Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-16 00:00:00

Виклад позиції позивача, відповідачів, третіх осіб. Представник позивача [PERSON] адвокат Бровко Р.М. звернувся до Ковпаківського районного суду м. Суми з вказаною позовною заявою, яку мотивує тим, що [INFO] помер батько позивача - [PERSON] [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть № [NUMBER] . За життя, спадкодавцем [PERSON] , заповіт не складався, тому спадкування відбувається за законом, в порядку, що визначений ст.1261 ЦК України. Позивач є дочкою спадкодавця [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження позивача за № [NUMBER] . Спадковим майном, що залишилося після смерті батька позивача є житловий будинок, що розташовується за адресою: [ADDRESS] . В підтвердження даних обставин, до позову додається копія технічного паспорту на даний будинок, а також копія витягу з ДРРП. Іншими спадкоємцями (та відповідно відповідачами), що прийняли спадщину є рідна сестра позивача (відповідач 1), а також дружина спадкодавця (відповідач 2) та спільна дитина відповідача 2 та спадкодавця (відповідач 3). Вищенаведені спадкоємці (відповідачі в даній справі) прийняли спадщину шляхом постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини (ч. 3 ст. 1268 ЦК України). Відповідач 3, як неповнолітня особа, також прийняв спадщину в порядку ч. 4 ст. 1268 ЦК України. 03.10.2023 позивач звернулася до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини. Нотаріусом було відмовлено у прийнятті такої заяви, про що свідчить лист за № 181/01-16 від 03.10.2023. Така відмова мотивована тим, що позивач пропустила 6-місячний строк, який наданий законом спадкоємцю для подання заяви про прийняття спадщини. Для встановлення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, рекомендовано звернутися до суду. Звертаючись до нотаріуса 03.10.2023, позивач була впевнена в тому, що вона має право подати заяву про прийняття спадщини, саме в межах 10-ти місячного строку, як це було передбачено постановою Кабінету Міністрів України № 164 від 28.02.2022. Враховуючи дату відкриття спадщини (дата смерті [INFO] ), 10-ти місячний строк спливав 06.10.2023, а позивач звернулася до нотаріуса 03.10.2023, тобто, в межах 10-місячного строку, який був визначений п.3 постанови КМУ № 164 від 28.02.2022. Поважними причинами пропущення зазначеного вище строку є те, що позивач керувався строком та порядком для подання заяви про прийняття спадщини, який був визначений постановою КМУ № 164 від 28.02.2022. Позивач не міг передбачити того, що визначений Кабінетом Міністрів України такий Порядок для прийняття спадщини, не можливо буде застосувати на практиці, оскільки, він суперечить положенням ЦК України. Просить суд визначити [PERSON] додатковий строк в три місяці для подання заяви про прийняття спадщини за законом після померлого [INFO] батька - [PERSON] 08.05.2024 від представника відповідача [PERSON] адвоката Куліша Б.М. надійшов Відзив на позовну заяву, згідно якого [INFO] помер її чоловік [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть № [NUMBER] . Крім неї спадкоємцями є донька померлого [PERSON] , син [PERSON] в особі матері [PERSON] та позивач [PERSON] . За життя спадкодавець [PERSON] заповіт не склав, тому спадкування відбувається за законом, в порядку ст. 1261 ЦК України. Спадковим майном, що залишилося після смерті спадкодавця є житловий будинок, що розташовується за адресою: [ADDRESS] . Оскільки вона та її діти проживали на момент смерті разом із спадкодавцем, вони прийняли спадщину, у відповідності до ч. 3 ст. 1268 ЦК України. Неповнолітній син [PERSON] також прийняв спадщину в порядку ч. 4 ст. 1268 ЦК України. Позивач знала про смерть батька, однак не скористалася своїм правом встановленим законодавством України для подання заяви про прийняття спадщини до нотаріуса в 6-ти місячний термін. Згодом вона дізналася, шо 03.10.2023 Позивач все ж таки звернулася до приватного нотаріуса з вищевказаною заявою, однак нотаріусом було відмовлено відповідною постановою мотивуючи це тим, що позивачем був пропущений 6-ти місячний строк, для подання заяви про прийняття спадщини. Посилання позивача на те, що вона була впевнена в тому, що вона має право подати заяву про прийняття спадщини в межах 10-ти місячного строку, як це було передбачено постановою Кабінету Міністрів України № 164 від 28.02.2022, є неприйнятним, оскільки всі рівні перед законом, а зазначена в позовній заяві описання хронології прийняття вищевказаною постанову КМУ не являється поважною причиною пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини. Після смерті спадкодавця державою надано достатній термін (6 місяців з дня смерті спадкодавця) для подання заяви нотаріусу для прийняття спадщини. Позивачу ніхто не забороняв та не перешкоджав в поданні заяви для прийняття спадщини вчасно. Крім того в 3 абз. 5 cтор, позовної заяви, Позивач сам зазначає, що причина пропуску строку, які відповідно до судової практики вважаються неповажними, потрібно розглядати у взаємозв`язку з конкретними обставинами. Тобто сам Позивач визнає неповажність причини пропуску подання заяви для прийняття спадщини, однак нав`язує конкретні обставини, які нібито заважали Позивачу подати відповідну заяву нотаріусу. Державою надано достатнього терміну у 6 місяців для подання заяви про прийняття спадщини, всі інші так звані конкретні обставини на які посилається Позивач порушують права інших спадкоємців. Просить відмовити у задоволенні позовних вимог. Представник позивача [PERSON] у судовому засіданні наполягав на задоволенні позовних вимог. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні не заперечувала проти задоволення позовних вимог, зазначила, що вона має довіреність від [PERSON] , в тому числі і на оформлення спадкових прав після померлого [PERSON] . Саме вона зверталась до приватного нотаріуса в інтересах сестри [PERSON] з приводу спадку. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] у судове засідання не з`явилися, належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи. Третя особа у судове засідання не з`явилася, належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи. Надала письмову заяву про розгляд справи без її участі. Процесуальні дії. Ухвалою Ковпаківського районного суду м. Суми від 07.12.2023 позовну заяву залишено без руху та надано строк для усунення недоліків. Ухвалою Ковпаківського районного суду м. Суми від 18.12.2023 позовну заяву залишено без руху та надано строк для усунення недоліків. Ухвалою Ковпаківського районного суду м. Суми від 04.01.2024 позовну заяву залишено без руху та надано строк для усунення недоліків. Ухвалою Ковпаківського районного суду м. Суми від 30.01.2024 продовжено позивачу строк для усунення недоліків за ухвалою суду від 04.01.2024. Ухвалою Ковпаківського районного суду м. Суми від 12.02.2024 продовжено позивачу строк для усунення недоліків за ухвалою суду від 04.01.2024. Ухвалою Ковпаківського районного суду м. Суми від 01.03.2024 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження. Фактичні обставини, встановлені судом. Мотиви, з яких виходить суд та застосовані норми права. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду спору по суті, встановив фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Як передбачено ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ч.1ст. 5 ЦПК). Стаття 12 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Відповідно до частини першої статті 15, частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до положень ст. ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 82 цього Кодексу. Обставини, встановлені рішенням суду у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Докази надаються сторонами та іншими особами, що беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (ст. 77 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України). На підставі ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності. Судом встановлено, що згідно Свідоцтва про народження серія [NUMBER] від 30.11.1977, « [PERSON] » народилася [INFO] у м. Суми, батьками зазначені: батько « [PERSON] », мати « [PERSON] » (а.с. 21). Згідно паспорта громадянина України МА002079, виданого Ковпаківським РВ СМУ УМВС України в Сумській області 08.07.1995 [PERSON] народилась [INFO] в м. Суми та зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (а.с. 11-15). Згідно Повторного Свідоцтва про смерть Серія [NUMBER] від 24.02.2023, виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Суми Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, [PERSON] , [INFO] помер [INFO] у віці 68 років, про що 10.12.2022 складено відповідний актовий запис № 3944 (а.с. 19). У листі «Щодо надання інформації № 181/01-16 від 03.10.2023 Приватного нотаріуса Сумського міського нотаріального округу Коваль Н.