Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-07 00:00:00

[PERSON] , [PERSON] та [PERSON] (далі позивачі) звернулися до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства «Рівнеобленерго» (далі відповідач, ПрАТ «Рівнеобленерго») про відшкодування моральної шкоди заподіяної внаслідок смерті особи. В обґрунтування позовних вимог вказують, що 25 березня 2020 року близько 16:43 год. під час виконання трудових обов`язків на території підстанції 35/10 кВ «Радивилів» ПрАТ «Рівнеобленерго» за адресою: [ADDRESS] , стався нещасний випадок на виробництві з електрослюсарем з ремонту устаткування розподільчих пристроїв 4 розряду служби підстанції [PERSON] , який від ураження технічного електричного струму загинув. Згідно лікарського свідоцтва про смерть №30 від 26.03.2020, причиною смерті [PERSON] є ураження технічним електричним струмом. [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] є батьками [PERSON] [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження cepii [NUMBER] . [INFO] [PERSON] одружився на [PERSON] , яка після шлюбу взяла прізвище чоловіка - [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] . При цьому, на момент смерті [PERSON] , була вагітна первістком. Про факт настання нещасного випадку свідчить Акт форми Н-1/П від 17.04.2020 року (далі Акт про нещасний випадок Н-1/П) про проведення спеціального розслідування нещасного випадку із смертельним наслідком, що стався 25.03.2020 року, близько 16 год. 43 хв. в ПрАТ «Рівнеобленерго» без підпорядкування. Комісією визнано даний нещасний випадок пов`язаний з виробництвом. Вказано осіб, дії або бездіяльність яких призвели до нещасного випадку, зокрема працівників відповідача. Смерть [PERSON] завдала невимовного болю та тривалих моральних страждань позивачам. Мати загиблого втратила будь-який зміст та сенс життя від того, що ніколи більш не побачить сина. Найгірше випробування в житті для матері - це пережити свою дитину, більше того, коли це єдина дитина. Батько відчуває сильний біль втрати, постійну тугу за померлим сином. Досі не може прийняти втрату сина. Має хворе серце i звістка про смерть сина зумовила погіршення стану його здоров`я. В день смерті сина він був госпіталізований до реанімації Радивилівської районної лікарні. В подальшому, неодноразово перебував на лікуванні у медичних закладах. Дружині, звістка про смерть чоловіка стала найгіршою новиною в житі. З дитиною під серцем на останніх місяцях вагітності справитися з таким горем було неможливо. Поглинуло відчуття самотності та відчуження від інших, що нема сенсу життя без чоловіка, бажання померти i з`єднатися з ним. Найбільшого болю спричинило розуміння того, що донечка ніколи в житті не побачить батька. Звернення до відповідача з пропозицією зокрема щодо відшкодування завданої моральної шкоди, залишено без розгляду. Враховуючи глибину моральних та фізичних страждань з приводу смерті [PERSON] при виконані трудових обов`язків, позивачі вважають за необхідне просити суд стягнути з відповідача на їхню користь 1 200 000,00 грн. по 400 000,00 грн. кожному в порядку відшкодвання моральної шкоди. 20 квітня 2022 року через канцелярію Рівненського міського суду Рівненської області відповідачем подано відзив на позовну заяву. У відзиві відповідач зазначає, що згідно акту про нещасний випадок Н-1/П основною причиною настання нещасного випадку є технічна: конструктивні недоліки, недосконалість, недостатня надійність засобів виробництва (висновок експертів №02.30/18.56-35.13) Згідно висновку експертизи, технічна причина полягала у відсутності заводської контр шайби на прохідному ізоляторі фази «В». При цьому, експертизою проаналізовано стан організації проведення ремонтів та технічного обслуговування обладнання комірки № 2 КРУ-10 підстанції 35/10 «Радивилів», вони виконувалися відповідно до Правил безпечної експлуатації електроустановок, порушень не встановлено. Причетність відповідача до відсутності даної контр шайби на прохідному ізоляторі фази «В», комісією по розслідуванню нещасного випадку не встановлено. Крім того в акті про нещасний випадок Н-1/П наведено також інші причини, що призвели до нещасного випадку, супутні і психофізіологічні допущені самим [PERSON] , а саме: порушення вимог робочої інструкції, яка полягала в тому, що перед початком роботи [PERSON] не перевірив справність пристроїв і при виконанні роботи знаходився у нетверезому стані, оскільки в нього в крові знайдено етиловий спирт в концентрації 0,53% (проміле), що відповідає легкому ступеню алкогольного сп`яніння. Знаходження [PERSON] при виконанні відповідних робіт в нетверезому стані, під час якого трапився нещасний випадок є ступенем його вини у формі умислу (грубої необережності), за таких обставин шкода не підлягає відшкодуванню. У зв`язку з нещасним випадком на виробництві, Фондом соціального страхування від нещасних випадків було виплачено сім`ї загиблого одноразову допомогу та проводяться щомісячні виплати дружині та дитині. Крім того за рахунок коштів фонду, товариством було виплачено позивачам 4 100,00 грн. - допомоги на поховання, а також додатково відповідачем було виплачено позивачам наступні кошти: 6 441,00 грн. - оплата ритуальних послуг; 8 678,52 грн. - виплата розрахункових коштів; 5 152,00 грн. - благодійна допомога; 4 830,00 грн. - виплата благодійної допомоги. Отже, позивачі без матеріальної допомоги не були залишені. Відповідач просить в позовних вимогах до ПрАТ «Рівнеобленерго» відмовити. 03 травня 2022 року представником позивачів адвокатом Янчуком В.В. надано відповідь на відзив у якому не погоджується з доводами відповідача. У відповіді на відзив зазначив, що нещасний випадок із [PERSON] стався під час виконання трудових обов`язків у комірці №2 КРУ-10 підстанції 35/10 кВ «Радивилів», тобто шкода завдана внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, а тому за правилам п.1 ч.2 ст. 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується потерпілим незалежно від вини її заподіювача. За увесь час трудової діяльності у ПрАТ «Рівнеобленерго» до [PERSON] жодного разу не застосовувалися дисциплінарні стягнення, натомість [PERSON] був нагороджений Почесною грамотою ПрАТ «Рівнеобленерго» та неодноразово отримував премії, що свідчить про належне та сумлінне виконання [PERSON] посадових обов`язків та дотримання трудової дисципліни. Тому твердження відповідача про допущення [PERSON] грубої необережності при виконанні робіт, яка призвела до настання нещасного випадку, є надуманим. У зв`язку з цим просить позовну заяву задовольнити. 06 травня 2022 року відповідачем подано заперечення на відповідь на відзив в якому не погоджується з вимогами позивачів. Вважає, що заявлений розмір моральної шкоди є необґрунтованим, оскільки позивачами не надано доказів на їх підтвердження. Більш того, моральна шкода не підлягає відшкодуванню так, як нещасний випадок стався в наслідок грубої необережності (умислу) самого [PERSON] при виконанні робіт в стані алкогольного сп`яніння, а не з вини Товариства. Відтак, позовні вимоги в заявлених сумах не підлягають до задоволення. 12 травня 2022 року представником позивачів адвокатом Янчуком В.В. подано клопотання про виклик та допит свідків у даній справі: [PERSON] , [PERSON] ; [PERSON] , [PERSON] . Клопотання судом задоволено, допит свідків проведено. 13 червня 2022 року відповідачем подано письмові пояснення, згідно яких зазначено, що обладнання (електричне) може вважатися джерелом підвищеної небезпеки лише у випадку коли діяльність осіб пов`язана з використанням обладнання, яке знаходиться під високою напругою 380 вольт і вище. На думку відповідача, обладнання (електричне) з яким працював [PERSON] не підпадає під ознаки джерела підвищеної небезпеки з огляду на таке: -обладнання (електричне) на час виконання робіт було виведено з експлуатації та відключено від електричної напруги; -здійснення діяльності пов`язане із заміною одного обладнання (електричного) на інше, а саме - масляного вимикача на вакуумний вимикач. Тобто здійснення даної діяльності не пов`язане з використанням, зберіганням або утриманням обладнання (електричного); -дана діяльність не створювала реальну підвищену небезпеку заподіяння шкоди [PERSON] , оскільки обладнання (електричне) з яким працював він перебувало без електричної напруги та було додатково заземлене, що вказує на контрольований процес даної діяльності. Наведені ознаки, підтверджуються актом про нещасний випадок Н-1/П. Оскільки, обладнання (електричне) не підпадає під ознаки джерела підвищеної небезпеки, то відповідно відшкодування моральної шкоди має розглядатися за загальними нормами цивільного законодавства. 