Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-16 00:00:00

28.03.2024р. [PERSON] (далі - позивач) звернувся до суду з позовом до Головного управління Національної поліції в Миколаївській області (далі - відповідач), в якому просить стягнути з відповідача на свою користь моральну шкоду в сумі 89 045 грн. 00 коп., заподіяної незаконним накладенням адміністративного стягнення. Позов обґрунтований тим, що 07.08.2022р. було винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАВ № 437895 про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 126 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в сумі 425 грн. 00 коп. Однак, як зазначає позивач, оскільки він не вчиняв вказаного правопорушення, то змушений був звернутися до суду з позовом про скасування вказаної постанови. Рішенням Врадіївського районного суду Миколаївської області від 29.12.2022р., яке постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАВ № 437895 від 07.08.2022р. про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 126 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у виді штрафу в сумі 425 грн. 00 коп. скасовано. 09.01.2023р. рішення Врадіївського районного суду Миколаївської області від 29.12.2022р. набрало законної сили, у зв`язку з чим є обов`язковим для суду. Позивач вважає, що посадова особа відповідача (поліцейський відділення поліції №8 Миколаївського районного управління ГУНП в Миколаївській області Ворона А.А.), грубо порушуючи Конституцію України, Закон України Про Національну поліцію, навмисно сфальсифікувала відносно нього постанову про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 126 КУпАП, чим заподіяла йому глибокі і тривалі моральні страждання. Отже, як стверджує позивач, внаслідок незаконного притягнення його до адміністративної відповідальності, йому була заподіяна моральна шкода, яка полягає у: приниженні честі та гідності як водія; у спричиненні моральних переживань зумовлених страхом бути повторно зупиненим працівниками поліції з тих самих підстав, а також необхідністю доводити спочатку працівнику поліції свою невинуватість у вчиненні адміністративного правопорушення, а потім у судових засіданнях доводити протиправність рішення про притягнення позивача до адміністративної відповідальності; у порушенні нормального способу життя. Через незаконне накладення адміністративного стягнення позивач пережив відчуття несправедливості, був пригніченим, переживав, що його права були порушені, пережив упередженість співробітників правоохоронних органів, що викликало у нього невдоволення, невпевненість, недовіру до правоохоронних органів, обурення в момент складання протоколу пережив стан хвилювання. Розмір моральної шкоди для середньоунормованої особистості із врахуванням практики Європейського суду з прав людини та її співставлення зі шкалою стресу Хомса і Рате, яку заподіяно патрульною службою, в тому числі поліцейський відділення поліції № 8 Миколаївського районного управління ГУНП в Миколаївській області Ворона А.А. становить 89 045 грн. 00 коп. в цінах на 01.01.2024р. На підставі вищевикладеного, посилаючись на приписи ст. 56 Конституції України, ст.ст. 23, 1166, 1167, 1173, 1174, 1176 ЦК України та ст. 2 Закону України Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду, позивач вказує, що розмір моральної шкоди з урахуванням його особистісних особливостей і обставин справи, яка йому заподіяна внаслідок душевних страждань, які він зазнав у зв`язку з незаконним притягненням до адміністративної відповідальності за нібито порушення вимог ПДР, а також через додаткові вимушені негативні зміни у способі його життя (витрачання свого часу та коштів на оскарження дій співробітників патрульної поліції) складає і підлягає стягненню в сумі 89 045 грн. 00 коп. 17.04.2024р. представниця відповідача [PERSON] подала до суду відзив на позов, в якому просить відмовити в задоволенні позову, оскільки позивачем не надано жодних доказів на підтвердження фактів вказаних у позовній заяві, як і доказів заподіяння фізичного чи психологічного впливу на позивача працівниками поліції, а також визначення розміру моральної шкоди. 16.05.2024р. позивач подав відповідь на відзив, в якому, посилаючись на п. 3 постанови пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995р. № 4 Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової шкоди), постанову Верховного Суду України від 25.05.2016р. у справі № 6-440цс16, ч. 1 ст. 18, ч. 3 ст. 19 Закону України Про Національну поліцію та ст. 2 Закону України Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду, вказує, що він має право на стягнення моральної шкоди, оскільки з нього було незаконно стягнуто адміністративний штраф. Притягнення його до адміністративної відповідальності, яке в подальшому скасовано в судовому порядку, свідчить про незаконні дії посадових осіб, які ініціювали та здійснювали вказане провадження. В судовому засіданні позивач просив задовольнити позов з підстав зазначених у позовній заяві та у відповіді на відзив. Представниця відповідача просила відмовити в задоволенні позову з підстав зазначених у відзиві на позов. Дослідив матеріали справи, заслухав пояснення учасників судового розгляду, суд вважає встановленим таке. Рішенням судді Врадіївського районного суду Миколаївської області Фасія В.В. від 29.12.2022р. у справі № 469/456/22, яке набрало законної сили 09.01.2023р., частково задоволено позов позивача до Відділення поліції № 8 Миколаївського ГУНП в Миколаївській області. Вказаним рішенням скасовано постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАВ № 437895 від 07.08.2022р. про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 126 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 425 грн. Також вказаним рішенням позивача звільнено від адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 126 КУпАП на підставі ст. 22 КУпАП, обмежившись усним зауваженням. При цьому у своєму рішенні суддя Фасій В.В. встановив таке: ...Відповідно до постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАВ №437895 від 07.08.2022р. (далі по тексту - постанова серії БАВ №437895), винесеної поліцейським відділення поліції №8 Миколаївського районного управління ГУНП в Миколаївській області Ворона А.А. - 07.08.2022 року о 10.33 год. [PERSON] в с. Коблево Миколаївського району керував автомобілем DAEWOO LANOS д.н.з. [NUMBER] без чинного страхового поліса про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності \~власників т/з або чинний внутрішній електронний договір зазначеного виду обов`язкового страхування у візуальній формі страхового поліса, чим порушив п. 2.1 ґ та п. 2.4 ПДР України, ч.1 ст. 126 КУпАП, за що до нього застосовано адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 425 грн. (копія постанови серії БАВ №437895, яка була вручена поліцейським, на місці її складання, [PERSON] ); Графа 7 цієї постанови до постанови додаються не заповнена, посилання на докази в ній відсутні (копія постанови серії БАВ №437895); Згідно полісу №ЕР - 205433981 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів укладеного між страховиком ПрАТ СК Альфа страхування та страхувальником [PERSON] щодо забезпеченого транспортного засобу DAEWOO LANOS д.н.з. [NUMBER] - строк його дії з 00.00 20.08.2021 року по 19.08.2022 року (поліс №ЕР - 205433981).... ...Як вбачається із спірної постанови 07.08.2022 року о 10.33 год. в с. Коблево Миколаївського району керував автомобілем DAEWOO LANOS д.н.з. [NUMBER] без чинного страхового поліса про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників т/з або чинний внутрішній електронний договір зазначеного виду обов`язкового страхування у візуальній формі страхового поліса. При цьому, причину зупинки транспортного засобу позивача суд розцінює як таку, що здійснена уповноваженою особою поліції, в порядку визначеному законом, з огляду на наступне. Указом Президента України від 24 лютого 2022 року за № 64/2022 введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, який діяв станом на день винесення оскаржуваної постанови та триває і на даний час. Відповідно до Указу Президента України №64, у зв`язку із введенням в Україні воєнного стану тимчасово, на період дії правового режиму воєнного стану, можуть обмежуватися конституційні права і свободи людини і громадянина, передбачені статтями 30 - 34, 38, 39, 41 - 44, 53 Конституції України, а також вводитися тимчасові обмеження прав і законних інтересів юридичних осіб в межах та обсязі, що необхідні для забезпечення можливості запровадження та здійснення заходів правового режиму воєнного стану, які передбачені частиною першою статті 8 Закону України Про правовий режим воєнного стану. Так, в період воєнного стану в Україні тимчасово обмежено гарантоване статтею 33 Конституції України право кожного, хто на законних підставах перебуває на території України, на свободу пересування. Згідно п. 7 ч. 8 Закону України Про правовий режим воєнного стану дозволено перевіряти у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, документи у осіб, а в разі потреби проводити огляд речей, транспортних засобів, багажу та вантажів, службових приміщень і житла громадян, за винятком обмежень, встановлених Конституцією України. Відтак, зупинки позивача була вчинена на підставі і в порядку ст. 8 Закону України Про правовий режим воєнного стану. До того ж позивач, сам не заперечував відсутність у нього, при собі, на момент зупинки т/з страхового полісу в паперовому (електронному) виді. Отже, суд вважає, що оскаржувана позивачем постанова винесена на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені КУпАП, тобто з врахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, тому підстав для її скасування не має.... ...Отже, враховуючи викладене, суд вважає, що для досягнення визначеної в статті 23 КУпАП мети адміністративного стягнення (виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами) з урахуванням характеру вчиненого правопорушення, з метою належного забезпечення практичного та ефективного права на доступ до суду згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, необхідно і достатньо звільнити позивача від адміністративної відповідальності. Підсумувавши наведене, ураховуючи тяжкість скоєного правопорушення, особливість періоду (див. Указ Президента України № 64/2022 від 24.02.2022), наявність на момент винесення оскаржуваної постанови діючого полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів укладеного між страховиком ПрАТ СК Альфа страхування та страхувальником [PERSON] щодо забезпеченого транспортного засобу DAEWOO LANOS д.н.з. [NUMBER] з строком його дії до 19.08.2022 року, суд вважає за можливе застосувати положення статті КУпАП, звільнивши останнього від адміністративної відповідальності та обмежитись усним зауваженням.... Встанови вказані обставини суд приходить до такого висновку. Відповідно до ч.ч. 1 та 2 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини, інші юридичні факти. Згідно з ст.ст. 15 та 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною 1 ст. 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 56 Конституції України гарантовано, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Статтею 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом. Частиною 1 ст. 1173 та ст. 1174 ЦК України визначено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів. Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи. Відповідно ч.ч. 1, 2 та 6 ст. 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах. Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 1, п. 4 ч. 1 ст. 2 Закону України Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду відповідно до положень цього Закону підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок: незаконного застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна, незаконного накладення штрафу. Право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках закриття справи про адміністративне правопорушення. У п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995р. № 4 (з відповідними змінами) Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди вказано, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. В свою чергу, ст. 247 КУпАП визначено, що провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за таких обставин: 1) відсутність події і складу адміністративного правопорушення; 2) недосягнення особою на момент вчинення адміністративного правопорушення шістнадцятирічного віку; 3) неосудність особи, яка вчинила протиправну дію чи бездіяльність; 4) вчинення дії особою в стані крайньої необхідності або необхідної оборони; 5) видання акта амністії, якщо він усуває застосування адміністративного стягнення; 6) скасування акта, який встановлює адміністративну відповідальність; 7) закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 цього Кодексу; 8) наявність по тому самому факту щодо особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, постанови компетентного органу (посадової особи) про накладення адміністративного стягнення, або нескасованої постанови про закриття справи про адміністративне правопорушення, а також повідомлення про підозру особі у кримінальному провадженні по даному факту; 9) смерть особи, щодо якої було розпочато провадження в справі. З точки зору матеріального (сутнісного) підходу реабілітуючими визнаються обставини, за яких особа вважається непричетною до адміністративного правопорушення (у зв`язку із чим відновлюються її добре ім`я, репутація), а нереабілітуючими - обставини, за яких має місце винуватість особи, але через передбачені законом обставини вона звільняється від адміністративної відповідальності. Поділ підстав закриття провадження на реабілітуючі і нереабілітуючі має, насамперед, практичне значення щодо наслідків такої форми закінчення провадження у справі. Визнання обставини реабілітуючою чи нереабілітуючою впливає на права та інтереси особи, яка притягується до адміністративної відповідальності. Статтею 22 КУпАП визначено, що при малозначності вчиненого адміністративного правопорушення орган (посадова особа), уповноважений вирішувати справу, може звільнити порушника від адміністративної відповідальності і обмежитись усним зауваженням. Звільнення порушника від адміністративної відповідальності і застосування усного зауваження не є реабілітуючою обставиною, яка свідчить про відсутність події і складу адміністративного правопорушення, а навпаки підтверджує факт встановлення в діях порушника події і складу адміністративного правопорушення. При цьому Верховний Суд у постанові від 29.04.2020р. у справі 686/4557/18 вказав, що відповідно до пункту 3 Положення про застосування Закону України Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду, затвердженого наказом Міністерства юстиції України, Генеральної прокуратури України та Міністерства фінансів України від 04 березня 1996 року № 6/5/3/41, право на відшкодування шкоди у громадянина, який був незаконно засуджений судом, виникає у випадку повної його реабілітації. Отже, право на відшкодування моральної шкоди на підставі Закону України Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду виникає в особи у випадку повної реабілітації. Вищенаведене узгоджується із правовою позицією викладеною у постанові Великої Палати Верховного Суду від 31.10.2018р. у справі № 383/596/15. Також Верховний Суд у постанові від 26.04.2023р. у справі № 227/4691/21 зазначив, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених Законом України Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду, виникає у випадку, зокрема, закриття справи про адміністративне правопорушення. Здійснення провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, яка в подальшому закрита судом за відсутністю складу адміністративного правопорушення, свідчить про незаконні дії посадових осіб, які ініціювали та здійснювали вказане провадження (складання протоколу, отримання пояснень та інше). Компенсація моральної шкоди провадиться незалежно від того, чи застосувались з боку держави будь-які заходи примусу, чи було понесено особою витрати на погашення штрафу, накладеного судом (постанова Верховного Суду від 10.10.2019р. в справі № 569/1799/16-ц). Таким чином, в сукупності вищевикладеного слідує, що позивач має право на відшкодування моральної шкоди у разі закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення за відсутністю складу адміністративного правопорушення, за умови наявності такої шкоди, протиправності діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача. Частинами 1-4 ст. 12 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно з ч.ч. 1 та 2 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. В свою чергу, ст.ст. 76-89 ЦПК України визначено поняття доказів, їх належності, допустимості, достовірності та достатності, обов`язок доказування і подачі доказів, а також підстави звільнення від доказування, порядок подачі доказів, витребування доказів та оцінки доказів. Відповідно до ч.ч. 1 та 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Частиною 4 ст. 82 ЦПК України визначено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Частинами 5 та 6 ст. 13 Закону України Про судоустрій і статус суддів визначено, що висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права. Відповідно до ч.ч. 1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. На підтвердження обставин зазначених у позовній заяві позивач надав лише рішенням судді Врадіївського районного суду Миколаївської області Фасія В.В. від 29.12.2022р. у справі № 469/456/22. Як зазначено вище, рішенням судді Врадіївського районного суду Миколаївської області Фасія В.В. від 29.12.2022р. у справі № 469/456/22, яке набрало законної сили 09.01.2023р., частково задоволено позов позивача до Відділення поліції № 8 Миколаївського ГУНП в Миколаївській області. Вказаним рішенням скасовано постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАВ №437895 від 07.08.2022р. про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 126 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 425 грн. Також вказаним рішенням позивача звільнено від адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 126 КУпАП на підставі ст. 22 КУпАП, обмежившись усним зауваженням. Частиною 3 ст. 286 КАС України визначено, що за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено. Тобто законодавець надав суду повноваження під час розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності, прийняти одне із чотирьох запропонованих варіантів рішення, які, в свою чергу, за правовою природою та правовими наслідками для особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, є взаємовиключними та не можуть одночасно застосовуватися. Водночас аналізуючи рішення судді Врадіївського районного суду Миколаївської області Фасія В.В. від 29.12.2022р. у справі № 469/456/22 слід дійти висновку, що останній поєднав декілька можливих варіантів рішення, які визначені у ч. 3 ст. 286 КАС України. Так, суддя Фасій В.В. скасував постанову про притягнення позивача до адміністративної відповідальності, при цьому не надіслав справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи) та не закрив справу про адміністративне правопорушення, як того вимагають приписи п.п. 2, 3 ч. 3 ст. 286 КАС України, а натомість, звільнив позивача від адміністративної відповідальності на підставі ст. 22 КУпАП, тобто фактично змінити захід стягнення. При цьому\~слід відмітити,\~що ч.\~1\~ст.126 КУпАП передбачено накладення штрафу в розмірі двадцяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Тобто, законодавцем чітко встановлений відповідний вид санкцій (штраф), який підлягає застосуванню до правопорушника у разі прийняття органом, уповноваженим вирішувати справу, постанови про притягнення до адміністративної відповідальності. Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та аналізуючи вказані правові норми, суд приходить до висновку, що у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень про притягнення до адміністративної відповідальності, адміністративним судом не вирішується питання щодо притягнення особи до адміністративної відповідальності, а перевіряється законність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень у таких справах, за наслідками чого суд може визнати незаконним і скасувати рішення про накладення адміністративного стягнення або відмовити у цьому. Суди не вправі підміняти собою державні органи, компетенція яких чітко регламентована чинним законодавством. Суд в справі № 469/456/22не є органом, який уповноважений розглядати справу про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 126 КУпАП, оскільки в силу статті 222 КУпАП розгляд такої справи віднесений цим Кодексом до відання органів Національної поліції та, відповідно, саме ці органи вправі вирішувати питання про можливість звільнення особи від адміністративної відповідальності при малозначності правопорушення на підставі статті 22 КУпАП. Аналогічні висновки викладені в постановах Верховного Суду у справах № 660/575/16-а від 31.01.2018р. та № 678/896/17 від 12.04.2018р. Разом з тим, суд, встановивши, що були підстави для звільнення особи від відповідальності у зв`язку з малозначністю, не позбавлений права надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу в силу положень п. 2 ч. 3 ст. 286 КАС України. Отже, рішення судді Врадіївського районного суду Миколаївської області Фасія В.В. від 29.12.2022р. у справі № 469/456/22, щодо застосування приписів ч. 3 ст. 286 КАС України та ст. 22 КУпАП, є вкрай суперечливим. Однак, вказана обставина жодним чином не впливає на преюдиційність обставин (ч. 4 ст. 82 ЦПК України), які вказаним рішенням встановленні. Так у рішенні Врадіївського районного суду Миколаївської області від 29.12.2022р. у справі № 469/456/22 судом, після дослідження та аналізу матеріалів справи, встановлено, що ...оскаржувана позивачем постанова винесена на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені КУпАП, тобто з врахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, тому підстав для її скасування не має..., а позивачем не надано інших доказів, які б спростовували обставини встановлені судом під час розгляду справи № 469/456/22. Також позивачем не надано суду жодних доказів на підтвердження заподіяння йому моральної шкоди. Таким чином, позивачем не доведено, що провадження у справі про адміністративне правопорушення закрите за відсутністю складу адміністративного правопорушення, наявність моральної шкоди, протиправність діяння її заподіювача та наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача, а відтак позов є безпідставним, необґрунтованим та не підлягає задоволенню. На підставі вимог ст. 141 ЦПК України, судові витрати зі сплати судового збору в сумі 1 211 грн. 20 коп., понесені позивачем при подачі позову до суду, покладаються на позивача.

Outcome: dismissed