Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-22 00:00:00

У вересні 2023 року позивач звернулася до суду з позовом про поділ майна подружжя. В своєму позові позивач зазначає, що 08 червня 2012 року був зареєстрований шлюб між нею і відповідачем. Від шлюбу мають малолітню дитину [PERSON] , [INFO] . Рішенням Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 07.06.2021 року шлюб між нею і відповідачем розірваний. Під час шлюбу 11.06.2014 року відповідачем був укладений договір купівлі-продажу квартири, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , право власності на яку зареєстровано за відповідачем. Добровільно поділити майно відповідач відмовляється. За цих підстав позивач просить визнати спільною сумісною власністю подружжя квартиру, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , та визнати за нею право власності на 1/2 частину цієї квартири. Судові витрати покласти на відповідача. Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 21 вересня 2023 року у справі було відкрите загальне позовне провадження та призначено підготовче засідання. Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 05 березня 2024 року підготовче провадження у справі було закрито та справу призначено до судового розгляду по суті. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позов підтримав та наполягала на його задоволенні. Відповідач у судове засідання не з`явився, повідомлявся про розгляд справи, у встановлений строк відзив на позов або інші заперечення проти поділу майна не надав, тому судом проведено заочний розгляд справи у відсутності відповідача на підставі наявних у справі наданих та доказів. З`ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню за наступних підстав: Судом установлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 08 червня 2012 року. Рішенням Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 07 червня 2021 року шлюб між сторонами розірваний. Також судом установлено, що на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 11 червня 2014 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Грищенком В.І. та зареєстрованого в реєстрі за № 590, сторони були квартиру [ADDRESS] . Право власності на зазначену квартиру 11.06.2014 року було зареєстроване за відповідачем у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, що підтверджується відповідним витягом про реєстрацію права власності та інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно. Вирішуючи між сторонами спір про поділ зазначеного майна, суд враховує, що відповідно до частини 1 статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Частиною 2 статті 60 СК України встановлено презумпцію виникнення права спільної сумісної власності подружжя, а саме вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Статтею 68 СК України передбачено, що розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпорядження майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України. Згідно з частиною 1 статті 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Статтею 70 СК України визначено, що в разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Суд вважає доведеним, що спірна квартира є спільною сумісною власністю сторін, оскільки вона була набута під час шлюбу. Доказів на спростування презумпції права спільної сумісної власності подружжя відповідач суду не надав, право власності позивача на частку спірного майна не оспорював. За таких обставин суд вважає можливим позов задовольнити, визнавши за позивачем у порядку поділу майна подружжя право власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS] , залишивши у власності відповідача право власності на іншу 1/2 частину вказаної квартири. При розподілі судових витрат суд виходить із того, що при зверненні до суду з даним позовом позивачем був сплачений судовий збір у розмірі 8052 грн. Оскільки позов задоволено, відповідно до статті 141 ЦПК України вказані витрати підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved