому числі для запобігання подальшого розвитку конфлікту, захисту здоров`я особи. У силу ч. 3 ст. 350-5 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, суд відносить на рахунок держави. Згідно із ч. 4 ст. 350-6 ЦПК України рішення суду про видачу обмежувального припису підлягає негайному виконанню, а його оскарження не зупиняє виконання.

Outcome: partial