Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-16 00:00:00

У серпні 2023 року [PERSON] звернувся до суду з вказаним позовом до [PERSON] про скасування обтяження нерухомого майна, в якій просив скасувати державну реєстрацію обтяження речових прав, яким заборонено відчуження квартири розташованої за адресою: [ADDRESS] , яка належить на праві власності відповідачу. В обґрунтування зазначив, що 09 серпня 2019 року між [PERSON] , як позикодавцем, з однієї сторони, та [PERSON] , як позичальником, з другої сторони, укладено договір позики, за яким передано у власність останній 300.000,00 грн., які вона зобов`язувалась повернути до 09 жовтня 2019 року. В забезпечення\~виконання зобов`язань\~за договором\~позики від\~09\~серпня 2019\~року сторони\~цього договору\~уклали договір\~іпотеки від\~09\~серпня 2019\~року,\~посвідченого приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу Полтавської області Ципко Тетяною Анатоліївною, реєстровий № 1904, яким в іпотеку передано належний [PERSON] об`єкт нерухомого майна - квартира загальна площа 246,0 кв. метри, житлова площа 141,7 кв. метри, адреса: [ADDRESS] . Право власності [PERSON] на предмет іпотеки підтверджує свідоцтво про право власності на нерухоме майно, видане Кременчуцькою міською радою Полтавської області від 31 липня 2008 року, зареєстроване комунальним підприємством «Кременчуцьке міжміське бюро технічної інвентаризації» в книзі М-11 запис № 1070, реєстраційний номер майна в Реєстрі прав власності: 24188646. У пункті 4 Договору іпотеки від 09 серпня 2019 року вартість предмета іпотеки визначена за згодою сторін в розмірі 300.000,00 грн. [PERSON] своє грошове зобов`язання за договором позики від 09 серпня 2019 року не виконала. Зазначив, що вирішив задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Згідно пункту 7 договору позики від 09 серпня 2019 року, у випадку несвоєчасної сплати або прострочення строку повернення позики, позичальник сплачує суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також пеню, в розмірі 1% від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Пункт 15 договору іпотеки від 09 серпня 2019 року містить застереження, яке прирівнюється за правовими наслідками до договору про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом позасудового врегулювання. Останній, в разі виникнення підстав для звернення стягнення на предмет іпотеки, направляє на адресу іпотекодавця письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі цього застереження в договорі іпотеки або шляхом реєстрації за собою права власності на Предмет іпотеки або шляхом продажу предмету іпотеки від свого імені третій особі. В разі прийняття рішення про продаж предмету іпотеки його ціна встановлюється за ринковою вартістю. 31 серпня 2022 року звернувся до [PERSON] з вимогою про сплату суми боргу у розмірі 3.471.000,00 грн., яка складається з суми неповернутої позики - 300.000,00 грн., та пені - 3.171.000,00 грн. Вимогу [PERSON] про сплату суми боргу [PERSON] отримала, але не виконала. Згідно листа приватного нотаріуса Кременчуцького районного нотаріального округу Полтавської області Веселовського Анатолія Григоровича від 23 січня 2023 року № 52/01-16 державна реєстрація права власності [PERSON] на предмет іпотеки не може бути проведена тому, що на підставі акту опису майна від 30 липня 2020 року №89/16-31-5111-10-23 затвердженого заступником начальника Головного управління Державної податкової служби у Полтавській області 04 серпня 2020 року за № 37611326, зареєстровано обтяження - податкову заставу, якою заборонено відчуження об`єкта нерухомості. \~ \~ \~ \~Згідно інформаційної довідки № 331734788 від 10 травня 2023 року в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно щодо іпотечного майна на яке претендує позивач міститься наступна актуальна інформація про державну реєстрацію іншого обтяження після виникнення іпотеки за договором іпотеки від 09 серпня 2019 року: Номер запису про обтяження:37611326 (спеціальний розділ), Дата та час державної реєстрації: 04.08.2020 року о 12 год. 19 хв., Державний реєстратор: Коршенко Людмила Василівна, виконавчий комітет Кременчуцької міської ради Полтавської області, Підстава державної реєстрації: акт опису майна №89/16-31-51-10-23 від 30.07.2020 Головного управління ДПС у Полтавській області, Підстава внесення запису: рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний №53445999 від 04.08.2020 року, Вид обтяження: податкова застава, Можливість відчуження: заборонено відчужувати, Суб`єкт обтяження: ГУ ДПС у Полтавській обл., Код ЄДРПОУ суб`єкта обтяження: 43142831. Ухвалою судді від 28 серпня 2023 року у справі відкрито загальне позовне провадження, залучено учасників справи. Ухвалою суду від 20 вересня 2023 року залучено до участі по справі співвідповідачем - Головне управління Державної податкової служби у Полтавській області та третьою особою приватного нотаріуса Кременчуцького районного нотаріального округу Веселовського Анатолія Григоровича. Ухвалою суду від 19 жовтня 2023 року закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду. Позивач [PERSON] та представника [PERSON] надали до суду клопотання про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили задовольнити. Відповідач [PERSON] , котра була належним чином повідомлена про час, дату та місце розгляду справи, повторно не прибула у судове засідання, причини неявки не повідомляла, не подала заяву про розгляд справи за її відсутності та відзив на позов. Представник відповідача Головного управління Державної податкової служби у Полтавській області у судове засідання не прибув, просив справу розглянути без участі представника відповідача, відзив на позов не надав. Треті особи приватний нотаріус Кременчуцького районного нотаріального округу Ципко Т.