Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-09 00:00:00

Заявник [PERSON] , звернулась до Київського апеляційного суду, із клопотанням, щодо визначення підсудності її заяви про встановлення факту, що має юридичне значення. Заява вмотивована тим, що заявниця перебувала у шлюбі з [PERSON] , [INFO] , який надалі 15.11.2006 було розірвано. Вказує, що [INFO] у подружжя народився син, [PERSON] . У зв`язку з тим, що батько дитини ухилявся від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини заявниця вимушу на була звернутись до суду по місцю проживання для вирішення даного питання. Зазначає, що 15.03.2016 рішенням Гагарінського районного суду м. Севастополя по справі № 2-143/2016, [PERSON] позбавлений батьківських прав відносно [PERSON] . Посилається, що на даний час, неповнолітній [PERSON] проживає разом з матір`ю та перебуває на її утриманні. Батько участі у вихованні та утриманні сина не приймає, не турбується про його фізичний та духовний розвиток. Таким чином, на даний час, заявниця, мешканка АРК , потребує вирішення питання у позбавленні батьківських прав свого колишнього чоловіка, відповідно до законодавства своєї держави, громадянином якої вона та її син є. Ухвалою судді Київського апеляційного суду від 23.01.2020 року відповідно до ст. 23 ЦПК України, ст. 12 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» визначена підсудність цивільної справи за заявою [PERSON] , заінтересовані особи: [PERSON] , Служба у справах дітей Херсонської обласної адміністрації про встановлення факту, що має юридичне значення - Солом`янському районному суду м. Києва. 04.02.2020 на підставі протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями дану справу було передано до провадження судді Букіної О.М. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 06.02.2020 заяву було залишено без руху та надано заявнику строк для усунення недоліків. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 20.04.2020 було відкрито провадження та призначено здійснювати розгляд справи за правилами окремого провадження у відкритому судовому засіданні. Заявниця та її представник в судове засідання не з`явились, про розгляд справи повідомлені належним чином. 08.06.2021 від представника заявника [PERSON] надійшла заява, згідно якої представник просила здійснювати розгляд справи у відсутності сторони заявника. Заінтересована особа [PERSON] в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлявся у встановленому законом порядку, шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-порталі «Судова влада України». В судове засідання представник Служби у справах дітей Херсонської обласної адміністрації, не з`явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином, шляхом направлення поштової кореспонденції суду, про причини своєї неявки суд не повідомив. Оскільки розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, тому, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, з`ясувавши обставини справи та вивчивши матеріали справи, вважає, що заява не підлягає задоволенню судом з наступних підстав. Судом встановлено, що [INFO] народився [PERSON] , батьками якого зазначено [PERSON] та [PERSON] . Рішенням Гагарінського районного суду м. Севастополя по справі № 2-143/2016 від 15.03.2016, [PERSON] позбавлений батьківських прав відносно [PERSON] (а.с. 18). Згідно відповіді на звернення наданої Службою у справах дітей Херсонської обласної адміністрації від 05.12.2019, щодо роз`яснення механізму вирішення питання в`їзду та виїзду на материкову частину України громадянки [PERSON] з її малолітнім сином, зазначено, що документи видані органами, які знаходяться на тимчасово окупованій, анексованій території є нелегітимними і не визнаються на території України. Покликаючись на документальні підтвердження своїх вимог, заявник просить суд винести рішення в порядку окремого провадження, яким встановити факт, позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] , відносно сина [PERSON] , [INFO] , який проживає по [ADDRESS] . Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав (стаття 293 ЦПК України). Положеннями п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України визначено, що суд розглядає в порядку окремого провадження справи, зокрема, про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Глава 6 Розділу 4 ЦПК України, а також постанова Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 (зі змінами, внесеними постановою від 25 травня 1998 року № 15) «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» розкриває зміст судової діяльності з розгляду справ даної категорії. Так, факти, що мають юридичний характер - це факти, з якими закон пов`язує виникнення, зміну або припинення правовідносин. У ст. 315 ЦПК України наведений невичерпний перелік юридичних фактів, які можуть бути встановлені в судовому порядку. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення (частина 2 статі 315 ЦПК України). Згідно зі статтею 318 ЦПК України, у заяві про встановлення факту, що має юридичне значення, серед іншого, обов`язково повинно бути зазначено мету встановлення такого факту та причина неможливості одержання або відновлення документів, що посвідчують цей факт, а також докази, що підтверджують факт. У пункті 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 "Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення" судам роз`яснено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, зокрема якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; встановлення факту не пов`язується із наступним вирішенням спору про право. Таким чином, юридичні факти можуть бути встановлені лише для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника. Справи про встановлення юридичних фактів можуть бути предметом розгляду суду в порядку окремого провадження за таких умов: факти, які підлягають встановленню, повинні мати юридичний характер, тобто відповідно до закону викликати юридичні наслідки: виникнення, зміну або припинення особистих чи майнових прав громадян або організацій. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету, для якої необхідне його встановлення. Один і той самий факт для певних осіб і для певної мети може мати юридичне значення, а для інших осіб та для іншої мети - ні. Отже, в порядку окремого провадження розглядаються справи за заявою фізичних осіб про встановлення фактів, якщо встановлення фактів не пов`язується з наступним вирішенням спору про право, і чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення. Варто зазначити, що позбавлення батьківських прав - це санкція у сімейному праві, яка застосовується до батьків у разі невиконання ними своїх обов`язків щодо дітей. При цьому, спеціальним законом, який регулює питання щодо розгляду спорів пов`язаних, зокрема, і з позбавленням батьківських прав є Сімейний Кодекс України. Так, у ч.1 ст. 165 СК України вказано, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Частино. 3 ст. 166 СК України визначено, що при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов`язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду. З наведених норм вбачається, що справи про позбавлення батьківських прав мають розглядатися судом у порядку позовного провадження. Згідно ч. 3 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. Відповідно до ч. 2 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», тимчасово окупованою територією визначається сухопутна територія Автономної Республіки Крим та міста Севастополя, внутрішні води України цих територій. Таким чином, в силу вимог ч. 3 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», надані заявником в підтвердження своїх вимог документи, а саме - рішення Гагарінського районного суду м. Севастополя по справі № 2-143/2016 від 15.03.2016, є недійсним, не визнається на території України та не створює правових наслідків. Таким чином, факт позбавлення батьківських прав [PERSON] , відносно його сина [PERSON] не доведено належними та допустимими доказами, що у свою чергу свідчить про необґрунтованість поданої заяви та обрання неефективного способу захисту. Суд роз`яснює заявнику, що за вказаних вище обставин, належним способом захисту є звернення заявника у визначеному Законами України порядку до суду з відповідним позовом про позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно неповнолітнього сина [PERSON] . З огляду на викладене вище, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні поданої заяви. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed