Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-21 00:00:00

[PERSON] , звернулась до Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області, з позовною заявою до Матеївецької сільської ради Коломийського району Івано-Франківської області, про визнання права власності на земельну частку (пай), розміром 78,7 умовних кадастрових гектарів землі Матеївецької сільської ради, який належав [PERSON] згідно сертифікату №027666. Процесуальні дії у справі. Ухвалою суду від 06 березня 2024 року суд відкрив провадження у справі, призначив підготовче судове засідання, а ухвалою суду від 09 квітня 2024 року підготовче провадження у справі було закрите, витребувано матеріали спадкової справи та справу було призначено до розгляду по суті на 22 травня 2024 року. Відповідач подав заяву, якою просив розглядати справу без їх участі. Таку ж заяву подав і позивач. За таких обставин, а також в силу положень частини другої статті 247 Цивільного процесуального кодексу України (надалі за текстом - ЦПК України) розгляд справи здійснювався за відсутності учасників справи, а фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Стислий виклад позицій учасників справи. Аргументи позивача. [INFO] помер її батько [PERSON] . Після його смерті відкрилась спадщина за заповітом на вказаний пай, який він набув за життя. І з метою оформлення спадщини після його смерті, позивачка звернулася до Першої Коломийської державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину на майно, але в отриманні такого свідоцтва нотаріус відмовив, оскільки у позивача відсутній правовстановлюючий документ на спадкове майно. У зв`язку із чим, позивач просить визнати за ним право власності на спадкове майно. Позиція відповідача. Просили розглянути справу без їх участі. Оцінка суду щодо фактів. [PERSON] уклала шлюб з [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про одруження та змінила прізвище з: « [PERSON] », на: « [PERSON] » (а.с.9). [INFO] народилася [PERSON] , батьками якої, згідно свідоцтва про народження, були [PERSON] та [PERSON] (а.с.10). 10 жовтня 1992 року [PERSON] уклала шлюб з [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу та змінила прізвище з: « [PERSON] », на: « [PERSON] » (а.с.10). 06 лютого 2009 року [PERSON] склав заповіт яким все майно, що буде належити йому на день його смерті з чого б воно не складалось і де б воно не знаходилось заповів дочці [PERSON] (а.с.7). [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с.6). Довідкою Матеївецької сільської ради встановлено, що згідно з книгою реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай), що видавались Коломийською РДА, під реєстраційним номером 301 від 28.12.1999 року, серія 027666 зареєстрований сертифікат на право на земельну частку (пай), в колективному сільськогосподарському підприємстві АПФ «Галичина», виданий на підставі рішення Коломийської РДА № 164 від 22.04.1999 року [PERSON] , жителю с. Перерив. Розмір земельної частки (паю) становить 78.7 кадастрових одиниць (а.с. 14). Для отримання спадщини [PERSON] , [PERSON] подала до Першої Коломийської державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини, внаслідок чого отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом на житловий будинок померлого (а.с.15), та земельні ділянки (а.с. 16,17,18), проте постановою від 22 лютого 2023 року, нотаріус відмовив [PERSON] у видачі свідоцтва на право на земельну частку (пай), оскільки у неї відсутні правовстановлюючі документи на цей пай (а.с.19). Оцінка суду щодо правовідносин учасників. Із встановлених обставин вбачається вступ позивача у цивільно-правові відносини щодо власності в межах яких, виник спір щодо набуття позивачем права власності на нерухоме майно, у порядку спадкування, на яке претендує відповідач. Оцінка суду щодо права позивача. Положеннями статті 41 Конституції України гарантується право кожного володіти, користуватись та розпоряджатись своєю власністю. Стаття 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (який набув чинності для України 11 вересня 1997 року) також передбачає право кожної фізичної особи мирно володіти своїм майном, до якого входять і майнові права. Отже, і Конституція України, і вказана Конвенція, вже передбачали право будь-якого українця чи українки володіти не тільки речами матеріального світу, а й майновими правами. До яких, в силу положень частини 9 і 10 статті 5 Земельного кодексу України та пунктів 1 Указів Президента України від 08 серпня 1995 року №720-95 та від 03 грудня 1995 року №1529/99 (які діяли станом 03 грудня 1999 року) безперечно відносилось і право на земельну частку (пай), володіння яким підтверджувалось Сертифікатом на право на земельну частку (пай), видача якого відбувалась під запис у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай), форми яких були затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 12 жовтня 1995 року №801 "Про затвердження форми сертифікату на право на земельну частку (пай) і Книги реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай)". При цьому вказане майнове право, в силу положень частини 10 статті 5 Земельного Кодексу могло бути успадкованим, тобто входити до складу спадщини його володільця. Встановлені судом обставини прямо вказують на те, що [PERSON] дійсно отримав Сертифікат на право на земельну частку (пай), розміром 78.7, в умовно кадастрових гектарах. Отже, він набув зазначене майнове право і став його одноособовим володільцем. І оскільки набуте ним право не було припинено або відчужено ним, у день його смерті, це право увійшло до складу його спадщини. Положення частини 1 статті 1223 ЦК України передбачають, що право на\~спадкування мають\~особи,\~визначені у\~заповіті. А в силу положень частини 2 статті 1223 цього ж кодексу, тільки у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини, право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу. При цьому суд враховує, що з огляду на положення частини 1 статті 1269 ЦК України якщо спадкоємець, постійно не проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, такий спадкоємець має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. І з огляду на матеріали спадкової справи, саме позивач звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття усієї спадщини [PERSON] . А за таких обставин, суд вважає, що саме позивач є єдиним спадкоємцем і відповідно саме вона успадкувала вказані права [PERSON] , що не визнав нотаріус і на які претендує відповідач. Тож, вказані права позивача підлягає судовому захисту. З огляду на положення частини третьої статті 8, частини четвертої статті 13 та частини першої статті 55 Конституції України, держава гарантує будь-якому суб`єкту права власності можливість звернутись до суду за захистом цього права. А згідно з статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, у спосіб, визначений законами України. Тож суд враховує, що в силу пункту 1 частини 2 статті 16 ЦК України, способом захисту цивільного права може бути і його визнання судом. При цьому, з огляду на положення статті 392 цього ж кодексу, позов про визнання права власності може бути подано власником майна, якщо це право не визнається будь-якою іншою особою. І оскільки обраний позивачем спосіб захисту його прав є належно обраним, а позовні вимоги доведеними, позов підлягає задоволенню у повному обсязі. Таким чином,

Outcome: approved