А. та приватний нотаріус Кременчуцького районного нотаріального округу Веселовський А.Г. в судове засідання не прибули, просили справу розглянути без їх участі, про надали до суду заяви. Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. 09 серпня 2019 року між позивачем [PERSON] , як позикодавцем, з однієї сторони, та [PERSON] , як позичальником, з іншої сторони, було укладено договір позики, за яким передано останній у позику кошти у розмірі 300 тис. грн., які вона зобов`язувалась повернути до 09 жовтня 2019 року. У забезпечення\~виконання зобов`язань\~за договором\~позики від\~09\~серпня 2019\~року сторони\~цього договору\~уклали договір\~іпотеки від\~09\~серпня 2019\~року,\~який було\~ посвідчено приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу Полтавської області Ципко Тетяною Анатоліївною, реєстровий № 1904, яким в іпотеку передано позивачеві як іпотеко держателю, належний на праві власності відповідачу [PERSON] об`єкт нерухомого майна - квартира загальна площа 246,0 кв. метри, житлова площа 141,7 кв. метри, адреса: [ADDRESS] . Право власності [PERSON] на предмет іпотеки підтверджує свідоцтво про право власності на нерухоме майно, видане Кременчуцькою міською радою Полтавської області від 31 липня 2008 року, зареєстроване комунальним підприємством «Кременчуцьке міжміське бюро технічної інвентаризації» в книзі М-11 запис № 1070, реєстраційний номер майна в Реєстрі прав власності: 24188646, копія якого наявна у матеріалах справи. Відомості про\~іпотеку та\~ рішення\~про обтяження\~на іпотечне\~майно на\~підставі договору\~іпотеки від\~09\~серпня 2019\~року,\~який було\~ посвідчено приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу Полтавської області Ципко Тетяною Анатоліївною, було внесено цим приватним нотаріусом 09 серпня 2019 року. У пункті 4 Договору іпотеки від 09 серпня 2019 року вартість предмета іпотеки визначена за згодою сторін в розмірі 300 тис. грн. [PERSON] своє грошове зобов`язання за договором позики від 09 серпня 2019 року не виконала. [PERSON] з метою набуття права власності на предмет іпотеки звернувся до приватного нотаріуса Кременчуцького районного нотаріального округу Полтавської області Веселовського Анатолія Григоровича. Згідно листа №52/01-16 від 23 січня 2023 року приватного нотаріуса Кременчуцького районного нотаріального округу Полтавської області Веселовського А.Г. повідомлено про неможливість здійснення реєстраційної дії щодо реєстрації права власності на предмет іпотеки квартири [ADDRESS] , на підставі укладеного між [PERSON] та іпотекодавцем [PERSON] договору іпотеки, посвідченого Ципко Т.А., приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу, 09.08.2019 року за № 1904, у зв`язку з тим, що під час перевірки відомостей Державного реєстру речових прав на нерухоме майно було виявлено, що після укладення вищезазначеного договору іпотеки і здійснення 09.08.2019 року державної реєстрації іпотеки вказаної квартири в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, на підставі Акту № 89/16-31-5111-10-23 опису майна від 30.07.2020 року, затвердженого заступником начальника Головного управління ДПС у Полтавській області 30.07.2020 року, в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 04.08.2020 року за номер запису: 37611326 було зареєстровано обтяження у вигляді податкової застави, згідно з якою заборонено відчужувати зазначену квартиру. Статтею 41 Конституції України передбачено право кожного громадянина володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Згідно ст. 1 Першого Протоколу\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Статтею 10 Загальної декларації прав людини визначено, що кожна людина має право володіти майном як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна. Відповідно до ст.\~316,\~317,\~319 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. У ст. 321 ЦК України визначено правило непорушності права власності, а саме: 1. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. 2. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. 3. Примусове відчуження об`єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених частиною другою статті 353 цього Кодексу. Відповідно до абзацу одинадцятого пункту 61 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127, наявність зареєстрованої заборони відчуження майна, накладеної нотаріусом під час посвідчення договору іпотеки, на підставі якого набувається право власності на предмет іпотеки іпотекодержателем, а також зареєстрованих після державної реєстрації іпотеки інших речових прав, обтяжень речових прав на передане в іпотеку майно, у тому числі внесення після державної реєстрації іпотеки іпотекодавця до Єдиного реєстру боржників, не є підставою для відмови у державній реєстрації права власності за іпотекодержателем. Разом з тим, згідно з пунктом 6 частини першої статті 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», наявні зареєстровані обтяження речових прав на нерухоме майно, об`єкт незавершеного будівництва, майбутній об`єкт нерухомості, крім випадків, визначених цим Законом, є підставою для відмови в державній реєстрації прав. Згідно з абзацом першим пункту 5 та пунктом 7 частини четвертої статті 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», відмова в державній реєстрації прав з підстави зазначеної у пункті 6 частини першої цієї статті не застосовується у разі: \~ \~ \~ \~державної реєстрації прав на нерухоме майно за наявності згоди іпотекодержателя або контролюючого органу (для податкових застав) на відчуження, передачу в іпотеку, у тому числі наступну іпотеку, або передачу на іншому речовому праві такого майна - у разі якщо обтяженням є іпотека або податкова застава; \~ \~ \~ \~державної реєстрації права власності на нерухоме майно іпотекодержателем - фінансовою установою в порядку, передбаченому статтями 33-38 Закону України «Про іпотеку», за умови що інші обтяження на передане в іпотеку нерухоме майно зареєстровано після державної реєстрації іпотеки. Відповідно до абзацу першого частини другої статті 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» за наявності підстав для відмови в державній реєстрації прав державний реєстратор приймає рішення про відмову в державній реєстрації прав. Таким чином, за наявності обтяження нерухомого майна у формі податкової застави, яка зареєстрована після реєстрації іпотеки, можливість державної реєстрації права власності на нерухоме майно на підставі статті 37 Закону України «Про іпотеку» згідно із Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачена лише якщо іпотекодержателем є фінансова установа або за наявності згоди контролюючого органу на відчуження. Відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотекою є вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Відповідно до статті 3 Закону України «Про іпотеку» іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. У разі порушення боржником основного зобов`язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Якщо пріоритет окремого права чи вимоги на передане в іпотеку нерухоме майно виникає відповідно до закону, таке право чи вимога має пріоритет над вимогою іпотекодержателя лише у разі його виникнення та реєстрації до моменту державної реєстрації іпотеки. Пріоритет права іпотекодержателя на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки відносно зареєстрованих у встановленому законом порядку прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації іпотеки. Зареєстровані права та вимоги на нерухоме майно підлягають задоволенню згідно з їх пріоритетом - у черговості їх державної реєстрації. Іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору. Згідно зі статтею 1 Закону України «Про іпотеку» пріоритет - переважне право однієї особи відносно права іншої особи на те ж саме нерухоме майно. Вищий пріоритет - пріоритет встановлений раніше будь-якого іншого пріоритету стосовно одного й того ж нерухомого майна. Нижчий пріоритет - пріоритет, встановлений пізніше пріоритету будь-якого інше пріоритету стосовно одного й того ж нерухомого майна. Відтак, за наявності декількох зареєстрованих обтяжень одного і того самого рухомого майна пріоритет має те обтяження, яке зареєстроване раніше. Зареєстровані права та вимоги на нерухоме майно підлягають задоволенню також згідно з їх пріоритетом - у черговості їх державної реєстрації. Наведеної правової позиції дотримується Верховний Суд у постановах від 07 лютого 2019 року у справі № 813/4551/17 та від 05 лютого 2019 року у справі № 813/1662/13. Пріоритет публічного обтяження встановлюється з моменту його реєстрації. Зареєстровані публічні обтяження не мають пріоритету над обтяженнями того ж майна, які були зареєстровані раніше моменту реєстрації публічного обтяження, а також обтяженнями, які мають вищий пріоритет згідно з правилами, встановленими розділом III цього Закону (частина друга статті 39 Закону України «Про іпотеку»). Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 06 березня 2018 року у справі № 813/4672/16. Статтею 572 Цивільного кодексу України (надалі-ЦК) встановлено поняття застави, а саме в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). Частинами першою, другою статті 574 ЦК встановлено, що застава виникає на підставі договору, закону або рішення суду. До застави, яка виникає на підставі закону, застосовуються положення цього Кодексу щодо застави, яка виникає на підставі договору, якщо інше не встановлено законом. За приписами частин першої - третьої статті 588 ЦК наступна застава майна, що вже заставлене, допускається, якщо інше не встановлено попереднім договором застави або законом. Наступна застава майна не припиняє право застави попереднього заставодержателя. Перший заставодержатель має переважне право перед наступними заставодержателями на задоволення своїх вимог за