Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-14 00:00:00

В лютому 2023р. позивач [PERSON] звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом (а.с. 1а-11) до відповідачів: [PERSON] , [PERSON] , в якому просив суд: 1) з метою погашення заборгованості відповідача [PERSON] перед позивачем за договором позики від 08 липня 2019р. (далі по тексту - договір позики), зі змінами, які внесені додатковою угодою № 1 від 08 липня 2020р. (далі по тексту - додаткова угода), в сумі 325000,00 дол. США основного зобов`язання звернути стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки від 08 липня 2019р. (далі по тексту - договір іпотеки), який посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шишкіною А.О. за реєстровим № 3621 зі змінами, які внесені договором від 08 липня 2020р. про внесення змін до договору іпотеки, який посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шишкіною А.О. за реєстровим № 1374, а саме на: -квартиру [ADDRESS] , яка складається з однієї житлової кімнати, загальною площею 39,20 кв.м, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 888244080000, і яка належить [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого Першою київською державною нотаріальною конторою 05 січня 1999р. за реєстровим №9-4; -квартиру [ADDRESS] , яка складається з двох житлових кімнат, загальною площею 52,30 кв.м, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1350409480000, і яка належить [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шишкіною А.О. 13 вересня 2017р., за реєстровим № 4499; -квартиру [ADDRESS] , яка складається з двох житлових кімнат, загальною площею 55,8 кв.м, реєстраційний номер об`єкта: 240006480000, яка належить [PERSON] , на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шишкіною А.О. 12 грудня 2013р. за реєстровим № 6446 - у спосіб реалізації предмета іпотеки, шляхом проведення електронного аукціону у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження» за ціною на рівні, не нижчому за звичайні ціни на такий вид майна на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності або незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій (далі по тексту - вимога № 1); 2) стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача залишок боргу договором позики зі змінами, які внесені додатковою угодою, в розмірі 89470,07 дол. США (далі по тексту - вимога № 3); 3) стягнути з відповідачів на користь позивача, понесені судові витрати. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що 08 липня 2019р. між позивачем та відповідачем [PERSON] було укладено договір позики, проте останній не виконав своїх зобов`язань за договором позики, грошових коштів позивачу, у встановлений строк до 08 липня 2021р. не повернув, у зв`язку із чим його основний борг на день звернення до суду складає 325000,0 дол. США, враховуючи зміни, які були внесені додатковою угодою до договору позики. Також позивач вказував, що відповідач [PERSON] та майновий поручитель [PERSON] ігнорують його вимоги, ухиляються від отримання поштової кореспонденції, а тому порушують права позивача. Оскільки вирішити в досудовому порядку спір не можливо, оцінка вартості предмету іпотеки на час звернення до суду з позовом, не забезпечує всієї суми заборгованості, позивач вимушений був звернутись до суду з вказаним позовом для захисту свого порушеного права. Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва від 29 березня 2023р. було відкрите провадження у справі за правилами загального позовного провадження, і призначено справу в підготовче засідання. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 30 жовтня 2023р. закрито підготовче засідання та призначено справу до розгляду по суті. До судового засідання 15 травня 2024р. стороною позивача було подано до суду заяву про розгляд справи у відсутність сторони позивача, яка заявлені позовні вимоги підтримує в повному обсязі, з підстав наведених в позові, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] , про час та місце розгляду справи були повідомлені в установленому законом порядку, в судові засідання не з`являлися, поважності причин неявки не повідомили, у встановлений судом строк, відзиви на позов відповідачами не подавались. Оскільки, сторона позивача не заперечувала проти проведення заочного розгляду справи і відповідно до ст. ст. 280, 282 ЦПК України суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Суд, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом, 08 липня 2019р. між відповідачем [PERSON] та позивачем [PERSON] було укладено договір позики за яким позивач передав відповідачу [PERSON] в позику 135000,0 дол. США, які він зобов`язувався повернути до 08 липня 2020р. В забезпечення виконання зобов`язань боржника за договором позики, 08 липня 2019р. між [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , як майновим поручителем було укладено договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шишкіною А.О. за реєстровим № 3621, згідно якого: - [PERSON] передав в іпотеку квартиру [ADDRESS] , яка складається з двох житлових кімнат, загальною площею 52,30 кв. м, реєстраційний номер об`єкта 1350409480000, і яка належить [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шишкіною А.О. 13 вересня 2017р. за реєстровим № 4499, номер запису про право власності: 22307128, зареєстроване державним реєстратором приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шишкіною А.О. 13 вересня 2017р.; -майновий поручитель [PERSON] передав в іпотеку квартиру [ADDRESS] , яка складається з однієї житлової кімнати, загальною площею 39,20 кв. м, реєстраційний номер об`єкта 888244080000, і яка належить [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого Першою київською державною нотаріальною конторою 05 січня 1999р. за реєстровим №9-4, номер запису про право власності: 13922486, зареєстроване державним реєстратором приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ковальчук С.П. 29 березня 2016р.; 08 липня 2019р. до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно були внесені відомості про реєстрацію іпотеки та обтяження прав щодо квартир, зазначених вище. Судом встановлено, що 08 липня 2020р. між [PERSON] та [PERSON] було укладено додаткову угоду № 1 до договору позики, за якою [PERSON] додатково передав [PERSON] 190000,0 дол. США, у зв`язку із чим загальний борг став становити 325000,0 дол. США, які [PERSON] зобов`язувався повернути до 08 липня 2021р. 08 липня 2020р. в забезпечення виконання зобов`язань боржника за договором позики, з урахуванням додаткової угоди, між [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] було укладено договір про внесення змін до договору іпотеки від 08 липня 2019р., за яким [PERSON] додатково передав [PERSON] в іпотеку квартиру [ADDRESS] , яка складається з двох житлових кімнат, загальною площею - 55,8 кв. м, Реєстраційний номер об`єкта: 240006480000, яка належить [PERSON] на праві власності, на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шишкіною А.О. 12 грудня 2013р. за реєстровим №6446; номер запису про право власності: 3820868, зареєстроване державним реєстратором приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шишкіною А.О. 12 грудня 2013р. 08 липня 2020р. до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно були внесені відомості про реєстрацію іпотеки та обтяження прав на вказану вище квартиру. Протягом всього часу розгляду справи в суді першої інстанції, не встановлено, що відповідач [PERSON] виконав свої зобов`язання за договором позики, та повернув позивачу, як кредитору, у встановлений строк до 08 липня 2021р. суму позики в розмірі 325000,0 дол. США. З матеріалів справи вбачається, що в позасудовому порядку, 22 грудня 2021р. позивач [PERSON] оформив вимоги до боржника [PERSON] та майнового поручителя [PERSON] про усунення порушення щодо виконання зобов`язання за договором позики, які 23 грудня 2021р. були направлені цінними листами з описами вкладення на адреси зареєстрованого місця проживання відповідачів: [PERSON] ( [ADDRESS] ) та [PERSON] ( [ADDRESS] ), а останньому також додатково за адресою належної йому квартири, що була передана в іпотеку ( [ADDRESS] ). У зазначених досудових вимогах позивач [PERSON] , в порядку ст. 35 Закону України «Про іпотеку» вказав попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі неповернення суми позики. Однак, вказані поштові відправлення не були отримані адресатами та повернулися на адресу відправника. Згідно пункту 9.4. договору іпотеки, будь-які повідомлення, які направляються сторонами одна одній в рамках цього договору, повинні бути здійснені в письмовій формі та будуть вважатись поданими належним чином, якщо вони надіслані листом на замовлення або доставлені особисто на адресу сторін. Згідно правового висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 29 вересня 2020р. по справі № 757/13243/17 належним слід вважати надсилання вимоги з дотриманням встановленого договором порядку на адресу отримувача, яка вказана в договорі або додатково повідомлена відповідно до умов договору. Велика Палата Верховного Суду звертає увагу на те, що належним дотриманням іпотекодержателем процедури повідомлення іпотекодавця та боржника, якщо він є відмінним від іпотекодавця, про вимогу стосовно усунення порушення також слід вважати також таке повідомлення, що було надіслане належним чином, проте не отримане внаслідок недбалості або ухилення від отримання. В разі дотримання іпотекодержателем порядку належного надсилання вимоги про усунення порушення основного зобов`язання діє презумпція належного повідомлення іпотекодержателя про необхідність усунення порушень основного зобов`язання, яка може бути спростована іпотекодавцем в загальному порядку. Отже, суд погоджується із доводами позивача про порушення відповідачем [PERSON] зобов`язання за договором позики. Статтею 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (частина 1). Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок (частина 3). Відповідно до ст. 524 ЦК України зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті Згідно правової позиції Великої Палати Верховного Суду від 23 жовтня 2019р. у справі № 723/304/16-ц якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Заборони на виконання грошового зобов`язання у іноземній валюті, у якій воно зазначено у договорі, чинне законодавство не містить. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству. Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті. При цьому з огляду на положення частини першої ст. 1046 ЦК України, а також частини першої ст. 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України. Крім того, висновки про можливість ухвалення судом рішення про стягнення боргу в іноземній валюті містяться й у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018р. у справі № 761/12665/14-ц (провадження № 14-134цс18), від 16 січня 2019р. у справах № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18), № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18) та № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18). Статтею 7 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання. Якщо вимога за основним зобов`язанням підлягає виконанню у грошовій формі, розмір цієї вимоги визначається на підставі іпотечного договору або договору, що обумовлює основне зобов`язання, у чітко встановленій сумі чи шляхом надання критеріїв, які дозволяють встановити розмір цієї вимоги на конкретний час протягом строку дії основного зобов`язання. Якщо інше не встановлено законом або іпотечним договором, іпотекою також забезпечуються вимоги іпотекодержателя щодо відшкодування: витрат, пов`язаних з пред`явленням вимоги за основним зобов`язанням і зверненням стягнення на предмет іпотеки. Згідно ст. 12 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення іпотекодавцем обов`язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов`язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Статтею 33 Закону України «Про іпотеку» закріплено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Якщо предметом іпотеки є два або більше об`єкти нерухомого майна, стягнення звертається в обсязі, необхідному для повного задоволення вимог іпотекодержателя. Якщо предметом іпотеки є об`єкти, які належать різним особам, та задоволення отримується за рахунок частини переданого в іпотеку майна, ті іпотекодавці, на майно яких було звернено стягнення, мають право на пропорційне відшкодування від іпотекодавців, на майно яких не зверталось стягнення, і набувають прав іпотекодержателя на частину майна, на яку не було звернено стягнення, для забезпечення такого відшкодування. Пунктом 5.5 договору іпотеки передбачено порядок задоволення вимог іпотекодержателя у випадку невиконання іпотекодавцем вимоги про порушення зобов`язань (в т.ч. звернення стягнення на підставі рішення суду), а також закріплено, що право вибору способу задоволення вимог іпотекодержателя та вибір самого способу такого задоволення належить іпотекодержателю. Статтею 35 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Положення частини першої цієї статті не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду у встановленому законом порядку. Статтею 39 Закону України «Про іпотеку» встановлено, що у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки в рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, об`єкта незавершеного будівництва, майбутнього об`єкта нерухомості, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації (у разі необхідності); спосіб реалізації предмета іпотеки; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки. У разі визначення судом способу реалізації предмета іпотеки шляхом проведення електронного аукціону ціна предмета іпотеки у рішенні суду не зазначається та визначається при його примусовому виконанні на рівні, не нижчому за звичайні ціни на такий вид майна на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності або незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій. При цьому, як роз`яснив Верховний Суд (https://supreme.court.gov.ua/userfiles/media/new_folder_for_uploads/supreme/2022_prezent/2022_10_20_Martev.pdf), що в силу положень пункту 5-2 Прикінцевих положень Закону України «Про іпотеку», іпотекодавець у період із 24 лютого 2022р. на період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та тридцятиденний строк після його припинення не позбавлений права звернутися до суду з приводу звернення стягнення на предмет іпотеки, проте, виконання рішення має бути зупинено на період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та тридцятиденний строк після його припинення. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що вимога № 1, ґрунтується на вимогах закону, а тому підлягає задоволенню. Разом з тим, суд вважає передчасними і такими, що не підлягає задоволенню вимога № 2, про стягнення із [PERSON] залишку боргу за договором позики в розмірі 89470,07 дол. США, виходячи з наступного. Так, звертаючись до суду з вказаною вимогою № 2, позивач [PERSON] зазначав, що згідно пункту 1.3. договору іпотеки (в редакції договору від 08 липня 2020р. про внесення змін до договору іпотеки від 08 липня 2019р.) загальна вартість предмета іпотеки визначена сторонами в сумі 6732725,0 грн., що еквівалентно сумі в 250000,0 дол. США за офіційним курсом НБУ на день укладення договору (26,9309 грн. = 1,0 дол. США). Згідно результатів незалежної оцінки зазначених вище квартир суб`єктом оціночної діяльності, в порядку Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні», які надані позивачем, в якості письмових доказів: -ринкова вартість квартири за адресою: [ADDRESS] становить 2 518087,00 грн. (звіт про оцінку майна від 12 грудня 2022р., складений суб`єктом оціночної діяльності ПП «Експерт-Консалт-Центр»); -ринкова вартість квартири за адресою:, [ADDRESS] становить 2371648,00 грн. (звіт про оцінку майна від 12 грудня 2022р., складений суб`єктом оціночної діяльності ПП «Експерт-Консалт-Центр»); -ринкова вартість квартири за адресою:, [ADDRESS] становить 1830000,00 грн. (звіт про оцінку майна від 10 листопада 2022р., складений суб`єктом оціночної діяльності [PERSON] ). Отже, загальна ринкова вартість предмета іпотеки згідно цих звітів становить 6719735,0 грн., що еквівалентно 183756,97 дол. США, що за курсом НБУ (36,5686 грн. = 1,0 дол. США) на день здійснення оцінки. Згідно Висновку експерта № 12/23 від 10 лютого 2023р. за результатами проведення судової оціночно-будівельної експертизи, який наданий позивачем: -ринкова вартість квартири [ADDRESS] з урахуванням стандартного (косметичного) виду оздоблення, що знаходиться в задовільному технічному стані, становить 2328000,00 грн.; -ринкова вартість квартири [ADDRESS] з урахуванням стандартного (косметичного) виду оздоблення, що знаходиться в задовільному технічному стані, становить 3046700,00 грн.; -ринкова вартість квартири [ADDRESS] з урахуванням стандартного (косметичного) виду оздоблення, що знаходиться в задовільному технічному стані, становить 3238300,00 грн. Отже, загальна ринкова вартість предмета іпотеки становить 8613000,0 грн., що еквівалентно 235529,93 дол. США, що за курсом НБУ (36,5686 грн. = 1,0 дол. США) на день подання цього позову. Таким чином, залишок суми основного зобов`язання [PERSON] , який не може бути покритий за рахунок звернення стягнення на предмет іпотеки, сторона позивача розрахувала наступним чином: 325 000,0 дол. США - 235529,93 дол. США = 89 470,07 дол. США. Проте, суд не може погодитися із такими доводами та наданим розрахунком, оскільки у разі визначення судом способу реалізації предмета іпотеки шляхом проведення електронного аукціону ціна предмета іпотеки у рішенні суду не зазначається та визначається при його примусовому виконанні на рівні, не нижчому за звичайні ціни на такий вид майна на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності або незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій (ст. 39 Закону України «Про іпотеку»). У свою чергу, у наданих позивачем звітах про оцінку майна від 12 грудня 2022р. та висновку експерта № 12/23 від 10 лютого 2023р. вартість предмета іпотеки визначена на дату, з якої минуло більш як 6 місяців. Відтак, суд вважає, що вартість предмета іпотеки на час ухвалення судового рішення не може бути достовірно встановлена, а залишок суми основного зобов`язання відповідача [PERSON] , як боржника перед позивачем [PERSON] , як кредитором може бути визначений лише за результатами звернення стягнення на предмет іпотеки з урахуванням можливих витрат виконавчого провадження, а тому суд приходить до висновку, що вимога № 2 не підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з кожного з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню судовий збір по 6710,0 грн. з кожного (вимога № 3).

Outcome: partial