Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-20 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до відповідачки [PERSON] , якою просить стягнути з відповідачки на свою користь аліменти на утримання малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі в розмірі 8 000,00 грн, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з січня 2024 року і до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що з відповідачкою перебував у зареєстрованому шлюбі з 28.04.2007. Шлюб розірвано рішенням Московського районного суду м. Харкова від 05.06.2023. Від шлюбу сторони мають спільного малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , який проживає разом з позивачем та перебуває на його повному матеріальному утриманні. Мати дитини участі у вихованні та утриманні сина не приймає, матеріальної допомоги не надає. Відповідачка є працездатною, має задовільний стан здоров`я, інших осіб на утриманні не має, отримує дохід, має нерухоме майно. Справу визначено розглядати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, в якій роз`яснено порядок подання клопотання про проведення розгляду справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом сторін). У наданий в ухвалі строк від сторін не надійшло заперечення проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження чи клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін. Відповідачці направлено копію позовної заяви з додатками до неї разом із ухвалою про відкриття провадження по справі та встановлено п`ятнадцятиденний строк для подання відзиву на позовну заяву. Відповідачка отримала копію позовної заяви з додатками до неї, однак своїм правом на надання відзиву на позовну заяву не скористалася. Жодних заперечень стосовно позовних вимог не подавала. Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, що відповідає положенням ст. 279 Цивільного процесуального кодексу України. Зважаючи на те, що справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, відповідно до ч. 2\~ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України,\~фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, вивчивши доводи позовної заяви, дослідивши матеріали справи та надані докази, дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з таких підстав. Відповідно до положення ч. 1, ч. 2\~статті 155 Сімейного кодексу України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до\~ст. 141 Сімейного кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє\~\~від обов`язків щодо дитини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її\~\~до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї (ст. 150 Сімейного кодексу України). Згідно зі ст. 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1989, батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Це положення відбите в українському законодавстві. Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків (ч. 2 ст. 51 Конституції України) і традиційно закріплюється в сімейному законодавстві. Положення\~Сімейного кодексу України\~регулюють відносини з утримання між батьками й дітьми, між матір`ю й батьком дитини з метою затвердження почуття обов`язку батьків і дітей один перед одним і мають своєю спрямованістю створення в сім`ї сприятливих умов фізичного, розумового, морального, духовного й соціального розвитку дитини. Регулювання відносин батьків і дітей щодо утримання здійснюється відповідно до положень міжнародних правових актів, зокрема Декларації прав дитини від 20.11.1959 р., Конвенції про права дитини тощо і погоджується із загальними засадами регулювання сімейних відносин, закріпленими в\~ст. 7 Сімейного кодексу України. Судом встановлено, що 28.04.2007 сторони зареєстрували шлюб у Московському відділі реєстрації актів цивільного стану харківського міського управління юстиції, актовий запис № 389. Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 05.06.2023 шлюб між сторонами розірвано (а.с.7). Від шлюбу сторони мають спільного малолітнього сина - [PERSON] , [INFO] . Згідно з копією свідоцтва про народження серії № [NUMBER] , виданого 14.07.2010, [PERSON] народився [INFO] , його батьком є [PERSON] , матір`ю є [PERSON] (а.с.12). Після розірвання стосунків та шлюбу між батьками, позивач мешкає з дитиною окремо, самостійно її виховує і утримує, відповідачка матеріальної допомоги на утримання дитини не надає. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, а також, враховуючи, що право позивачки на матеріальне утримання дитини з боку батька порушене та підлягає судовому захисту, суд приходить до такого висновку. Відповідно до ч. 2\~ст. 51 Конституції України\~та\~ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно зі ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. У відповідності до\~ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 2 ст. 181 Сімейного кодексу України, за домовленістю між батьками дитини той з них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. Відповідно до ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Положеннями ч.ч. 1,2 ст.\~184\~Сімейного кодексу України передбачено, що суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Відповідно до ч. 1 ст. 191 Сімейного кодексу України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Вирішуючи питання про розмір аліментів, який належить стягувати із [PERSON] на користь [PERSON] на утримання їх дитини, суд виходить з такого. За змістом\~ст. 141 Сімейного кодексу України\~батьки мають рівні права та обов`язки щодо дитини, в тому числі і щодо її утримання. Відповідно до\~ст.\~7\~Закону України\~«Про Державний\~бюджет України\~на 2024\~рік»,\~який набрав чинності 01.01.2024, встановлений такий розмір прожиткового мінімуму на дітей віком від 6 до 18 років 3\~196,00 гривень. Відтак, виходячи з мінімального розміру аліментів, встановленого Сімейним кодексом України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину віком від 6 до 18 років на цей час не може бути меншим, ніж 1\~598,00 гривень (тобто 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку). Відповідно\~до ч. 1 ст. 182 Сімейного кодексу України,\~при визначенні аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів, інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Згідно з ч. 2\~ст. 182 Сімейного Кодексу України,\~розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована\~Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Отже, відповідачка повинна утримувати дитину, оскільки обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька. Визначаючи розмір аліментів на утримання малолітньої дитини, суд виходить із сукупності наявних в матеріалах справи доказів та враховує загальновідомі обставини про потреби дитини, забезпеченні належних побутових умов та умов для належного гармонійного розвитку, а також всі обставини справи, в тому числі стан здоров`я і матеріальне становище відповідачки. Враховуючи, що спільна дитина позивача та відповідачки проживає разом з батьком, який нею опікується постійно, і об`єктивно, несе більші витрати на її утримання, та враховуючи наведені вище обставини у їх сукупності, суд дійшов висновку, що розмір аліментів, який необхідно стягувати з відповідачки на користь позивача на утримання малолітнього сина належить визначити в твердій грошовій сумі в розмірі 4\~000,00 гривень, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. Визначений судом розмір аліментів буде відповідати принципу пропорційності витрат, які повинні нести обоє батьків та забезпечувати участь матері в наданні допомоги позивачеві щодо матеріального утримання дитини. Такий висновок суд зробив на підставі тих доказів, які надані суду позивачем, а саме: копії картки фізичної особи платника податків (а.с.4-5), копії довідки про склад сім`ї (а.с.6), копії рішення про розірвання шлюбу (а.с.7-8), копії паспорту (а.с.9-11), копії свідоцтва про народження дитини (а.с.12). Інших доказів, які б підтверджували саме такий розмір аліментів на утримання дитини як 8000,00 грн, про який просить позивач, з боку останнього суду не надано. Зазначене не позбавляє сторони в подальшому при зміні обставин, передбачених\~ст. 192 Сімейного кодексу України,\~звернутись до суду з позовною заявою про зміну розміру аліментів. У разі наявності потреби та доказів, позивач не позбавлений можливості звернутися до суду з позовною заявою до відповідачки про стягнення додаткових витрат на утримання дитини, в порядку ст. 185 Сімейного кодексу України. Відтак, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідачки на користь позивача аліментів на утримання малолітньої дитини підлягають частковому задоволенню, та вважає за необхідне стягнути з відповідачки на користь позивача аліменти на утримання малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі в розмірі 4 000,00 грн, щомісячно, і до досягнення дитиною повноліття. Аліменти стягувати від дня пред`явлення позовної заяви до суду, тобто з 22.01.2024. Згідно зі\~статтею 133 Цивільного процесуального кодексу України,\~судовий збір включено до складу судових витрат. Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору при зверненні до суду з позовною заявою про стягнення аліментів, то суд на підставі ч. 2 ст.\~133, ч. 1,2,6\~ст.\~141 Цивільного процесуального кодексу України, стягує ці витрати з відповідачки на користь держави в сумі 1\~211,20 грн. На підставі викладеного вище,

Outcome: partial