25 січня 2023 року відповідачем подано додаткові письмові пояснення. В поясненнях зазначено, що [PERSON] , був кваліфікованим спеціалістом, працюючи 24.03.2020 та 25.03.2020 в комірці та здійснюючи демонтаж/монтаж всіх трьох шин на ізоляторах фази «А», «В», «С» мав можливість виявити відсутність шайби на ізоляторі фази «В», втім даними можливостями не скористався, оскільки перебував в стані алкогольного сп`яніння, що призвело до технічної причини настання нещасного випадку. Не слід відкидати, що заводська контр шайба на прохідному ізоляторі фази «В», могла бути знята 24.03.2020 самим [PERSON] , при демонтажі шини з ізоляторафази «В». 02 лютого 2023 року представником позивачів адвокатом Янчуком В.В. подано письмові пояснення. В яких зазначено, що навіть, якщо шкода спричинена не з вини відповідача, а з необережності самого [PERSON] не є підставою для відмови у захисті порушеного права, оскільки за змістом норм матеріального права власник (володілець джерела підвищеної небезпеки) відповідає за шкоду без врахування вини та може бути звільнений від такої відповідальності лише спричинення шкоди за наслідками непереборної сили або умислу потерпілого на завдання самому собі цієї шкоди (аналогічна позиція наведена в постанові Верховного суду від 01.12.2021 у справі 127/13341/20). В матеріалах справи відсутні докази встановлення обставин непереборної сили або умислу потерпілого на завдання самому собі цієї шкоди. Тому в даному випадку наявні правові підстави для покладання на ПрАТ «Рівнеобленерго» обов`язку по відшкодуванню позивачам завданої моральної шкоди з підстав ст. 1167 ЦК України. 24 квітня 2023 відповідачем подано додаткові письмові пояснення. В поясненнях зазначено, що обладнання (електричне) з яким працював [PERSON] не відноситься до джерела підвищеної небезпеки, оскільки на час виконання робіт обладнання було виведено з експлуатації та відключено від електричної напруги. Так, згідно розділу 4 Акту про нещасний випадок Н-1/П зазначено - цитата: «черговим диспетчером [PERSON] 24.03.2020 року о 06:02 год. по телеуправлінню було відключено масляний вимикач В-10 фідера 01-04. О 09:54 год. [PERSON] виконала відключення ШР-10 (шинний роз`єднувач) 10 кВ та ЛР-48 (лінійний роз`єднувач)». Крім того, в Акті про нещасний випадок Н-1/П комісією вказано - цитата «Майстер [PERSON] отримавши дозвіл о 13:53 год. 24.03.2020 на підготовку робочого місця від чергового диспетчера Радивилівського РЕМ [PERSON] разом з [PERSON] перевірив відключене положення МВ-10 (масляний вимикач 10 кВ), ШР-10 в ком. 2 та ЛР-48 ПЛ-10кВ фідера 01-04. Після перевірки відсутності напруги, [PERSON] разом з [PERSON] було встановлено переносне захисне заземлення (ПЗЗ) в комірці №2 на шинах між МВ-10 і ШР-10 та встановлено ПЗЗ на виході з КРУН-10 між прохідними ізоляторами ком. 2 та ЛР-48». Щодо робочого дня 25.03.2020, комісією в акті вказано, цитата « [PERSON] разом з електрослюсарем [PERSON] перевірив положення «Відключено» ШР-10 в комірці №2 та ЛР-48 ПЛ-10 кВ фідера 01-04 та встановлення ПЗЗ в комірці №2 на контактних виводах ШР-10 та на виході з КРУН-10 між прохідними ізоляторами ком. 2 та ЛР-48». Вказані обставини також підтверджуються письмовими поясненнями працівників [PERSON] , [PERSON] , які наявні в матеріалах справи. Тобто, комісією підтверджено, що обладнання з яким працював [PERSON] , було відключено від електричної напруги. Щодо ураження [PERSON] електричним струмом, то воно як вбачається зі змісту Акту про нещасний випадок Н-1/П сталося у зв`язку з дотиком до струмопровідних частин - збірних шин до яких підключається обладнання комірки №2 типу КВГН-3-10. Тобто, контактний вивід ізолятора фази «В» з яким працював [PERSON] , (відсік «Високовольтного вимикача»), без контр шайби мав можливість рухатися в середині прохідного ізолятора фази «В», між відсіками «Високовольтного вимикача» та «Збірних шин». Ураження [PERSON] електричним струмом відбулося у зв`язку з дотиком у відсіку «Збірних шин» до струмопровідних частин - збірних шин на яких була напруга, оскільки до них підключається обладнання комірки №2 типу КВГН-3-10. За таких обставин, ураження [PERSON] електричним струмом відбулося не від обладнання яке він замінював, а від дотику до збірних шин до яких підключається комірка № 2. Оскільки, роботи проводилися на обладнані, яке не перебувало під напругою, а діяльність не була пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням обладнання (електричного) і мала контрольований процес, то відповідно така діяльність не підпадає під ознаки джерела підвищеної небезпеки. Тому, питання про відшкодування моральної шкоди має вирішуватися за загальними нормами цивільного законодавства. 