Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-22 00:00:00

[PERSON] звернувся з позовною заявою в якій просить стягнути з Державного бюджету України 162 мінімальних заробітних плат, установлених на момент розгляду справи судові витрати та за надання правничої допомоги. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив,що відповідно до постанови винесеної 12.06.2017 року інспектором взводу 1 роти 1 батальйону Управління патрульної поліції в Кіровоградській області старшим лейтенантом поліції Жуковським В.В. було складено постанову АР №804694 про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.126 КУпАП, цього ж числа незаконно був складений протокол серії БД №157042 відносно - [PERSON] , який також, не встановивши дійсну винну особу, незаконно вніс до протоколу анкетні дані про те, що нібито він року12.06.2017 року о 01.02 год., у порушення п.2.9 (а) ПДР України, позивач керував в стані наркотичного сп`яніння транспортним засобом - автомобілем «Daewoo Lanos» д/н [NUMBER] по вул. Шевченко, біля будинку №45 у м. Кропивницький, на підставі якого, рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 11.07.2017 року у справі №404/3784/17 його незаконно було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 10 200 гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік, а також стягнуто на користь держави судовий збір в розмірі 320 гривень. На підставі цього рішення суду, виконавчою службою було незаконно відкрито відносно позивача виконавче провадження. Також внаслідок неправомірних дій працівників патрульної поліції, [PERSON] незаконно було поставлено на облік в Кіровоградському наркологічному диспансері, як особу, що вживає наркотичні засоби. 15.07.2023 року, на його неодноразові скарги на дії працівників патрульної поліції. Рішенням начальника управління патрульної поліції в Кіровоградській області, вказана постанова серії АР №804694 була скасована на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення. 04.08.2022 року постановою Кропивницького апеляційного суду вище вказане рішення суду було скасовано та провадження у справі №404/3784/17 було закрито на підставі п.1 ч. 1. ст.247 КУпАП відповідальності за ч.1 ст.126 Куп АП скасовано. В позовній заяві [PERSON] зазначає, що він мав душевні страждання, порушення нормального способу життя тривалість розгляду справи по відновленню його права. В судовому засіданні позивач та його представник підтримали позовні вимоги та просили їх задовольнити. Представник відповідача Департаменту патрульної поліції позовні вимоги не визнала. Представник третьої особи Державна казначейська служба України належним чином про час розгляду справи повідомлялися надали до суду відзив по справі. Ухвалою судді від 18.05.2023 року відкрито провадження по справі та призначено до розгляду в спрощеному провадженні. Дослідивши матеріали справи в їх сукупності суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог частково. Встановлено, що інспектором взводу 1 роти 1 батальйону Управління патрульної поліції в Кіровоградській області старшим лейтенантом поліції Жуковським В.В. було складено постанову АР №804694 про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.126 КУпАП, цього ж числа незаконно був складений протокол серії БД №157042 відносно - [PERSON] , який також, не встановивши дійсну винну особу, незаконно вніс до протоколу анкетні дані про те, що нібито він 12.06.2017 року о 01.02 год., у порушення п.2.9 (а) ПДР України, нібито позивач керував в стані наркотичного сп`яніння транспортним засобом - автомобілем «Daewoo Lanos» д/н [NUMBER] по [ADDRESS] , на підставі якого, рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 11.07.2017 року у справі №404/3784/17 його незаконно було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 10 200 гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік, а також стягнуто на користь держави судовий збір в розмірі 320 гривень. Зі слів водія, його ім`я зазначено як [PERSON] , [INFO] . Пасажир, який перебував у транспортному засобі гр. [PERSON] підтвердив, що особою водія є [PERSON] . Під час перевірки особи за базою даних інформаційного порталу Національної поліції було встановлено, що [PERSON] отримував водійське посвідчення на право керування транспортним засобом. На підставі цього постанови Кіровського районного суду м. Кіровограда від 11.07.2017 року , виконавчою службою було незаконно відкрито відносно позивача виконавче провадження. 15.07.2023 року, після направлення його скарг на дії працівників патрульної поліції, рішенням начальника управління патрульної поліції в Кіровоградській області, вказана постанова серії АР №804694 була скасована на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення. 04.08.2022 року постановою Кропивницького апеляційного суду постанова Кіровського районного суду м. Кіровограда від 11.07.2017 року була скасована та провадження у справі № 404/3784/17 було закрито на підставі п.1 ч. 1. ст.247 КУпАП. Тобто, час, за який [PERSON] міг вважати себе незаконно притягнутим до адміністративної відповідальності складає неповний календарний місяць. Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Відповідно до відповіді Комунального некомерційного підприємства «Обласна клінічна психіатрична лікарня Кіровоградської обласної ради» від 19.12.2023 року №7943/01 [PERSON] на диспансерному обліку не перебував. На підставі вказаної норми права відшкодуванню за рахунок держави підлягає шкода у випадку встановлення факту заподіяння такої шкоди незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади. Згідно з частиною першою статті 15, частиною першою статті16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами статей 1166,1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини. Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт. За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами. Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Статтею 1167 ЦК України визначено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом. Стаття 23 ЦК України передбачає право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, яка полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Статтями 2, 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» передбачено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку, зокрема, закриття справи про адміністративне правопорушення. Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного На підставі пункту 2 частини першої статті 1 вказаного Закону в особи виникає право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок незаконного накладення штрафу. Тобто, здійснення провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, яка в подальшому закрита судом за відсутністю складу адміністративного правопорушення, свідчить про незаконні дії посадових осіб, які ініціювали та здійснювали вказане провадження (складання протоколу, отримання пояснень та інше). У справі, яка розглядається, підставою для відшкодування шкоди є закриття справи про адміністративне правопорушення у зв`язку із відсутністю складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 121 та ч.2 ст.126 КУпАП. Разом із тим, це не спростовує того, що такими діями позивачу завдано моральної шкоди, оскільки закриття справи про адміністративне правопорушення через відсутність його складу свідчить про те, що позивача притягнуто до адміністративної відповідальності незаконно, а, крім того, відшкодування здійснюється незалежно від вини. Відшкодування моральної шкоди провадиться незалежно від того, чи застосувались з боку держави будь-які заходи примусу, чи було понесено особою витрати на погашення штрафу. При вирішенні питання про розмір відшкодування моральної шкоди, суд враховує наступне. Відповідно до п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих відносин через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. У пункті 5 цієї ж Постанови Пленуму №4 зазначено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту. Моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження - емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання. Порушення прав людини чи погане поводження із нею з боку суб`єктів владних повноважень завжди викликають негативні емоції. Проте не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого. У справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади або органом місцевого самоврядування, суд, оцінивши обставин справи, повинен встановити чи мали дії (рішення, бездіяльність) відповідача негативний вплив, чи досягли негативні емоції позивача рівня страждання або приниження, встановити причинно-наслідковий зв`язок та визначити співмірність розміру відшкодування спричиненим негативним наслідкам. З огляду на припис\~статті 56 Конституції України\~шкоду, завдану органом державної влади чи його посадовими і службовими особами, відшкодовує саме держава. За змістом частини другої\~статті 2 ЦК України\~одним із учасників цивільних відносин є держава Україна. Держава діє у цивільних відносинах на рівних правах з іншими учасниками цих відносин (частина перша\~статті 167 ЦК України). Держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом (стаття 170 ЦК України). За змістом\~статті 173 ЦК України, яка має назву "Представники держави, Автономної Республіки Крим, територіальних громад", у випадках і в порядку, встановлених законом, іншими нормативно-правовими актами, від імені держави за спеціальними дорученнями можуть виступати органи державної влади. Отже, у цивільному судочинстві держава бере участь у справі як сторона через відповідний її орган, наділений повноваженнями саме у спірних правовідносинах, зокрема і представляти державу в суді (див. пункт 6.22 постанови Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2018 року у справі № 5023/10655/11, пункт 33 постанови Великої Палати Верховного Суду у справі від 21 серпня 2019 року у справі № 761/35803/16-ц). Органи державної влади, є частиною апарату держави, виконують виключно її завдання та функції, представляють державу у правовідносинах, для участі в яких наділені відповідними повноваженнями та належними державі матеріальними засобами, зокрема і коштами. Належним відповідачем у справах про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовою або службовою особою, є держава як учасник цивільних відносин, як правило, в особі органу, якого відповідач зазначає порушником своїх прав (див. постанови Великої Палати Верховного Суду: від 25 березня 2020 року у справі\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~№ 641/8857/17 (провадження № 14-514цс19) (пункти 63, 64), від 15 грудня 2020 року у справі № 752/17832/14-ц (провадження № 14-538цс19) (пункт 71)). Суд наголошує, що, визначаючи співмірність розміру відшкодування спричиненим негативним наслідкам, потрібно виходити із засад розумності та справедливості. З огляду на те, що «розумність» і «справедливість» є оціночними поняттями, суди першої та апеляційної інстанцій, які заслуховують сторін та встановлюють фактичні обставини справи, мають широку свободу розсуду під час визначення розумного та справедливого (співмірного) розміру відшкодування моральної шкоди. Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року). Отже,законом установлено загальні критерії щодо меж судової дискреції у вирішенні питання про розмір грошового відшкодування моральної шкоди. Тобто визначення розміру такого відшкодування становить предмет оціночної діяльності суду. Відповідно до ст.110 ЦПК України, висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні. Відповідно до висновку експерта від 06.04.2023 року № 306/23- 27: «31.01.2023 року до Кропивницького відділення Київського науково - дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України надійшла заява [PERSON] від 31.01.2023 року про проведення судової психологічної експертизи з метою надання висновку з питань, що є або будуть предметом судового розгляду підготувати висновок експерта для подання до суду-» 21.02.2023 року у приміщенні Кропивницького відділення КНДІСЕ у рамках проведення експертизи відбулося психодіагностичне обстеження [PERSON] . Експертиза проводилась за матеріалами які були долученні до заяви про проведення судової психологічної експертизи (копія постанови Кіровського районного суду м. Кіровограда; копія постанови Кропивницького апеляційного суду; копія протоколу БД №157042; копія постанови про повернення виконавчого документа; відео докази) та за результатами психодіагностичного обстеження [PERSON] Експертом Літвіновою Т.Р. у висновку про проведення психологічної експертизи зазначено перелік документів доданих до заяви та підставі яких здійснювалася експертиза без зазначення відповідних дат, що не дає об`єктивної можливості встановлення дійсних обставин справи за часовим проміжком. При складанні вказаного висновку, експертом зазначені обставини, які не підтверджені жодним доказом, а є лише поясненнями [PERSON] : « [PERSON] був незаконно позбавлений на 1 рік ведійського посвідчення та незаконно був накладений на нього штраф у розмірі 10200 грн.», ці обставина зазначена в постанові суду , але реально позивач не був позбавленний прав на рік. Незаконне притягнення до адміністративної відповідальності та тривале за часом доведення своєї невинуватості та непричетності в інкримінованому [PERSON] правопорушенні призвело до негативних наслідків», це відноситься до дій суду а не дій інспектора, оскільки суд повинен був встановити особу перед тим як притягти її до відповідальності. Експерт не врахувала, що відповідно до тексту постанови, [PERSON] звернувся до суду з апеляційною скаргою 11 липня 2022 року відразу після того, як дізнався про наявність оскаржуваної постанови. До відповідальності\~ [PERSON] \~був притягнений\~на підставі\~постановиКіровського районного суду м. Кіровограда від 11.07.2017 року у справі №404/3784/17 про він сам зазначив в позивній заяві. А суд не впевнившись та не встановивши особу притяг до відповідальності позивача. Окрім того в експертизі зазначено,що позивач \~ \~ \~ \~ «При проходженні медичного огляду дізнається, що тривалий час перебуває на диспансерному обліку в наркологічному диспансері». Жодним доказом дана обставина не підтверджена. Крім цього, складання протоколу за ст.130 КУпАП та навіть наявність висновку про перебування в стані алкогольного сп`яніння не є підставою постановки такої особи на диспансерний облік, а відповідно до відповіді Комунального некомерційного підприємства «Обласна клінічна психіатрична лікарня Кіровоградської обласної ради» від 19.12.2023 року №7943/01 [PERSON] на диспансерному обліку не перебував. Вказані висновки експерт виклала у розділі «Психологічний аналіз наданих матеріалів». Однак, враховуючи надані [PERSON] матеріали разом із заявою про проведення судово психологічної експертизи, будь-яких доказів на підтвердження викладеного не міститься. Експерт зазначає наступне: «Бездіяльність правовохоронців та невизнання своєї винуватості у тому, що непричетна людина, була притягнута до адміністративної відповідальності, глибоко та травматично позначається на психоемоційному стані [PERSON] ». При цьому, за результатами скарги [PERSON] від рішенням начальника УПП в Кіровоградській області ДПП від року постанову відносно [PERSON] за ч.1 ст.126 КУпАП на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП скасовано, а справу закрито. Дійсно інспектор не переконавшись в тому що особа відносно якої він склав протокол та виніс постанову є винуватим у виниклій ситуації. Але судом теж не було перевірено особу та притягнути до відповідальності за ст.130 КУпАП. Разом з тим, суд вважає, що позовні вимоги щодо стягнення 162 мінімальних заробітних плат. Установлених на момент розгляду справи є завищеним розміром та суперечать засадам розумності і справедливості. В даному випадку, наявні підстави для стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди в розмірі 8 000 грн. При визначені розміру відшкодування моральної шкоди, суд приймає до уваги обставини справи, ступінь моральних переживань позивача з приводу неправомірних дій відповідача, та вважає, що вказана вище сума в повній мірі зможе компенсувати заподіяну позивачу моральну шкоду. Відповідно до ст.141 ЦПК України суд відносить судові витрати за рахунок Державного бюджету України. Документів про надання правничої допомоги не надано позивачем. На підставі ст.ст.1166,1167 ЦК України,

Outcome: partial