Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-12 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики. Обґрунтовуючи вимоги даного позову вказує на те, що 30.05.2021 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено Договір позики, відповідно до умов якого останній отримав у позику грошові кошти в розмірі 58000,00 грн., що на день підписання договору в еквіваленті складає 2100,00 дол. США із зобов`язанням повернути таку ж суму грошових коштів до 30.06.2021 року без нарахування процентів за користування грошовими коштами на умовах, визначених даним договором. Грошові кошти були отримані позичальником до підписання Договору позики, що визначено самими умовами договору. В подальшому, 24.07.2023 року між [PERSON] та [PERSON] , укладено Договір відступлення права вимоги (цесії), згідно з умовами якого [PERSON] відступає Цесіонарієві, а [PERSON] набуває право вимоги, належне [PERSON] , і стає кредитором за Договором позики від 30.05.2021 року між Цедентом і громадянином України, [PERSON] , [INFO] . За відступлення права вимоги [PERSON] сплачує Цедентові плату в розмірі 76000,00 грн., які було сплачено Цедентом в повному обсязі до підписання даного Договору. Отже, внаслідок укладення вказаного договору відбулася заміна кредитора, а саме [PERSON] набув статусу нового кредитора/стягувача за Договором позики від 30.05.2021 року, позичальником згідно якого є [PERSON] . [PERSON] у визначений Договором строк не виконав взятого на себе зобов`язання, у зв`язку з чим станом на 10.08.2023 року у відповідача виникла заборгованості за порушення умов договору в розмірі 2100,00 дол. США сума основного боргу, 180000,00 грн. пеня за прострочення виконання зобов`язання. Оскільки, відповідач відмовляється в добровільному порядку виконати взяті на себе зобов`язання згідно Договору позики від 30.05.2021 року, просить суд задовольнити даний позов та ухвалити рішення, яким стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованість за Договором позики від 30.05.2021 року у розмірі 2100,00 дол. США сума основного боргу (стягнення заборгованості зазначеної в доларах США проводити у національній валюті за курсом НБУ, станом на день здійснення платежу), 180000,00 грн. пеня за прострочення виконання зобов`язання та судові витрати. Ухвалою судді про прийняття цивільної справи до свого провадження від 14.08.2023 року було постановлено проводити розгляд справи у в порядку загального позовного провадження. Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 18.12.2023 року було постановлено закрити підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився. Однак, надав суду заяву, в якій позовні вимоги підтримав в повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення по справ не заперечує, та просить суд провести розгляд справи за відсутності позивача. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився без поважних причин. Про час та місце розгляду справи належним чином повідомлений, направлялось повідомлення за місцем реєстрації відповідача, однак, згідно поштового повідомлення, адресат за вказаною адресою відсутній, що вказує на вручення судової повістки належним чином (п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК). Відзив у визначений судом строк відповідач не подав. А тому суд приходить до переконання про можливість розглянути справи за відсутності відповідача згідно вимог ч. 3 ст. 223, ч. 1 ст. 280 ЦПК та ухвалює заочне рішення. Дослідивши матеріали справи, надавши оцінку наявним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу окремо шляхом їх всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження, суд приходить до наступного висновку. Згідно з частиною першою статті 1 ЦК України цивільні відносини засновані на засадах юридичної рівності, вольного волевиявлення та майнової самостійності їх учасників. Основні засади цивільного законодавства визначені у статті 3 ЦК України. Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої статті 3 ЦК України. Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України. Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору. Згідно приписів ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини. Відповідно до ч. 1 ст. 626, ч. 1 ст. 627 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зокрема, одним із різновидів договорів є Договір позики. По справі встановлено, що 30.05.2021 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено Договір позики, відповідно до умов якого останній отримав у позику грошові кошти в розмірі 58000,00 грн., що на день підписання договору в еквіваленті складає 2100,00 дол. США із зобов`язанням повернути таку ж суму грошових коштів до 30.06.2021 року без нарахування процентів за користування грошовими коштами на умовах, визначених даним договором, що підтверджується наявною в матеріалах справи копією даного договору. Окрім того, як вбачається із наявної в матеріалах розписки [PERSON] , останній взяв у борг у [PERSON] грошову суму в розмірі 2100,00 дол. США. Суд констатує, що вказаний Договір позики підписаний [PERSON] та відповідачем [PERSON] . Згідно п. 4 Договору позики від 30.05.2021 року Позичальник зобов`язується повернути Позикодавцю позику в строк та на умовах, передбачених цим договором. Відповідно до п. 5 Договору позики від 30.05.2021 року сторони домовилися, що Позичальник повинен повернути позику в строк до 30 червня 2021 року, у м. Одесі. Статтею 1046 ЦК України\~передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, незалежно від суми. Отже, за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином. Відповідно до ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. В подальшому, 24.07.2023 року між [PERSON] та [PERSON] , укладено Договір відступлення права вимоги (цесії), згідно з умовами якого [PERSON] відступає Цесіонарієві, а [PERSON] набуває право вимоги, належне [PERSON] , і стає кредитором за Договором позики від 30.05.2021 року між Цедентом і громадянином України, [PERSON] , [INFO] . За відступлення права вимоги [PERSON] сплачує Цедентові плату в розмірі 76000,00 грн., які було сплачено Цедентом в повному обсязі до підписання даного Договору, що підтверджується наявною в матеріалах справи копією вищевказаного документа. Отже, внаслідок укладення вказаного договору відбулася заміна кредитора, а саме [PERSON] набув статусу нового кредитора/стягувача за Договором позики від 30.05.2021 року, позичальником згідно якого є [PERSON] . Як було зазначено вище, в матеріалах справи наявна письмова Розписка [PERSON] , [INFO] , в якій останній зазначає про те, що отримав в борг у [PERSON] грошову суму в розмірі 2100,00 дол. США. Зобов`язується повернути а строк до 30.06.2021 року у м. Одесі. Дана розписка підтверджує факт отримання грошей ним вищевказаної грошової суми за Договором позики від 30.05.2021 року між [PERSON] та [PERSON] . Розписка написана і підписана добровільно, з розумінням всього вищевказаного, під чим підписується. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 квітня 2021 року у справі № 642/4200/17 (провадження № 61-6492св19) зазначено, що тлумачення статей 1046 та 1047 ЦК України свідчить, що по своїй суті розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видає боржник (позичальник) кредитору (позикодавцю) за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. У постанові Верховного Суду України від 11 листопада 2015 року у справі № 6-1967цс15 викладено правовий висновок, що на підтвердження укладення договору позики та його умов, згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України, може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Крім того, частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики позичальник зобов`язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. Частиною першою статті 598 ЦК України передбачено, що зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Відповідно до ч. 3 ст. 545 ЦК України наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. Однак, вищевказана розписка знаходиться у позивача, що підтверджує той факт, що взятого на себе зобов`язання [PERSON] не виконав. Частиною першою\~статті 1049 ЦК України\~передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику. Крім того,\~слід зазначити,\~що враховуючи\~норми ст.ст.\~192,\~524,\~533,\~1049\~ЦК України,\~заборони на\~виконання грошового\~зобов`язання\~у іноземній\~валюті,\~у якій\~воно зазначено у договорі, чинне законодавство не містить. Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів, тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Такий висновок суду також узгоджується з позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 16.01.2019 по справі № 373/2054/16-ц. Згідно приписів ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Тому, як укладення, так і виконання окремих договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству. З огляду на вище викладене, судом встановлено, що відповідач [PERSON] отриману позивачем позику у визначений строк не повернув, у зв`язку з чим у нього виникла заборгованості за порушення умов договору в розмірі 2100,00 дол. США, що згідно курсу національної валюти за курсом НБУ станом на 10.08.2023 року (день звернення до суду з позовом) відповідає 76794,06 грн. Щодо позовної вимоги про стягнення пені за несвоєчасне виконання зобов`язання, суд констатує наступне. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. За приписами ч.ч. 1, 3 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Так, п. 6 Договору позики від 30.05.2021 року визначено, що за прострочення виконання зобов`язань за цим договором Позичальник виплачує пеню в розмірі 2,5 (два і п`ять) відсотка від простроченої суми за кожен день прострочення, а сума позики має бути виплачена з урахуванням офіційно встановленого індексу інфляції. Як вбачається із позовної заяви, а саме Розрахунку пені за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання за період з 01 липня 2021 року по 23 лютого 2022 року, період прострочення грошового зобов`язання складає 238 календарних днів. Основна сума заборгованості за Договором позики відповідно із курсом на день подання позову складає 76794,06 грн. Розрахунок здійснювався наступним чином: 76794,06 х 2.5 х 238 : 100 = 456924,30 грн. Однак, на думку позивача, сума пені значно велика, тому позивачем самостійно вирішено зменшити розмір такої до суми 180000,00 грн. Судом встановлено, що у відповідача [PERSON] заборгованість за Договором позики становить 2100,00 дол. США, що згідно курсу національної валюти за курсом НБУ станом на 10.08.2023 року (день звернення до суду з позовом) відповідає 76794,06 грн. Пеня у даному зобов`язанні нарахована таким чином, що сума пені суттєво перевищує суму боргу Договором позики, що є очевидним порушенням принципу добросовісності, що є, на думку суду, необґрунтовано суворою цивільною санкцією. Згідно приписів ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Таким чином, судом встановлено, що вимога позикодавця про стягнення пені в частині, що значно перевищує заборгованість за Договором позики, у зв`язку із порушенням зобов`язання, слугує підставою для часткової відмови в задоволенні позовних вимог щодо нарахування пені за несвоєчасність виконання зобов`язання за договором. А тому, користуючись правом, наданим йому відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України, суд зменшує розмір пені, що підлягає стягненню до 76794,06 грн., прирівнявши її до суми заборгованості за Договором позики від 30.05.2021 року. Статтями 13, 81 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Так як своїх зобов`язань за Договором позики [PERSON] добровільно не виконує належним чином, але як боржник він не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання, то у позивача обґрунтовано виникло право вимагати від боржника повернення кредитних коштів, а також пені за порушення грошового зобов`язання. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно із ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Згідно з вимогами ст. 76 ЦПК України, доказами є будь які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Вимогами ст. 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Згідно приписів ст. 80 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Нормою ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). З огляду на вищевикладене, суд приходить до переконання, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а саме з відповідача [PERSON] слід стягнути на користь [PERSON] заборгованість за Договором позики від 30.05.2021 року в розмірі 2100,00 дол. США, пеню за несвоєчасне виконання зобов`язання у розмірі 76794,06 грн. Згідно ч. 1, ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Суд констатує, що при зверненні до суду з даним позовом позивачем було сплачено судовий збір в розмірі 2567,94 грн. Однак, з огляду на те, що позов підлягає частковому задоволенню, суд, виходячи із принципу пропорційності розміру задоволених позовних вимог, приходить до переконання що із відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений позивачем судовий збір у розмірі 1535,88 грн. На підставі наведеного,

Outcome: partial