25 квітня 2023 року представником позивачів - адвокатом Янчуком В.В. подано клопотання про виклик в якості спеціаліста по даній справі [PERSON] . 13 липня 2023 року відповідачем подано заперечення на клопотання про виклик спеціаліста. 30 жовтня 2023 року представником позивачів - адвокатом Янчуком В.В. подано клопотання про виклик в якості спеціаліста по даній справі [PERSON] , а клопотання позивачів про виклик спеціаліста від 25.04.2023 року просить залишити без розгляду. На думку позивачів, залучення спеціаліста необхідно, для відтворення подій, які призвели до нещасного випадку, який відбувся з [PERSON] 25.03.2020 року на підстанції 35/10 Радивилів, а саме технічної складової цієї події на створеному макеті. 01 грудня 2023 року відповідачем подано заперечення на клопотання про виклик спеціаліста. На думку відповідача клопотання позивачів задоволенню не підлягає, оскільки з`ясування обставин, які мають значення для справи, виходять за межі сфери спеціальних знань, особи яку запропоновано залучити. В судовому засіданні 25 січня 2024 року судом розглянуто клопотання представника позивачів про виклик спеціаліста у справі та без виходу до нарадчої кімнати, порадившись на місці, ухвалено відмовити у задоволені клопотання представнику позивачів про виклик спеціаліста у справі, про що оголошено протокольну ухвалу. При цьому суд звертає увагу, що згідно ч. 1 ст. 74 ЦПК України, спеціалістом є особа, яка володіє спеціальними знаннями та навичками, необхідними для застосування технічних засобів, і призначена судом для надання консультацій та технічної допомоги під час вчинення процесуальних дій, пов`язаних із застосуванням таких технічних засобів (фотографування, складання схем, планів, креслень, відбору зразків для проведення експертизи тощо). Спеціаліст не може брати участі у розгляді справи, якщо з`ясування обставин, які мають значення для справи, виходять за межі сфери його спеціальних знань (ч. 2 ст. 38 ЦПК України). До матеріалів справи не долучено належних та допустимих доказів, що [PERSON] має відповідну освіту, володіє спеціальними знаннями та навичками стосовно устаткування комірки типу КВГН-3-10. Позивач - 3 - [PERSON] в судовому засіданні 08.05.2024 року позовні вимоги підтримала з підстав викладених у позовній заяві та в поданих письмових поясненнях, просить їх задоволити. Представник позивачів - адвокат Янчук В.В. в судовому засіданні 08.05.2024 року позовні вимоги підтримав з підстав викладених у позовній заяві та в поданих письмових поясненнях, просить їх задоволити. Представник відповідача - Гуз С.Б. в судовому засіданні позовні вимоги не визнав з підстав викладених у відзиві на позовну заяву та в поданих письмових поясненнях, просить в їх задоволенні відмовити. Заслухавши думку учасників процесу, дослідивши в судовому засіданні надані письмові докази, суд вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення частково з наступних підстав. Судом встановлено, що 25 березня 2020 року близько 16:43 год. під час виконання трудових обов`язків на території підстанції 35/10 кВ «Радивилів» ПрАТ «Рівнеобленерго» за адресою [ADDRESS] , стався нещасний випадок на виробництві з електрослюсарем з ремонту устаткування розподільчих пристроїв 4 розряду служби підстанції [PERSON] , який від ураження електричним струмом загинув. Згідно лікарського свідоцтва про смерть №30 від 26.03.2020 року, виданого Комунальним закладом «Обласне бюро судово-медичної експертизи» Рівненської обласної Ради, встановлено, що причиною смерті [PERSON] є ураження технічним електричним струмом. За фактом настання цієї події, утворено комісію (наказ №427 від 27.03.2020 Управління Держпраці у Рівненській області), якою проведено спеціальне розслідування нещасного випадку із смертельним наслідком та за результатами розслідування складено акт форми Н-1/П від 17.04.2020про проведення спеціального розслідування нещасного випадку із смертельним наслідком, що стався 25.03.2020 року, близько 16 год. 43хв. в ПрАТ «Рівнеобленерго» без підпорядкування. Комісією детально розглянуті та опрацьовані матеріали спеціального розслідування нещасного випадку,що стався 25.03.2020 близько 16 год. 43 хв. із [PERSON] на території підстанції 35/10кВ «Радивилів» ПрАТ «Рівнеобленерго». Висновком комісії встановлено (розділ 7 акту про нещасний випадок Н-1/П), що нещасний випадок із [PERSON] електрослюсарем з ремонту устаткування розподільчих пристроїв 4 розряду служби підстанції ПрАТ «Рівнеобленерго» стався при виконанні потерпілим трудових (посадових) обов`язків за режимом роботи підприємства в стані легкого ступеня алкогольного сп`яніння. Нещасний випадок, що стався із [PERSON] , комісією визнано таким, що пов`язаний з виробництвом. Комісією в розділі 5 Акту про нещасний випадок Н-1/П зазначено причини настання нещасного випадку: - основна, технічна: конструктивні недоліки, недосконалість, недостатня надійність засобів виробництва (висновок експертів №02.30/18.56-35.13). Згідно висновку експертів №02.30/18.56-35.13: визначено конструктивні відмінності між контактами виводів прохідних ізоляторів фази «А», фази «В», фази «С» ШР та визначено, що відсутня заводська контр шайба на прохідному ізоляторі фази «В», що не відповідає заводській будові заводу виготовлювача. Проаналізовано стан організації проведення ремонтів та технічного обслуговування обладнання комірки № 2 КРУ-10 підстанції 35/10 «Радивилів», виконувалися відповідно ПБЕЕ. -супутні: організаційна: порушення вимог безпеки під час експлуатації обладнання, устаткування п.6.1.4., 6.1.7., 6.1.8., 6.5.4. НПАОП 1.1.-10-1.01-97 «Правил безпечної експлуатації електроустановок» зареєстрованих в МЮУ 13.01.1998 за № 11/2451; п.6 НПАОП 0.00-7.14.-17 «Вимог безпеки та захисту здоров`я під час використання виробничого обладнання працівниками» зареєстрованих в МЮУ 23.01.2018 за № 97/31549; невиконання посадових обов`язків розділ 2 Посадової інструкції «Майстра з ремонту устаткування служби підстанції», затвердженої від 19.11.2018; розділ 2 Посадової інструкції «Начальника служби підстанцій» затвердженої від 19.11.2018; п.1 Політики у сфері трудових відносин при зловживанні алкоголем та наркотичними засобами, затвердженої наказом № 461 від19.07.2013: розділ 2 робочої інструкції «Електрослюсаря з ремонту устаткування розподільчих пристроїв 4 розряду служби підстанцій», затвердженої наказом № 1441-к від 10.12.2013 року; - психофізіологічна: алкогольне сп`яніння потерпілого (висновок судово-токсикологічної експертизи №474 від 08.04.20220). Відповідно до висновку судово-токсикологічної експертизи в крові [PERSON] знайдено етиловий спирт в концентрації відповідно 0,53% (проміле). Така концентрація етилового спирту в крові живих осіб відповідає легкому ступеню алкогольного сп`яніння. За змістом ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою; вина особи, яка завдала моральної шкоди. У разі встановлення конкретної особи, яка завдала моральної шкоди, відбувається розподіл тягаря доказування: (а) позивач повинен довести наявність моральної шкоди та причинний зв`язок; (б) відповідач доводить відсутність протиправності та вини. Завдання моральної шкоди - явище завжди негативне. Проте з цього не слідує, що будь-яка завдана моральна шкода породжує зобов`язання з її відшкодування. Покладення обов`язку відшкодувати завдану моральну шкоду може мати місце лише за умови, коли шкода була викликана протиправною поведінкою відповідальної за неї особи (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 травня 2022 року в справі № 487/6970/20 (провадження № 61-1132св22). Причинний зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди та шкодою, завданою потерпілому, є однією з обов`язкових умов настання деліктної відповідальності. Визначення причинного зв`язку є необхідним як для забезпечення інтересів потерпілого, так і для реалізації принципу справедливості при покладенні на особу обов`язку відшкодувати заподіяну шкоду. Причинно-наслідковий зв`язок між діянням особи та заподіянням шкоди полягає в тому, що шкода є наслідком саме протиправного діяння особи, а не якихось інших обставин. Проста послідовність подій не повинна братися до уваги. Об`єктивний причинний зв`язок як умова відповідальності виконує функцію визначення об`єктивної правової межі відповідальності за шкідливі наслідки протиправного діяння. Заподіювач шкоди відповідає не за будь-яку шкоду, а тільки за ту шкоду, яка завдана його діями. Відсутність причинного зв`язку означає, що шкода заподіяна не діями заподіювача, а викликана іншими обставинами. При цьому причинний зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди та шкодою має бути безпосереднім, тобто таким, коли саме конкретна поведінка без якихось