рахунок заставленого майна. Вимоги наступних заставодержателів задовольняються в порядку черговості виникнення права застави, крім випадку, передбаченого частиною четвертою цієї статті. Згідно з частинами шостою та сьомою статті 3 Закону України «Про іпотеку»: \~ \~ \~ \~у разі порушення боржником основного зобов`язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Якщо пріоритет окремого права чи вимоги на передане в іпотеку нерухоме майно виникає відповідно до закону, таке право чи вимога має пріоритет над вимогою іпотекодержателя лише у разі його/її виникнення та реєстрації до моменту державної реєстрації іпотеки; \~ \~ \~ \~пріоритет права іпотекодержателя на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки відносно зареєстрованих у встановленому законом порядку прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації іпотеки. Зареєстровані права та вимоги на нерухоме майно підлягають задоволенню згідно з їх пріоритетом - у черговості їх державної реєстрації. Іпотекодержатель нерухомого майна, право якого зареєстроване в установленому законом порядку, має право на звернення з позовом про скасування заборони на нерухоме майно, якщо вважає, що такими діями порушені його права, що узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 338/1118/16-ц. Забороною відчуження нерухомого майна, на користь особи, що не є іпотекодержателем, порушується право іпотекодержателя одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки. Зі змісту наведених приписів Закону України «Про іпотеку» випливає, що в разі коли належним чином зареєстрована іпотека виникла раніше за накладення іншого обтяження для задоволення вимог стягувачів, відмінних від іпотекодержателя, суд має звільнити з-під арешту іпотечне майно. Такий правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 10 квітня 2018 року у справі № 910/4772/17, від 31 жовтня 2018 року у справі № 923/1105/17, від 19 червня 2019 року у справі №825/1764/16 та від 17 жовтня 2019 року у справі № 822/1426/16. \~ \~ \~ \~Пунктом 88.1 статті 88 Податкового кодексу України (далі-ПК) передбачено, що з метою забезпечення виконання платником податків своїх обов`язків, визначених цим Кодексом, майно платника податків, який має податковий борг, передається у податкову заставу. Відповідно до пункту 89.3 статті 89 ПК майно, на яке поширюється право податкової застави, оформлюється актом опису. До акту опису включається ліквідне майно, яке можливо використати як джерело погашення податкового боргу. Положення наведеного пункту узгоджуються з Розділом II «Опис майна, на яке поширюється право податкової застави» Порядку застосування податкової застави органами доходів і зборів», затверджено Наказом Міністерства фінансів України № 572 від 10 жовтня 2013 року. Відповідно до пункту 87.2 ПК джерелами погашення податкового боргу платника податків є будь-яке майно такого платника податків з урахуванням обмежень, визначених цим Кодексом, а також іншими законодавчими актами. Пунктом 87.3 ПК визначено коло майна, яке не може бути використане як джерела погашення податкового боргу платника податків. Не може бути використане як джерела погашення податкового боргу платника податків майно платника податків, надане ним у заставу іншим особам (на час дії такої застави), якщо така застава зареєстрована згідно із законом у відповідних державних реєстрах до моменту виникнення права податкової застави (підпункт 87.3.1 ПК). Відповідач та треті особи не надали жодні належні і допустимі докази на спростування позову, наявності факту накладення арешту на законних для того підстав. Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Згідно зі статтями 12,13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно, зокрема, для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб. У відповідності до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо який у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з ч. 5, 6 ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи, а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У частині 1 ст. 82 ЦПК України встановлено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію [про захист прав людини і основоположних свобод] та практику Європейського Суду як джерело права. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтується. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Справа «Серявін та інші проти України», N 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух. \~ \~ \~ \~Враховуючи наведені обставини, які не були спростовані відповідачами та третіми особами, шляхом подання належних і допустимих доказів на спростування позову та викладених обставин, враховуючи факт відсутності зі сторони відповідачів вжиття відповідних заходів по реалізації їх прав, що впливає за своїм характером та перешкоджає позивачу, котрий має пріоритетне право на обтяження ввіреного іпотечного майна, у реалізації його прав, суд дійшов висновку, що позов є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню. Учасники справи не заявляли про відшкодування понесених ними будь-яких судових витрат. Справа розглянута в межах заявлених позовних вимог та наданих до суду першої інстанції доказів.

Outcome: approved