Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-22 00:00:00

Представник позивача ТОВ «ФК «Суперіум» звернувся до суду з вищевказаною позовною заявою, мотивуючи свої вимоги тим, що 29 листопада 2019 року між ПАТ «Укрсиббанк» та відповідачем укладено кредитний договір №95902407000 про надання споживчого кредиту з можливістю відкриття карткового рахунку. Відповідно до умов кредитного договору позичальник погоджується з викладеними у Правилах (договірних умовах) споживчого кредитування позичальників АТ «Укрсиббанк», а банк надає позичальнику кредит, який позичальник зобов`язується повернути та сплачувати плату за користування кредитом відповідно до умов договору і Правил, а сума кредиту за договором становить 35 576 грн. Позичальник, в порушення умов зазначеного договору, свої зобов`язання належним чином не виконала, у зв`язку з чим, ПАТ «Укрсиббанк» було відступлено ТОВ «Олком-Лізинг» на підставі договору факторингу №172 від 13 липня 2020 року право вимоги до відповідача за вищевказаним договором. 13 липня 2020 року ТОВ «Олком-Лізинг» було відступлено ТОВ «ФК «Суперіум» на підставі договору факторингу № 1307-Ф і ТОВ «ФК «Суперіум» набуло право вимоги до відповідача, у зв`язку з чим, стало новим кредитором за вищевказаним договором. Загальна сума заборгованості відповідача у відповідності до Реєстру боржників до договору факторингу № 172 від 13 липня 2020 року та Реєстру боржників до договору факторингу №1307-Ф від 13 липня 2020 року складає 32 134,43 грн. (заборгованість за основним боргом 31 623 грн., заборгованість за відсотками 11,43 грн., заборгованість за комісіями 500 грн., а всього 32 134,43 грн.). Оскільки по теперішній час відповідач грошові кошти не повернула представник позивача звернувся до суду з цією позовною заявою в якій просив стягнути з відповідача на користь ТОВ «ФК «Суперіум» заборгованість в загальному розмірі 32 134,43 грн. та витрати зі сплати судового збору в розмірі 2 422,40 грн. Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 14 березня 2024 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 10\~квітня 2024\~року ухвалою\~Ленінського районного\~суду м.\~Дніпропетровська задоволено клопотання представника позивача [PERSON] про витребування у АТ «Укрсиббанк» виписки з обліку кредитної заборгованості за позичковими рахунками за договором про надання споживчого кредиту з можливістю відкриття карткового рахунку № [NUMBER] від 29 листопада 2019 року, який укладено між ПАТ «Укрсиббанк» та [PERSON] . Представник позивача сформував клопотання про розгляд справи без представника позивача, в якому підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити. Відповідач у судове засідання не з`явилась з невідомих суду причин, хоча відповідно до ст. ст. 128, 130 ЦПК України про день та час розгляду справи повідомлялась належним чином, також шляхом оприлюднення повідомлення про виклик до суду на офіційному веб-сайті Ленінського районного суду м. Дніпропетровська, заперечень проти позову суду не представила, а тому суд вважає за можливе розгляд справи проводити за відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів із винесенням заочного рішення. 23 травня 2024 року ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська було вирішено питання про заочний розгляд справи. За таких обставин, суд розглянув справу у відсутності учасників справи за правилами спрощеного позовного провадження з можливістю ухвалення заочного рішення відповідно до ст. 280 ЦПК України, оскільки відповідач належним чином повідомлена про дату, час і місце судового засідання, не з`явилась в судове засідання без повідомлення причин, відзиву не подала. При цьому, представник позивача не заперечував проти такого вирішення справи. Враховуючи, що сторони у судове засідання не з`явились, відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Вивчивши письмові матеріали справи, дослідивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, оцінивши надані докази, та виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд дійшов таких висновків. Положеннями ч. 1 ст. 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно із ч. 1 ст.\~13\~ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що 29 листопада 2019 року між АТ «Укрсиббанк» та [PERSON] укладено договір про надання споживчого кредиту з можливістю відкриття карткового рахунку № [NUMBER] , відповідно до умов якого АТ «Укрсиббанк» надав відповідачу кредит для особистих потреб у сумі 35 576 грн. на строк до 25 жовтня 2021 року, з разовою комісією за надання послуг по управлінню кредитом при отриманні (встановленні) кредиту 0 грн., комісією за надання довідок про стан розрахунків за кредитним зобов`язаннями за договором 400 грн., процентною ставкою 0,00001% річних та процентною ставкою за користування кредитними коштами понад встановлений договором термін 7,00001%% річних. (а. с. 9-16). Разом з тим, відповідно до наданої АТ «Укрсиббанк» на виконання ухвали суду від 10 квітня 2024 року інформації в листі №29-4-01/07-967-БТ від 15 квітня 2024 року, разом з випискою за кредитним договором №95902407000 від 29 листопада 2019 року між ПАТ «Укрсиббанк» та [PERSON] , у відповідача обліковується заборгованість за період з 30 листопада 2019 року по 13 липня 2020 року в загальному розмірі 36 754,88 грн. (а. с. 92-93). Матеріалами справи підтверджено, що 13 липня 2020 року між АТ «Укрсиббанк» та ТОВ «Олком-Лізинг» було укладено договір факторингу №172, у відповідності до умов якого АТ «Укрсиббанк» відступає ТОВ «Олком-Лізинг», а ТОВ «Олком-Лізинг» зобов`язується прийняти права вимоги та в їх плату зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження АТ «Укрсиббанк» за плату на умовах, визначених цим договором (а. с. 18-22). Відповідно до витягу з Реєстру боржників до договору факторингу №172 від 13 липня 2020 року, ТОВ «Олком-Лізинг» набуло права грошової вимоги до [PERSON] за кредитним договором №95902407000 від 29 листопада 2019 року в сумі 32 134,43 грн., з яких: 31 623 грн. - заборгованість за основним боргом; 11,43 грн. - заборгованість за відсотками; 500 грн. - заборгованість за комісіями (а. с. 17). Також судом встановлено, що 13 липня 2020 року між ТОВ «Олком-Лізинг» та ТОВ «ФК «Суперіум» укладено договір факторингу № 1307-Ф, відповідно до умов якого ТОВ «Олком-Лізинг» відступає на користь ТОВ «ФК «Суперіум» за плату, а ТОВ «ФК «Суперіум» приймає належні ТОВ «Олком-Лізинг» права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами вказаними в Реєстрі боржників, укладеними між первинним кредитором і боржниками (а. с. 28-35). Згідно з витягом з Реєстру боржників до договору факторингу №1307-Ф від 13 липня 2020 року, ТОВ «ФК «Суперіум» набуло права грошової вимоги до [PERSON] за кредитним договором №95902407000 від 29 листопада 2019 року в сумі 32 134,43 грн., з яких: 31 623 грн. - заборгованість за основним боргом; 11,43 грн. - заборгованість за відсотками; 500 грн. - заборгованість за комісіями (а. с. 27). В матеріалах справи також наявна направлена на адресу відповідача досудова вимога №95902407000/23-1 від 21 грудня 2023 року від ТОВ «ФК «Суперіум» про сплату заборгованості в розмірі 32\~134,43 грн. за договором №95902407000, якою проінформовано про відступлення права вимоги ТОВ «ФК «Суперіум» та необхідність погашення заборгованості за договором №95902407000 у вищевказаному розмірі (а. с. 36-37). Частиною 1 статті 1077 ЦК України передбачено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату, а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Якщо відповідно до умов договору факторингу фінансування клієнта здійснюється шляхом купівлі у нього фактором права грошової вимоги, фактор набуває права на всі суми, які він одержить від боржника на виконання вимоги, а клієнт не відповідає перед фактором, якщо одержані ним суми є меншими від суми, сплаченої фактором клієнтові (ч. 1 ст. 1084 ЦК України). Також судом встановлено, що станом на момент звернення ТОВ «ФК «Суперіум» до суду борг відповідачем не погашено. Крім того, з наданої позивачем довідки за заборгованістю боржника [PERSON] за вих. №95902407000/24 від 30 січня 2024 року, судом встановлено, що з моменту отримання права вимоги до відповідача, а саме з 13 липня 2020 року позивачем не здійснювалося нарахування жодних нарахувань (а. с. 38). Також згідно із наданим розрахунком заборгованості судом встановлено, що заборгованість [PERSON] за кредитним договором №95902407000 складає 32\~134,43 грн., з яких: 31 623 грн. - заборгованість за основним боргом; 11,43 грн. - заборгованість за відсотками; 500 грн. - заборгованість за комісіями. Отже, пред`являючи вимогу про стягнення заборгованості за кредитним договором, ТОВ «ФК «Суперіум» просив стягнути заборгованість за основним боргом, відсотками та комісіями. Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (стаття 628 ЦК України). Згідно зі ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Статтею 639 ЦК України передбачено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Відповідно до ст. ст. 1046, 1049 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Статтею 1047 ЦК України передбачено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути надана розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до положень ст. ст. 12, 13, 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, а кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Крім того, принцип змагальності сторін визначений законом і він передбачає, що кожна сторона повинна довести перед судом обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У кожної із сторін не має процесуальних переваг в доведенні своїх вимог і заперечень. Отже, існування заборгованості у відповідача за кредитним договором №95902407000 від 29 листопада 2019 року в загальному розмірі 32 134,43 грн., з яких: 31 623 грн. - заборгованість за основним боргом; 11,43 грн. - заборгованість за відсотками; 500 грн. - заборгованість за комісіями, підтверджується наявними в матеріалах справи доказами та не спростовано відповідачем. При цьому суд також приймає до уваги ту обставину, що ПАТ «Укрсиббанк» відступило право вимоги щодо заборгованості відповідача на користь ТОВ «Олком-Лізинг», яке відступило право вимоги щодо заборгованості відповідача позивачу - ТОВ «ФК «Суперіум» і таке відступлення відповідає вимогам п. 1 ч. 1 ст. 512 та ст. 513 ЦК України. Отже, судом встановлено факти укладення між ПАТ «Укрсиббанк» і відповідачем [PERSON] вищевказаного кредитного договору та отримання відповідачем коштів за умовами кредитного договору, і беручи до уваги факт непогашення відповідачем заборгованості за вказаним у справі кредитним договором, суд дійшов висновку про обґрунтованість позову щодо стягнення суми заборгованості за кредитним договором. Враховуючи викладене, оцінюючи належність, допустимість, достовірність та достатність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, суд дійшов висновку, що позовна заява ТОВ «ФК «Суперіум» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором підлягає задоволенню в повному обсязі. Статтею 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума судового збору в 2\~422,40 грн.

Outcome: approved