додаткових факторів стала причиною завдання шкоди. У випадку, коли протиправна поведінка, яка створила конкретну можливість завдання шкоди, перетворює її у дійсність тільки в разі приєднання до неї протиправної дії третіх осіб, має встановлюватися юридично значимий причинний зв`язок як з поведінкою, яка створила конкретну можливість (умови для завдання шкоди), так і з діями, які перетворили її у дійсність (фактичне завдання шкоди). З урахуванням висновків комісією по розслідуванню нещасного випадку, вини ПрАТ «Рівнеобленерго» у відсутності заводської контр шайби на прохідному ізоляторі фази «В» не встановлено. Це також підтверджуються, висновком експертів №02.30/18.56-35.13, де експертами проаналізовано стан організації проведення ремонтів та технічного обслуговування обладнання комірки № 2 КРУ-10 підстанції 35/10 «Радивилів», вони виконувалися відповідно до Правил безпечної експлуатації електроустановок, порушень не встановлено. Крім того, поведінка майстра з ремонту устаткування служби підстанції та начальника служби підстанції ПрАТ «Рівнеобленрго» сформульована під просту послідовність подій, яка не створювала конкретну можливість - умови для завдання шкоди(не перетворювала її у дійсність - фактичне завдання шкоди), що свідчить про відсутність безпосереднього причинного зв`язку між протиправним діянням заподіювача шкоди та шкодою. При цьому, моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки (п.1 ч. 2 ст. 1167 ЦК України). Згідно з пунктами 3, 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам роз`яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. У позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому ця шкода полягає, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Статтею 3 Конституції України життя і здоров`я людини визначаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди (п. 9 ч. 2 ст. 16 ЦК України). Відповідно до п.п. 3-5 ст. 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. За приписами ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна (немайнова) шкода відшкодовується особою, яка заподіяла шкоду, якщо вона не доведе, що моральна шкода заподіяна не з її вини. Згідно ч. 2 ст. 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю. Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до положень п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» передбачено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням кожному конкретному випадку вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер та обсяг моральних страждань, яких зазнав позивач внаслідок протиправних дій відповідача, час і зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. Згідно роз`яснень Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року в п. 5 постанови «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» обов`язковому з`ясуванню при вирішені спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою та протиправними діями заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду ті з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. За загальними правилами відшкодування шкоди, відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії певних осіб чи органів завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Право особи на відшкодування моральної шкоди виникає за умов порушення права цієї особи, наявності такої шкоди та причинного зв`язку між порушенням та моральною шкодою. При цьому, обов`язок доведення наявності підстав для відшкодування моральної шкоди покладається на особу, що вимагає її відшкодування, що відповідає змісту ч. 3 ст. 12 та ст. 81 ЦПК України. Головною умовою покладення на особу обов`язку компенсувати моральну шкоду є наявність такої шкоди. Позивачі в обґрунтовуючи компенсацію моральної шкоди зазначають, що ним завдані фізичні та моральні страждання, які спричинили негативні зміни у їх житті, погіршення стану здоров`я, самотність та відчуження від інших, зниження настрою, порушення сну, емоційну напругу, нервозність, дратівливість, реакцію замикання, депресію, пригнічення, втрату сенсу життя. Таким психоемоційним станом було порушено нормальні життєві зв`язки з громадськістю, досі позивачі не можуть прийняти втрату єдиного сина, чоловіка. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. В абз. 2, 3 п. 2 Постанова Пленуму Верховного суду України N 6 від 27.03.1992 року "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" встановлено, що при заподіянні шкоди джерелом підвищеної небезпеки на його володільця не може бути покладено обов`язок по її відшкодуванню, якщо вона виникла внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого, а у випадках, передбачених спеціальним законом, - тільки умислу потерпілого. Якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого, коли іншого не встановлено законом, розмір належного з володільця джерела підвищеної небезпеки відшкодування має бути зменшений або у відшкодуванні шкоди має бути відмовлено. Правила ст. 454 ЦК (ст. 1193 ЦК України чинна на час виникнення спірних правовідносин ) про зменшення розміру відшкодування або відмову у відшкодуванні шкоди з врахуванням ступеня вини потерпілого застосовуються і в інших випадках заподіяння шкоди майну, а також особі громадянина, однак у кожному разі підставою до цього може бути груба необережність потерпілого (знаходження в нетверезому стані, нехтування правилами безпеки руху і т.п.), а не проста необачність. Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №4 від 01.03.2013 року "Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки" розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Гроші виступають еквівалентом моральної шкоди. Грошові кошти, як загальний еквівалент всіх цінностей, в економічному розумінні "трансформують" шкоду в загальнодоступне вираження, а розмір відшкодування "обчислює" шкоду. Розмір визначеної компенсації повинен, хоча б наближено, бути мірою моральної шкоди та відновлення стану потерпілого. При визначенні компенсації моральної шкоди складність полягає у неможливості її обчислення за допомогою будь-якої грошової шкали чи прирівняння до іншого майнового еквіваленту. Тому грошова сума компенсації моральної шкоди є лише ймовірною, і при її визначенні враховуються характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, інші обставин, які мають істотне значення, вимоги розумності і справедливості (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 травня 2022 року в справі № 487/6970/20 (провадження № 61?1132св22). Відповідно до ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, яка є джерелом національного законодавства, порушення прав людини вже само по собі тягне за собою моральні страждання та виникнення моральної шкоди, а тому факт страждань доказування не потребує, для суду достатньою підставою для присудження компенсації моральної шкоди є сам факт порушення права (справи «Войтенко проти України», «Науменко проти України»). Європейський суд з прав людини в пункті 37 рішення у справі «Недайборщ проти Російської Федерації» (Скарга № 42255/04) від 01 липня 2010 року зокрема зазначив, що суд нагадує свою постійну позицію про те, що заявнику не може бути пред`явлено вимогу про надання будь-якого підтвердження моральної шкоди, яку він поніс. При наявності встановленого факту порушення прав заявника моральна шкода наявна та констатується судом. Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд виходить з того, що позивачі безсумнівно зазнали моральних страждань, зумовлених глибокими емоційними переживаннями з приводу втрати сина/чоловіка. В той же час, вимога про стягнення моральної шкоди в розмірі 1 200 000,00 грн. (по 400 000,00 грн. кожному) на переконання суду є надмірною та підлягає частковому задоволенню, оскільки враховуючи відсутність вини відповідача, та те, що загиблий порушив вимоги робочої інструкції - перед початком роботи не перевірив справність пристроїв, приступив та виконував роботу у нетверезому стані, виходячи з принципу розумності і справедливості,суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивачів 240 000,00 грн. по 80 000,00 грн. кожному з позивачів на відшкодування спричиненої моральної шкоди. Відшкодування моральної шкоди в даному розмірі на думку суду буде адекватним і співмірним із спричиненою позивачам моральною шкодою, відповідає глибині та тривалості їх моральних страждань та відповідатиме принципам розумності і справедливості і не матиме наслідком збагачення позивачів за рахунок відповідача. Частино 1 ст. 141 ЦПК України встановлено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки, позовна вимога про стягнення моральної шкоди задоволена частково в розмірі 240 000,00 грн., з відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір в розмірі 2 400,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved