Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-12 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс» звернулось до суду із позовною заявою до [PERSON] , якою просить стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 78210 гривень, яка складається із: 18000 гривень - борг по кредиту; 60210 гривень - борг за процентами за користування кредитом. Позиції учасників справи. Позиція позивача. Між позивачем та відповідачем був укладений договір про відкриття кредитної лінії, зобов`язання за яким позивачем були виконані шляхом видачі відповідачу грошових котів. Але відповідач свої зобов`язання по сплаті процентів за користування кредитом у строки встановлені договором, не виконав. Тому у банка виникло право вимоги до відповідача щодо повернення кредиту і сплаті процентів за користування ним у заявленому в позові розмірі. Позиція відповідача. Визнає необхідність повернення позивачу отриманого кредиту у розмірі 18000 гривень та сплати процентів, але тих, які за її підрахунками повинні скласти 9450 гривень, до того ж, вона сплатила 12690 гривень. Не погодилась із визначеною позивачем сумою процентів, які вона повинна сплатити у розмірі 60210 гривень, оскільки вони на її думку нараховані позивачем на підставі одночасного застосування ст.1048 та ст.625 ЦК України, що заборонено, оскільки це підтвердила Велика Палата Верховного Суду у своїх постановах. Окрім того, нараховані позивачем проценти підлягають списанню і не підлягають стягненню на підставі п.18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України. Оцінка суду (щодо фактів). [PERSON] ( [INFO] ; РНОКПП: [NUMBER] ; зареєстроване місце проживання: [ADDRESS] ) та ТОВ «Укр Кредит Фінанс» (ідентифікаціний номер: 38548598; місце знаходження: м.Київ, бульвар Лесі Українки, б.26, офіс 407) уклали договір про відкриття кредитної лінії (а.с.15-30). За цим договором, ТОВ «Укр Кредит Фінанс» взяв на себе зобов`язання надати [PERSON] 14.05.2023р. кредит у гривні у розмірі 18000 гривень шляхом безготівкового переказу на банківський рахунок [PERSON] , на умовах строковості, зворотності і платності для задоволення її особистих потреб, а [PERSON] , взяла на себе зобов`язання повернути кредит не пізніше останнього дня строку користування кредитом (08.03.2024р.) та сплачувати проценти за користування кредитом не пізніше останнього календарного дня кожного Базового періоду, який складає 21 календарний день. При цьому, перебіг першого Базового періоду починається з дати надання кредиту та закінчується в дату останнього календарного дня першого Базового періоду; перебіг кожного наступного Базового періоду починається з наступної дати за датою закінчення попереднього Базового періоду, крім наступного випадку: якщо [PERSON] у поточному Базовому періоді має заборгованість зі сплати процентів і здійснила повне погашення цієї заборгованості, в дату погашення вказаної заборгованості перебіг поточного Базового періоду припиняється достроково та з наступного календарного дня починається перебіг наступного Базового періоду; перебіг останнього Базового періоду закінчується в останній день строку дії цього договору (п.2.2., 2.3., 4.1., 4.2., 4.8., 1.1., 4.4., 4.5., 4.6. Договору). Нарахування процентів за користування кредитом сторони домовились здійснювати на залишок неповерненої суми кредиту за кожен день користування кредитом, починаючи з дня видачі кредиту до дати фактичного повернення всієї суми кредиту за ставкою 3%, яка є стандартною, за виключенням строку використання права користування кредитом за Промо-ставкою та/або Зниженою та/або Пільговою процентною ставкою (п.4.6. Договору). При цьому суд відзначає, що з огляду на зміст п.10.1. Договору, з урахуванням Паспорту споживчого кредиту, ні Промо-ставка, ні Пільгова процентна ставка [PERSON] не надавалась і не застосовувалась. Разом з цим, за умови дотримання вимог передбачених п.10.3., [PERSON] сплачує проценти за користування кредитом за Зниженою процентною ставкою, яка складає 2,5% за кожен день користування кредитом, яка надається виключно як знижка на користування кредитом та є заохоченням до сумлінного виконання умов договору (п.4.6. Договору). А згідно з останнім абзацом п.10.3 Договору (п.10.2 та п.10.3 в іншій частині, окрім останнього абзацу, до неї не застосовуються), [PERSON] зберігає можливість сплати процентів за користування кредитом за Зниженою процентною ставкою протягом усього періоду дії Договору за умови сплати своєчасно і у повному обсязі процентів за користування Кредитом. У разі несплати у повному обсязі нарахованих процентів за користування Кредитом не пізніше останнього дня будь-якого Базового періоду, з наступного дня подальше нарахування процентів за користування Кредитом здійснюється за Стандартною процентною ставкою до повного погашення Позичальником заборгованості зі сплати процентів (включаючи дату погашення заборгованості). З дати, наступної за днем повного погашення Позичальником заборгованості зі сплати процентів, нарахування процентів за користування Кредитом здійснюється за Зниженою процентною ставкою. ТОВ «Укр Кредит Фінанс» виконала свій обов`язок надати [PERSON] 14.05.2023р. кредит у гривні у розмірі 18000 гривень шляхом безготівкового переказу на банківський рахунок [PERSON] вказаної суми (а.