Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-23 00:00:00

У червні 2023 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу, мотивуючи свої вимоги тим, що 01 лютого 2023 року Київський апеляційний суд виніс постанову про стягнення з [PERSON] 52\~500 доларів США. До цього часу грошове зобов`язання, що виникло з рішення суду від 01 лютого 2023 року боржником не виконується. Зазначає, що договором від 23 жовтня 2019 року встановлено 120% річних (10% щомісячно*12 місяців). Згідно договору позики відсотки за період з 01 лютого 2023 року по 01 червня 2023 року склали 40% (10% щомісячно*4 місяці). Сума боргу заявлена позивачем до стягнення складає 21\~000 доларів США (52\~500 доларів США (стягнуті судом)*40%). Таким чином, позивач просить стягнути з [PERSON] на свою користь 21\~000 доларів США. Ухвалою судді Києво-Святошинського районного суду Київської області Ковальчук Л.М. від 12 червня 2023 року провадження в справі було відкрито в порядку загального позовного провадження із призначенням підготовчого судового засідання. Згідно розпорядження в.о. керівника апарату Києво-Святошинського районного суду Київської області Дяченка В.В. щодо повторного автоматичного розподілу справи №170 від 25 вересня 2023 року та протоколу повторного автоматичного розподілу судової справи між суддями від 25 вересня 2023 року, який проведений відповідно до пунктів 2.3.49, 2.3.50 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, дану справу передано для розгляду судді Фінагеєвій І.О. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 25 вересня 2023 року цивільну справу прийнято до провадження та відкрито в порядку загального позовного провадження з викликом сторін. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 20 лютого 2024 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до розгляду по суті. Позивач у судове засідання не з`явився, у позовній заяві просив розглянути справу без його участі. Проти заочного рішення не заперечував. Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату час та місце слухання справи сповіщений належним чином, причини неявки не повідомив, правом на подання відзиву не скористався. Судом вживалися заходи щодо належного повідомлення відповідача про дату, час та місце розгляду справи. У зв`язку з розглядом справи за відсутності учасників в силу ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання, та не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин, не подав відзив, а позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За таких обставин суд, враховуючи вимоги ст. 280 ЦПК України, вважає за можливе розглянути справу без участі відповідача та ухвалити по справі заочне рішення. У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Суд, дослідивши надані документи і матеріали, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що 23 жовтня 2019 року між [PERSON] (позикодавець) та [PERSON] (позичальник), був укладений договір позики у формі розписки, згідно з умовами якого [PERSON] взяв у борг у [PERSON] грошові кошти у сумі 35\~000 доларів США, які зобов`язався повернути 25 березня 2019 року. Згідно ч. 1 ст. 1048 ЦК України встановлено винагороду у формі 10 % від суми позики щомісячно до дня фактичного повернення грошових коштів. В разі неповернення суми боргу в строк [PERSON] зобов`язався сплатити щоденну неустойку в розмірі 25 % від всієї боргової суми. Неустойка згідно ч. 1 ст. 546 ЦК України забезпечує виконання договору позики і зменшенню не підлягає. Заочним рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 05 липня 2022 року у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про стягнення неустойки винагороди, основного боргу відмовлено. Постановою Київського апеляційного суду від 01 лютого 2023 року апеляційну скаргу [PERSON] було задоволено частково та стягнуто з [PERSON] борг у розмірі 35\~000 доларів США та відсотки за період з 23 жовтня 2019 року по 25 березня 2020 року у розмірі 17 500 доларів США. Відповідно до ч. 1ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Відповідно до частини 4 статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеної за результатами розгляду цивільної справи № 444/9519/12 у постанові від 28 березня 2018 року, визначено, що зі спливом визначеного договором строку кредитування право кредитодавця (позикодавця) нараховувати передбачені договором проценти за кредитом (позикою) припиняється. Припис абзацу 2 частини 1 статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Велика Палата Верховного Суду зазначила, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч.2 ст. 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Враховуючи наведене, суд вважає, що заявлені позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача нарахованих ним 10 % за умовами договору позики у розмірі 21\~000 доларів США за період з 01 лютого 2023 року по 01 червня 2023 року є необґрунтованими, адже за договором позики грошові кошти у борг надавалися строком до 25 березня 2020 року, а нараховувати передбачені договором проценти за позикою після спливу визначеного договором строку законом не передбачено. Тобто, зі спливом строку, на який була надана позика, припинилося право позивача нараховувати проценти за договором позики, а відтак після 25 березня 2020 року позивач не мав правових підстав для їх нарахування та примусового стягнення з відповідача. Аналогічні висновки містяться у постановах Верховного Суду від 08 травня 2019 року в справі № 760/16670/16-ц, від 19 червня 2019 року в справі № 498/1105/15-ц, від 28 серпня 2019 року в справі № 469/1578/16-ц, від 09 червня 2021 року в справі № 759/8017/18, від 16 червня 2021 року в справі 363/2630/18. Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог.

Outcome: dismissed