Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-15 00:00:00

позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідачів ТОВ "Західна агровиробнича компанія", ТОВ "Розтоцьке" з вимогою визнати відсутнім право оренди ТОВ «Західна агровиробнича компанія» (код ЄДРПОУ 41099127) на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 1,0995 га з кадастровим номером 6122689600:01:001:0604, що знаходиться на території Чистопадівської сільської ради Зборівського району Тернопільської області та належить на праві власності [PERSON] , запис в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про інше речове право номер 17360035 від 03.11.2016 р.; стягнути з відповідача в користь [PERSON] понесені судові витрати. У судовому засіданні представник позивача вказані вище змінені позовні вимоги підтримала, мотивуючи їх тим, що позивачка є власником вказаної вище земельної ділянки. 02 вересня 2016 року позивачка уклала договір оренди землі, відповідно до якого зазначену земельну ділянку передала в оренду ТОВ «Розтоцьке» строком на 7 років. В грудні 2021 року позивачка випадково дізналась, що до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно було внесено зміни до запису про державну реєстрацію іншого речового права (права оренди) щодо вказаної земельної ділянки, а саме зареєстровано право оренди за ТОВ «Західна агровиробнича компанія», чим змінено орендаря з яким позивачка укладала договір оренди; строк дії оренди визначено до 11.04.2025 р. та вказано, що договір укладено на 7 років, сплив якого починається з моменту укладення додаткової угоди до договору оренди землі, чим змінено строк оренди; зареєстровано нову умову оренди - право пролонгації. Підставою для державної реєстрації іншого речового права, окрім Договору оренди землі б/н від 02.09.2016, укладеного з ТОВ «Розтоцьке», вказано Додаткову угоду до договору оренди землі б/н від 11.04.2018; Однак позивачка будь-яких додаткових угод, зокрема і угоди від 11.04.2018 до договору оренди землі з ТОВ «Західна агровиробнича компанія» ніколи не укладала і не підписувала; ніколи не узгоджувала перехід права оренди землі до ТОВ «Західна агровиробнича компанія»; не погоджувалась на зміну строку оренди землі з правом пролонгації. Також позивачка нікого не уповноважувала на вчинення подібного правочину. Таким чином ТОВ «Західна агровиробнича компанія» неправомірно користується землею позивачки та порушує її право на користування та розпорядження належним їй майном. Представник відповідача - ТОВ "Західна агровиробнича компанія", який неодноразово повідомлений про час і місце розгляду справи в судове засідання не з`явився, однак у справі наявний відзив на позов від 30 березня 2023 року, згідно якого відповідач позовних вимог не визнає, вважає позовні вимоги необґрунтованими. У відзиві зазначено, що позивач повністю отримала орендну плату за 2018-2021 року, що підтверджується відповідними платіжними відомостями, тобто своїми діями підтвердила наявність між сторонами орендних правовідносин, існування чинного договору оренди та додаткової угоди. Відповідач просить у задоволенні позовних вимог відмовити. Представник третьої особи - ТОВ «Розтоцьке» в судове засідання не з`явився, заперечень до позову не надав. Дослідивши матеріали справи суд встановив, що позивач є власником земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 1,0995 га з кадастровим номером 6122689600:01:001:0604, що знаходиться на території Чистопадівської сільської ради Зборівського (в даний час Тернопільського) району Тернопільської області. Вказаний факт засвідчують державний акт на право власності на земельну ділянку ЯМ№300018, виданий 03.12.2012 відділом Держземагенства у Зборівському районі Тернопільської області та витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Також, у долученому до позову витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, зазначена інформація про державну реєстрацію іншого речового права на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 1,0995 га з кадастровим номером 6122689600:01:001:0604, а саме: 03.11.2016 зареєстровано право оренди на вказану земельну ділянку за Товариством з обмеженою відповідальністю "Розтоцьке", згідно договору оренди землі від 02.09.2016, без номера, запис в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про інше речове право номер 17360035 від 03.11.2016 р.. 02 вересня 2016 року позивач уклала з ТОВ «Розтоцьке» договорів оренди вказаної вище земельної ділянки (далі - Договір). Згідно п. 8 Договір укладено на 7 років. Відповідно до п.36 цього договору, після закінчення строку дії договору орендар має переважне право поновити його на новий строк. У цьому разі орендар повинен не пізніше ніж за 60 днів до закінчення строку дії договору повідомити письмово орендодавця про намір продовжити його дію. Зміна умов договору здійснюється у письмовій формі і за взаємною згодою сторін, у разі недосягнення згоди щодо зміни умов договору спір розв`язується у судовому порядку. Згідно додаткової угоди від 11 квітня 2018 року ТОВ «Розтоцьке», зі згоди орендодавця (позивача), передав право оренди земельної ділянки площею 1,0995 га з кадастровим номером 6122689600:01:001:0604 новому орендарю - ТОВ «Західна агровиробнича компанія». Вказаною угодою внесено зміни щодо нормативної грошової оцінки земельної ділянки, строк дії договору продовжено на 7 років з моменту підписання додаткової угоди та пункт 9 викладеного в новій редакції: орендна плата вноситься орендарем у грошовій формі в розмірі 12 % від нормативно грошової оцінки земельної ділянки в розмірі 7392,53 грн. за рік оренди. Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно зареєстровано відомості право оренди на вказану земельну ділянку за Товариством з обмеженою відповідальністю "Західна агровиробнича компанія", згідно додаткової угоди від 11.04.2018 до договору оренди землі від 02.09.2016. Оцінивши надані докази суд визначає наступне: кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1 ст.15, ч.1 ст.16 ЦК України). Згідно ст. 90 Земельного кодексу України власники земельних ділянок мають право передавати їх в оренду. Відповідно до ст. 93 ЗК України орендодавцем земельних ділянок є їх власники або уповноважені ними особи. Частиною 2 статті 792 ЦК України визначено, що відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом. В силу ч.1 ст.2 Закону України "Про оренду землі" відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі. За змістом ст.124 ЗК України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки із орендарем. Згідно ст. 13 Закону України "Про оренду землі" договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Згідно положень Закону України «Про оренду землі» договір оренди укладається у письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально. Згідно ст.16 Закону України «Про оренду землі» укладення договору оренди земельної ділянки із земель приватної власності здійснюється за згодою орендодавця та особи, яка згідно із законом вправі набувати право оренди на таку земельну ділянку. Відповідно до ч. 1 cт. 407 ЦК України право користування чужою земельною ділянкою встановлюється договором між власником земельної ділянки і особою, яка виявила бажання користуватися цією земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб. Отже, користуватися земельною ділянкою приватної власності можливо на праві оренди, підставою для якої є договір, відповідно до якого сплачується орендна плата. Статтею 18 Закону України "Про оренду землі" визначено, що договір оренди землі набирає чинності після його державної реєстрації. Згідно з ч.1 ст.19 Закону України «Про оренду землі» строк дії договору оренди землі визначається за згодою сторін. Відповідно до вимог ч.5 ст.116 ЗК України передбачено правило неможливості передачі в користування земельної ділянки без припинення права попереднього користування, в тому числі і орендаря. За змістом ст. 8 Закону України «Про оренду землі» орендована земельна ділянка або її частина може передаватися орендарем у суборенду без зміни цільового призначення, якщо це передбачено договором оренди або за письмовою згодою орендодавця (крім випадків, визначених законом). Якщо протягом одного місяця орендодавець не надішле письмового повідомлення щодо своєї згоди чи заперечення, орендована земельна ділянка або її частина може бути передана в суборенду. Умови договору суборенди земельної ділянки повинні обмежуватися умовами договору оренди земельної ділянки і не суперечити йому. Строк суборенди не може перевищувати строку, визначеного договором оренди землі. У разі припинення договору оренди чинність договору суборенди земельної ділянки припиняється. Право суборенди земельної ділянки підлягає державній реєстрації. За згодою сторін договір суборенди земельної ділянки посвідчується нотаріально. Відповідно до ч.1 ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до законодавчого визначення правочином є перш за все вольова дія суб`єктів цивільного права, що характеризує внутрішнє суб`єктивне бажання особи досягти певних цивільно-правових результатів - набути, змінити або припинити цивільні права та обов`язки. Здійснення правочину законодавством може пов`язуватися з проведенням певних підготовчих дій учасниками правочину (виготовленням документації, оцінкою майна, інвентаризацією), однак сутністю правочину є його спрямованість, наявність вольової дії, що полягає в згоді сторін взяти на себе певні обов`язки (на відміну, наприклад, від юридичних вчинків, правові наслідки яких наступають у силу закону незалежно від волі їх суб`єктів). У двосторонньому правочині волевиявлення повинно бути взаємним, двостороннім і спрямованим на досягнення певної мети; породжуючи правовий наслідок, правочин - це завжди дії незалежних та рівноправних суб`єктів цивільного права. Частиною першою статті 205 ЦК України передбачено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Згідно ч.1, 2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Отже, підпис є невід`ємним елементом, реквізитом письмової форми договору, а наявність підписів має підтверджувати наміри та волевиявлення учасників правочину, а також забезпечувати їх ідентифікацію. Якщо сторона не виявила свою волю до вчинення правочину й до набуття обумовлених ним цивільних прав та обов`язків, правочин є таким, що не вчинений, права та обов`язки за таким правочином особою не набуті, а правовідносини за ним - не виникли. Позивач заперечує факт підписання нею додаткової угоди, отримання нею будь-яких пропозицій від ТОВ «Західна агровиробнича компанія» щодо укладення додаткової угоди до договору оренди землі, погодження між сторонами істотних умов договору. В ході розгляду справи проведено судово-почеркознавчу експертизу. Згідно висновку експерта № 600/601/23-22 від 12 березня 2024 року підпис від імені [PERSON] у графі "Орендодавець" у Додатковій угоді б/н від 11.04.2018 до договору оренди землі від 02.09.2016 щодо земельної ділянки із кадастровим номером 6122689600:01:001:0604 виконано не [PERSON] , а іншою особою; підписи від імені [PERSON] у графі «Підпис про одержання» у відомості на виплату готівки №00000001047 від 09.07.2019 (всього 2 підписи) виконано не [PERSON] , а іншою особою; підписи від імені [PERSON] у відомості на виплату готівки №00000005458 від 26.10.2018 (всього 2 підписи) виконано не [PERSON] , а іншою особою; підписи від імені [PERSON] у відомості на виплату готівки №00000005433 від 13.11.2020 (всього 2 підписи) виконані [PERSON] ; підпис від імені [PERSON] у відомості на виплату готівки №00000006438 від 05.12.2018 виконано не [PERSON] , а іншою особою; підписи від імені [PERSON] у відомості на виплату готівки № 00000002660 від 12.06.2020 (всього 2 підписи) виконано не [PERSON] , а іншою особою; підпис від імені [PERSON] у видатковому касовому ордері ТОВ "Західна агровиробнича компанія" №1374 від 13.12.2021 виконано [PERSON] ; рукописний текст, котрий читається «П`ять тисяч дев`ять гривень» у видатковому касовому ордері ТОВ «Західна агровиробнича компанія» №1374 від 13.12.2021 виконано [PERSON] . Відповідно до частини третьої статті 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Згідно зі статтею 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Зазначена норма кореспондує частинам другій, третій статті 215 ЦК України, висвітлює різницю між нікчемним і оспорюваним правочином і не застосовується до правочинів, які не відбулися, бо є не вчиненими. Водночас, відповідно до ст.215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою ст.203 цього кодексу. Вимогами ст.216 ЦК України встановлено, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. Відповідно до ч.1 ст.236 ЦК України, нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. Таким чином на підставі зазначеного вище висновку експерта, який є належним і допустимим доказом, суд встановив, що позивачка не підписувала додаткової угоди від 11 квітня 2018 року з ТОВ «Розтоцьке» та ТОВ «Західна агровиробнича компанія», тобто відсутні докази її вільного волевиявлення на укладення договору і досягнення його істотних умов у встановленій законом формі. Отже, вказана додаткова угода є неукладеною, однак ТОВ «Західна агровиробнича компанія» продовжує користування землею, чим порушує права позивача на користування та розпорядження належним їй майном. Оскільки спірна додаткова угода є нікчемним правочином і не породжує будь - яких юридичних наслідків, позовні вимоги про визнання відсутнім право оренди ТОВ «Західна агровиробнича компанія» на земельну ділянку позивача є правомірними та є належним способом захисту прав позивача. При цьому суд відхиляє заперечення відповідача з приводу того, що позивач отримала орендну плату за 2018-2021 року, тобто своїми діями підтвердила наявність між сторонами орендних правовідносин, існування договору оренди та додаткової угоди. Так, Верховним Судом у постанові від 15 січня 2021 року у справі №650/1331/18 розглядалось питання щодо застосування висновків Великої Палати Верховного Суду від 16 червня 2020 року у справі №145/2047/16-ц при вирішенні правовідносин, предметом яких є негаторний позов з приводу земельної ділянки, щодо якої договір оренди не укладався, разом із висновками Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі №338/180/17. З тексту постанови Верховного Суду у справі №650/1331/18 вбачається, що в розрізі того питання, чи вважається спірний договір укладеним у разі вчинення конклюдентних дій (сплати орендної плати) підлягають застосуванню саме висновки пунктів 7.38-7.39 постанови Великої Палати Верховного Суду у справі № 145/2047/16-ц і аргументи щодо досягнення волевиявлення сторони на укладення такого договору внаслідок отримання орендної плати визнано необґрунтованими. В пунктах 7.38-7.39 постанови Великої Палати Верховного Суду у справі № 145/2047/16-ц зазначено, що відповідно до частини другої статті 205 ЦК України правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків. Отже, конклюдентними діями може підтверджуватися лише укладення договору в усній формі. За таких обставин позовні вимоги слід задовольнити в повному обсязі. Крім, цього, відповідно до статті 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Тому з відповідача підлягає стягненню в користь позивача судовий збір, сплачений позивачем при поданні позову в сумі 2147 грн. 20 коп. та 8602 грн. 61 коп. витрат за проведення судово-почеркознавчої експертизи № 600/601/23-22 від 12 березня 2024 року, а всього - 10 749 грн. 81 коп. судових витрат

Outcome: approved