с.14,31-37). Але [PERSON] , згідно розрахунку позивача свій обов`язок із сплати процентів на умовах, передбачених Договором, у строки та порядку, передбаченому договором своєчасно не виконувала, оскільки здійснила тільки два платежі на суму 4000 гривень (05.06.2023р) та 8690 гривень (09.06.2023р.). У зв`язку із чим, станом на 03.10.2023 року у неї утворилась заборгованість із сплати процентів за користування кредитом у розмірі 60210 гривень (а.с.38-40). І як наслідок, 24 жовтня 2024 року ТОВ «Укр Кредит Фінанс» звернувся до Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості, що виникла за договором про відкриття кредитної лінії, зокрема: 60210 гривень - це борг за процентами за користування кредитом; 18000 - борг по кредиту (а.с.1-10). Зміст спірних правовідносин. Отже, із встановлених обставин вбачається, що між позивачем ТОВ «Укр Кредит Фінанс» та відповідачем [PERSON] виникли цивільні (зобов`язальні) правовідносини у сфері споживчого кредитування, в яких позивач виступає кредитодавцем (виконавцем послуги кредитування через поточний рахунок), а відповідач споживачем (отримувачем вказаної послуги), та в межах яких виник спір щодо права позивача, як кредитора у цьому зобов`язанні, повернути виданий кредит та отримати проценти за користування ним, нараховані на умовах договору. Оцінка суду (щодо права). Положення пункту 1 та 22 частини 1\~статті 92 Конституції України\~гарантують, що права людини і громадянина, його основні обов`язки, а також засади цивільно-правової відповідальності визначаються виключно законами України. Зокрема, положення частини першої\~статті 509 Цивільного кодексу України\~(надалі за текстом -\~ЦК України) визначають, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. При цьому, в силу положень ч.2 статті\~509, пункту 1 ч.2 статті\~11\~та ч.1 статті\~629 ЦК України\~зобов`язання можуть виникати з договорів, які стають обов`язковими для виконання сторонами, що їх уклали. Виходячи з положень частини першої статей\~1054,\~1055 ЦК України\~та п.22 ч.1 статті\~1, ч.1 статті\~11 Закону України "Про захист прав споживачів", п.1-1 ч.1 ст.1, ч.1 ст.12 Закону України "Про споживче кредитування", договір про споживчий кредит - це вид кредитного договору, за яким кредитодавець зобов`язується надати споживчий кредит у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач (позичальник) зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, встановлених договором. Тому враховуючи це, і встановлені судом обставини, суд виходить із того, що договір про відкриття кредитної лінії, незважаючи на свою назву, по суті, є договором про споживчий кредит, що є різновидом кредитного договору. І до цього договору застосовуються, як положення ЦК України, так і особливі норми Закону України "Про споживче кредитування". Щодо сплати боргу по кредиту у розмірі 18000 гривень. Частина 4 ст.16 Закону України "Про споживче кредитування" передбачає, що у разі затримання споживачем сплати частини споживчого кредиту та/або процентів щонайменше на один календарний місяць кредитодавець має право вимагати повернення споживчого кредиту, строк виплати якого ще не настав, в повному обсязі, якщо таке право передбачене договором про споживчий кредит. А п.8.5. Договору, укладеного між сторонами передбачено, що у разі прострочення [PERSON] сплати процентів за користування кредитом на строк понад 1 календарний місяць, позивач має право вимагати від [PERSON] повернення кредиту в повному обсязі та сплаті процентів за весь строк фактичного користування кредитом до настання дати закінчення строку кредитування, визначеного п.4.8. Договору (а це - 08.03.2024 року). Отже, і за законом, і за договором, укладеним між позивачем та відповідачем, у випадку прострочення [PERSON] сплати процентів за користування кредитом на строк понад 1 календарний місяць, позивач набуває право вимоги до [PERSON] повернути кредит в повному обсязі, незважаючи на те, що строк повернення кредиту не настав. А надані позивачем докази, проти чого не заперечувала і відповідач прямо вказують на те, що вона затримала сплату процентів більше ніж на 1 календарний місяць, оскільки остання сплата мала місце 09.06.2023р.. Тому позивач дійсно набув право вимоги до [PERSON] повернути кредит у розмірі 18000 гривень у повному обсязі. Разом з цим, 08.03.2024 року настав строк, передбачений Договором для повернення [PERSON] кредиту у повному обсязі, зокрема у розмірі 18000 гривень, але вона його не повернула, що визнала, як і визнала те, що має його повернути, про що вказала у відзиві на позов. Тому, позовні вимоги щодо стягнення з [PERSON] кредиту у розмірі 18000 гривень, як борг по кредиту за договором про відкриття кредитної лінії підлягає задоволенню у повному обсязі. Щодо боргу по сплаті процентів за користування кредитом. Як вже вказувалось, договір про споживчий кредит - це вид кредитного договору, за яким кредитодавець зобов`язується надати споживчий кредит у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач (позичальник) зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, встановлених договором. І вказаним вище Договором чітко передбачені умови сплати [PERSON] процентів за користування кредитом (дві фіксовані процентні ставки: 2,5 та 3,0; чіткі строки і порядок їх застосування і сплати), і за цими умовами, які повністю дотримані позивачем при розрахунку розміру боргу позивачки за процентами, їх несплачений розмір станом на 03.10.2023 року дійсно склав 60210 гривень, з чим повністю погоджується суд. Суд не може погодитись із аргументами відповідачки про те, що вказані проценти за користування кредитом були нараховані позивачем із застосуванням, як правил, передбачених ст.1048, так і за правилами, передбаченими ст.625 ЦК України, і відповідно з порушенням правових висновків Верховного Суду, наданих у постановах від 23.05.2018р., від 04.02.2020р., від 11.04.2018р. та від 18.03.2020р., на які посилалась відповідачка. Оскільки, строк повернення кредиту за Договором, який уклала відповідачка із позивачем, був визначений, як 08.03.2024 року. Тобто до цього моменту, має місце тільки правомірне користування [PERSON] чужими грошовими коштами (кредитом), який надав позивач, і відповідно проценти, які нараховував позивач і які повинна була сплачувати відповідач є процентами саме за правомірне користування кредитом. І будь-які платежі, як на умовах, передбачених ст.625 ЦК України, так і на умовах договору, як за порушення виконання чи прострочку виконання грошового зобов`язання із повернення кредиту чи сплаті процентів за користування ним чи частиною кредиту, позивач теж не нараховував і до стягнення не заявляє. Як наслідок, не може бути застосованою у випадку із відповідачкою, і положення п.18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, який вказує, що у разі прострочення виконання грошового зобов`язання за договором позичальник звільняється від відповідальності визначеної ст.625 ЦК України, а інші платежі за договором, нараховані за прострочення виконання, підлягають списанню. Позаяк, позивач не застосовував право, передбачене ст.625 ЦК України чи інші умови договору, якими прямо передбачено платежі, які позивач мав право нарахувати за прострочку виконання грошових зобов`язань за договором. Позивач нарахував і вимагає сплати відповідачкою виключно процентів за користування кредитом за час правомірного користування ним. Дійсно, позивач застосував різні процентні ставки у різні періоди, але обидві процентні ставки (2,5% та 3%) були застосовані на умовах договору, яким було передбачено застосування ставки 2,5% при сплаті процентів за правомірне користування кредитом кожні 21 календарний день (за умови їх сплати), або 3%, якщо правомірне користування кредитом продовжується, але проценти за 21 календарний день користування кредитом не сплачено. Такі умови договору не визнавались не дійсними, і суд не бачить підстав для того, аби стверджувати, що такі умови договору про сплату процентів за правомірне користування кредитом, є процентами за неправомірне користування кредитом. Тож зважаючи на викладене, суд вважає доведеним факт порушення відповідачем взятих на себе грошових зобов`язань, на підставі договору про відкриття кредитної лінії № 1205-6284 від 14 травня 2023 року, а тому і доведеним факт порушення права позивача, як кредитора у цих зобов`язаннях, на повернення відповідачем кредиту у розмірі 18000 гривень та процентів за користування кредитом у розмірі 60210 гривень, що загалом складає: 78210 гривень. І як наслідок, порушене право позивача підлягає судовому захисту шляхом задоволення позовних вимог повністю. Щодо судових витрат. Відповідно до частини першої\~статті 141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З огляду на це та те, що судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 2147 гривень 20 копійок які понесені позивачем по цій справі, суд вважає документально підтвердженими (а.с.11), і позов підлягає задоволенню повністю, судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Згідно з ч.2 ст.141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, до яких відносяться і витрати на професійну правничу допомогу, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Тому, оскільки позов підлягає задоволенню, у задоволенні вимог відповідача про стягнення витрат на професійну правничу допомогу з позивача у розмірі 4000 гривень слід відмовити. Отже,

Outcome: approved