Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-22 00:00:00

06.12.2023 року [PERSON] звернулася до Києво-Святошинського районного суду Київської області з позовом про розірвання шлюбу зі [PERSON] .. В обгрунтування заявлених позовних вимог позивачка вказала, що у шлюбі з відповідачем перебувають з 05.11.1994 року. Від спільного подружнього життя мають сина, який на момент звернення з позовом є повнолітнім. Вони не змогли побудувати сімейні відносини на почуттях взаємної любові і поваги, дружби, взаєморозуміння і ведення спільного господарства. Згодом почали віддалятися один від одного. Вони вже не проживають разом протягом останніх 15 років, не підтримують подружніх відносин, не ведуть спільного господарства, бюджет у них окремий. Кожен із них веде самостійний спосіб життя, незалежний один від одного. Вважає, що їх сім`я вже давно не існує і відновленню не підлягає, подальше перебування у шлюбі є недоцільним, а примирення неможливим. Миритися з відповідачем не бажає і вважає, що шлюб між ними повинен бути розірваний в тому числі і для припинення зобов`язань, які випливають для подружжя із сімейних відносин. Майнові спори між ними відсутні. Провадження у справі було відкрито 08.12.2023 року з призначенням до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. 29.12.2023 року ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області справу за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу передано на розгляд за підсудністю до Голосіївського районного суду міста Києва. 26.02.2024 року справа прийнята до провадження суддею Голосіївського районного суду, призначена до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. У судове засідання 23.05.2024 року сторони не з`явилися. Позивачка подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, заявлені вимоги просила задовольнити. Відповідач [PERSON] подав до суду відзив на позов. Заперечив твердження позивачки у позовній заяві, що вони не проживають разом та не ведуть спільного господарства, мають окремий бюджет протягом останніх 15 років, що не відповідає дійсності та реальним обставинам справи і може бути використано позивачкою з метою подальшого поділу майна подружжя. Вони з позивачкою не проживають фактично разом лише останні три місяці, а саме з жовтня 2023 року., протягом останніх 15 років проживали разом, періодично мали ускладнені відносини, але протягом всього часу вели спільне господарство. Враховуючи останні обставини спільного життя між ними, підтвердив, що не має наміру продовжувати подальші шлюбні відносини з позивачкою, збереження шлюбу буде суперечити їхнім інтересам, просив шлюб розірвати, справу розглянути за його відсутності. Враховуючи викладене, суд вважає за можливе розглянути справу без участі сторін на підставі доказів, які містяться в матеріалах справи. Статтею 51 Конституції України закріплено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Відповідно до ч. 1 ст. 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Частиною 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає що позов підлягає задоволенню, оскільки судом встановлено, що сім`я сторін фактично припинила своє існування, сумісне проживання подружжя є неможливим, шлюб сторін існує формально. За відсутності сторін у справі в судовому засіданні суд позбавлений можливості встановити обставини щодо часу припинення ними шлюбно-сімейних відносин. З часу перебування позовної заяви в суді, примирення між сторонами не відбулось. Подальше перебування у шлюбі сторін у справі буде суперечити їхнім інтересам. Відповідно до правил ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, або інтересам дитини що мають істотне значення. З огляду на викладене, суд вважає встановленим, що за зазначених вище обставин збереження сім?ї буде суперечити інтересам сторін у справі. Шлюб сторін існує формально і може бути розірваний, у зв`язку з чим позов є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню. Згідно ч. 2 ст. 114 Сімейного кодексу України, у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Згідно з абз. 2 ч. 3 ст. 115 Сімейного кодексу України, документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Звертаючись до суду з позовом, позивачка просила суд стягнути з відповідача понесені нею витрати на сплату судового збору, при зверненні до суду з позовом у розмірі 1 073, 60 гривень. Правилами статті 141 ЦПК України встановлено, що: судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З урахуванням задоволення позову, на підставі статті 141 Цивільного процесуального кодексу України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 1073,60 грн судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: approved