М. на ім`я [PERSON] (Відповідача по справі)зазначено, що 03.10.2023 до неї за місцем розташування робочого місця: [ADDRESS] , з`явилась [PERSON] , що діє від імені [PERSON] , [INFO] , що зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , на підставі довіреності, посвідченої приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шамрай Л.І. 25.09.2023 року за р.н. 772, з питань отримання свідоцтва про право на спадщину після смерті її батька [PERSON] , 1954 року народження, який помер [INFO] . [PERSON] , у визначений законом строк заяву про прийняття спадщини після померлого [INFO] батька [PERSON] , 1954 р.н. до нотаріуса не подала та не була зареєстрована з померлим за однією адресою на день його смерті та протягом шести місяців з дня його смерті і вважається такою, що спадщину своєчасно не прийняла (а.с. 20). Згідно копії Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі №74222266 від 05.10.2023, приватним нотаріусом Коваль Н.М. заведено спадкову справу №71349798 від 05.10.2023 після смерті [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] заведена спадкова справа 05.10.2023 за номером у Спадковому реєстрі 71349798, номер у нотаріуса 79/2023, реєстратор - приватний нотаріус Коваль Н.М. (а.с. 22). Після звернення до суду на усунення недоліків позовної заява, представником позивача надано до суду Постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 23.02.2024, приватним нотаріусом Сумського міського нотаріального округу Коваль Н.М., якою відмовлено [PERSON] , що діє від імені [PERSON] , у вчиненні нотаріальної дії - видачі [PERSON] свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок та земельну ділянку, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] , після померлого [INFO] [PERSON] , у зв`язку з тим, що: до нотаріуса заяву про прийняття спадщини не подала та не була зареєстрована з померлим за однією адресою на день його смерті та протягом шести місяців з дня його смерті, і вважається такою, що спадщину своєчасно не прийняла (а.с.50). 29.02.2024 [PERSON] заявою надала згоду на прийняття спадщини рідною сестрою [PERSON] в порядку ч. 2 ст. 1272 ЦК України (а.с. 45). 29.02.2024 представником позивача [PERSON] направлено письмову пропозицію [PERSON] щодо досудового врегулювання спору (встановлення наявності/відсутності спору), з приводу надання письмової згоди в порядку ч. 2 ст. 1272 ЦК України (а.с. 46-49). Відповідно до статей 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (стаття 1217 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина перша статті 1270 ЦК України). Враховуючи, дату смерті [PERSON] 06.12.2022, шестимісячний строк, передбачений даною нормою закінчується 06.06.2023. Представник позивача [PERSON] (відповідач у справі) в інтересах рідної сестри [PERSON] (позивача у справі) звернулась до нотаріуса першопочатково за консультацією 03.10.2023, тобто за 3 дні до збігу 10 місяців з дня відкриття спадщини, та через 4 місяці після завершення шестимісячного строку. Тобто сама позивач взагалі не зверталась до нотаріуса з питанням прийняття спадщини, хоча як вбачається з матеріалів справи та пояснень відповідача [PERSON] , позивач була у нотаріуса 25.09.2023, коли була посвідчена довіреність приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шамрай Л.І. за р.н. 772 від 25.09.2023 в тому числі і з питань представлення інтересів позивача на отримання свідоцтва про право на спадщину, хоча мала можливість самостійно звернутись до будь-якого нотаріуса в Україні за вирішенням своїх спадкових прав. Відповідно до частини першої статті 1269, частини першої статті 1270 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Таким чином, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Подання заяви про прийняття спадщини є дією, яку повинен вчинити спадкоємець, який бажає прийняти спадщину тоді, коли такий спадкоємець не проживав на час відкриття спадщини постійно зі спадкодавцем. Відповідно, пропустити строк на прийняття спадщини може спадкоємець, який постійно не проживав на час відкриття спадщини зі спадкодавцем. Якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини (стаття 1272 ЦК України). З урахуванням наведеного, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви. За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Правила частини третьої статті 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними. Поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Якщо ж у спадкоємця перешкод для подання заяви не було, а він не скористався правом на прийняття спадщини через відсутність інформації про смерть спадкодавця, незнання норм закону, тощо, то правові підстави для визначення додаткового строку для прийняття спадщини відсутні. Такий правовий висновок висловлений Верховним Судом України у постановах: від 04 листопада 2015 року 6-1486цс15 та від 23 серпня 2017 року № 6-1320цс17, а також у постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду: від 26 червня 2019 року у справі № 565/1145/17 (провадження № 61-38298св18), від 17 жовтня 2019 року у справі № 766/14595/16 (провадження № 61-6700св19), від 30 січня 2020 року у справі № 487/2375/18 (провадження № 61-10136св19), від 31 січня 2020 року у справі № 450/1383/18 (провадження № 61-21447св19). Судом не можуть бути визнані поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна, похилий вік, непрацездатність, незнання про існування заповіту, встановлення судом факту, що має юридичне значення для прийняття спадщини, невизначеність між спадкоємцями, хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, проживання у спадковому майні після відкриття спадщини, несприятливі погодні умови тощо. Подібні висновки викладені Верховним Судом у постановах від 26 червня 2019 року у справі № 565/1145/17 (провадження № 61-38298св18), від 17 березня 2021 року у справі № 638/17145/17 (провадження № 61-17764св20), від 26 жовтня 2022 року в справі № 522/17925/16 (провадження № 61-1122св22), від 16 листопада 2023 року в справі № 523/4713/19 (провадження № 61-10052св23). Отже, практика судів касаційної інстанції у цій категорії справ є незмінною. Вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Верховний Суд в постанові від 20 жовтня 2021 року в справі № 405/7111/19-ц (провадження № 61-10591св21) виклав правовий висновок, згідно якого при оцінці наявності поважних причин для визначення додаткового строку на прийняття спадщини, суди повинні розмежовувати два періоди та оцінювати наявність об`єктивних, непереборних перешкод для реалізації особою права на прийняття спадщини. Перший період період визначений законом для прийняття спадщини (6 місяців від дня відкриття спадщини), а другий період від дня закінчення шестимісячного строку для прийняття спадщини до дня звернення до суду із позовом при визначенні додаткового строку для прийняття спадщини. Оцінка поважності причин пропуску строку звернення із заявою про прийняття спадщини повинна, у першу чергу, стосуватися періоду від моменту відкриття спадщини й до спливу шестимісячного строку, встановленого законом для її прийняття. Саме протягом цього періоду мають існувати об`єктивні та істотні перешкоди для прийняття спадщини. Інші періоди досліджуються, якщо ці перешкоди почали існувати протягом шестимісячного строку та тривали до моменту звернення до нотаріуса або до суду. Не заслуговує на увагу обґрунтування позивачем своїх вимог та як поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини, дією Постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 164 «Деякі питання нотаріату в умовах воєнного стану», відповідно до п. 3 якої на час дії воєнного стану перебіг строку для прийняття спадщини зупиняється (Постанову доповнено пунктом 3 згідно з Постановою КМ№ 209 від 06 березня 2022 року-діє до дня припинення чи скасування воєнного стану). Вказаний пункт було змінено Постановою КМУ № 719 від 24 червня 2022 року таким чином, що перебіг строку для прийняття спадщини або відмови від її прийняття зупиняється на час дії воєнного стану, але не більше ніж на чотири місяці. Свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення строку для прийняття спадщини. Проте, Верховний Суд у постанові від 25 січня 2023 року у справі № 676/47/21 дійшов висновку про те, що постанова КМУ від 28 лютого 2022 року № 164 «Деякі питання нотаріату в умовах воєнного стану» суперечить статтям 1270, 1272 ЦК України, тому не підлягає застосуванню до спірних правовідносин у справі про визначення додаткового строку для прийняття спадщини. Також тлумачення вказаних норм, з урахуванням виміру ієрархії актів цивільного законодавства по вертикалі, свідчить, що: - правила щодо строку на прийняття спадщини (початок перебігу, наслідки спливу) регулюються ЦК України, який прийнятий Верховною Радою України і є основним актом цивільного законодавства України; - строк на прийняття спадщини по своїй сутності є присічним (статті 1270, 1272 ЦК), оскільки його сплив призводить до того, що спадкоємець вважається таким, який не прийняв спадщину. Тобто сплив строку «присікає» право на прийняття спадщини. Проте в законі, вочевидь з урахуванням сутності права на прийняття спадщини як майнового, передбачена можливість: за згодою самих спадкоємців, що прийняли спадщину, подати заяву про прийняття спадщини (частина друга статті 1272 ЦК України); для спадкоємця звернутися з позовною вимогою та за наявності поважної причини суд визначає додатковий строк на прийняття спадщини (частина третя статті 1272 ЦК України); - законодавець як у статті 1270 ЦК України, так і в інших нормах ЦК України, не передбачає допустимості існування такої конструкції як «зупинення перебігу строку на прийняття спадщини» та можливості в постанові Кабінету Міністрів України визначати інші правила щодо строку на прийняття спадщини; - пункт 3 постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 164«Деякі питання нотаріату в умовах воєнного стану» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) суперечить статтям 1270, 1272 ЦК України, а тому не підлягає застосуванню. Отже, посилання позивача та його представника як за позовом адвоката Бровка Р.М., також за довіреністю [PERSON] , які мешкають на території, підконтрольній органам влади України, само по собі не свідчить про об`єктивні, непереборні, істотні труднощі для реалізації позивачем своїх спадкових прав. Жодних інших поважних причин для визначення [PERSON] додаткового строку для прийняття спадщини, матеріали справи не містять і останньою не надано таких суду. Подаючи позов про визначення додаткового строку для прийняття спадщини представник позивача поважними причинами вважав порушення принципу правової визначеності, оскільки позивачка мала законні очікування досягнути певного результату з прийняття спадщини. З цього приводу суд зазначає те, що станом на 03.10.2023 перше звернення до нотаріуса представником [PERSON] [PERSON] , потім 23.02.2024 - день винесення постанови нотаріусом про відмову у вчиненні нотаріальної дії за зверненням представника [PERSON] [PERSON] із заявою про прийняття спадщини, як вже зазначалось Верховним Судом у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду вже було постановлено 25 січня 2023 року постанову у справі № 676/47/21, якою зроблено висновок, що пункт 3 постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 164 «Деякі питання нотаріату в умовах воєнного стану» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) суперечить статтям 1270, 1272 ЦК України, а тому не підлягає застосуванню. Більше того, постановою Кабінету Міністрів України від 09 травня 2023 року № 469 внесено зміни до постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 164, якою пункт 3 виключено. Відтак, строки на прийняття спадщини діють у спосіб та порядку визначеному ЦК України, у тому числі і на час дії у країні воєнного стану. Аналіз наведеного не дає підстави для твердження, що відносно [PERSON] мали місце обмеження її права на прийняття нею спадщини. Ба більше, норма статті 1272 ЦК України наділяє позивача правом реалізувати свої права на прийняття спадщини у разі пропущення шестимісячного строку, шляхом звернення до суду із позовною вимогою для визначення додаткового строку на прийняття спадщини. Тому, відсутні у [PERSON] підстави стверджувати, що її очікування на прийняття спадщини не були реалізовані на законодавчому рівні. А звідси, принцип правової визначеності у спірних правовідносинах дотримано, який позивач реалізував, звернувшись у суд із даним позовом. Враховуючи наведене, суд вважає, що вказані позивачем підстави не є поважними причинами пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини. За таких обставин, суд приходить до висновку про недоведеність позовних вимог [PERSON] , а пропуск спадкоємцем строку для прийняття спадщини без поважних причин, при відсутності будь-яких перешкод і труднощів для подання заяви не свідчить про наявність у такого спадкоємця порушеного, невизнаного або оспорюваного права, яке підлягає захисту в судовому порядку. За вказаних обставин суд дійшов до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт перший\~статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін та інші проти України» (Seryavin and Others v. Ukraine) рішення від 10.02.2010). Судові витрати. Пунктом 12 статті 2 ЦПК України встановлено, що одним з основних принципів цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення. Відповідно до частин 1, 3 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до статті 141 ЦПК України витрати по сплаті судового збору необхідно залишити за позивачем.

Outcome: dismissed