Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-15 00:00:00

До суду звернулася адвокат Охоцька Т.О. в інтересах [PERSON] з позовом до Полтавської обласної прокуратури, Одеської обласної прокуратури, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної та матеріальної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями органів досудового розслідування, прокуратури. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що [PERSON] з 04.08.2009 по 17.10.2019 незаконно перебував під слідством, судом, у розшуку, був позбавлений протягом 10 місяців свободи на підставі необґрунтованої підозри та обвинувачень. Вироком суду, який набрав законної сили, позивача визнано невинуватим та виправдано у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 289 КК України. Це призвело до втрати ним здоров`я, заробітку, який він отримував працюючи водієм тягача в Республіці Польща. Позивач зазнав також моральних страждань від незаконного кримінального переслідування, яке відбувалося протягом 10 років, що призвело до тривалого порушення його нормальних життєвих зав`язків, погіршення здоров`я та позбавлення можливості реалізації своїх звичок та бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми та рідними. У зв`язку з цим просив стягнути з держави на його користь моральну шкоду у розмірі 1\~152\~400,00 грн., яка складається з: 817\~400 грн. (6700 грн. розмір мінімальної заробітної плати х 122 місяців час перебування під слідством та судом), 335\~000 грн. (6700 грн. х 5 кількість розмірів мінімальних заробітних плат х 10 місяців перебування під вартою). Також просив стягнути з держави на його користь матеріальну шкоду у розмірі 368\~500 грн., яку завдано з огляду на вищенаведені обставини у зв`язку втратою роботи, яку він мав на час затримання. Ухвалою суду від 11.11.2022 відкрито загальне позовне провадження у справі. Ухвалою суду від 21.03.2023 замінено у справі неналежних відповідачів Кременчуцьку окружну прокуратуру, Білгород-Дністровську окружну прокуратуру на належних Полтавську обласну прокуратуру, Одеську обласну прокуратуру. У судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали, просили його задовольнити з підстав наведених у ньому. Представник відповідачів\~у судовому\~засіданні заперечила\~проти позову.\~В частині\~стягнення моральної\~шкоди пояснила,\~що період\~перебування [PERSON] під слідством і судом слід обраховувати не з 04.08.2009 - моменту порушення кримінальної справи, а з 23.02.2012 моменту притягнення його як обвинуваченого у кримінальному провадженні і до 17.10.2019 моменту набрання законної сили виправдувальним вироком суду. Отже [PERSON] перебував під слідством і судом 92 місяці, а не 122 місяці, як зазначають позивач та його представник. В частині стягнення матеріальної шкоди проти позову заперечила, оскільки позивачем не надано доказів втрати роботи, розміру доходів, не отримання заробітної плати внаслідок притягнення до кримінальної відповідальності, а отже завдання матеріальної шкоди. Вислухавши пояснення учасників судового засідання, дослідивши матеріали справи та наявні в ній докази, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, з огляду на наступне. Судом встановлено, що постановою прокурора відділу прокуратури Одеської області від 04.08.2009 порушена кримінальна справа відносно [PERSON] за фактом незаконного заволодіння транспортним засобом, що спричинило [PERSON] матеріальну шкоду в великих розмірах, за ознаками злочину, передбаченого ч. 3 ст. 289 КК України. Кримінальну справу для організації проведення досудового розслідування направлено прокурору Татарбунарського району Одеської області. Постановою слідчого Татарбунарського РВ ГУ МВС України в Одеській області від 04.10.2009 змінено кваліфікацію діяння [PERSON] у кримінальній справі з ч. 3 ст. 289 на ч. 3 ст. 185 КК України. Цього ж дня постановою слідчого досудове розслідування у кримінальній справі № 051200900223 призупинено до встановлення конкретних осіб, які вчинили злочин. Постановою слідчого від 28.11.2011 вирішено примусово доставити [PERSON] до Татарбунарського РВ ГУ МВС України в Одеській області для проведення слідчих дій. 23.02.2012 постановою начальника Татарбунарського РВ ГУ МВС України в Одеській області притягнуто в якості обвинуваченого [PERSON] та пред`явлено йому обвинувачення у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України. 24.02.2012 постановою Татарбунарського районного суду Одеської області надано дозвіл на затримання обвинуваченого [PERSON] та доставку його до суду для вирішення питання про обрання запобіжного заходу. 24.02.2012 постановою начальника Татарбунарського РВ ГУ МВС України в Одеській області досудове розслідування у кримінальній справі № 051200900223 зупинене у зв`язку з розшуком обвинуваченого [PERSON] 18.12.2012 відомості про дану кримінальну справу внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12012170440000072. 21.01.2013 у кримінальному провадженні № 12012170440000072 складено письмове повідомлення про підозру [PERSON] у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України. Постановою слідчого цього ж дня досудове розслідування зупинене. 26.02.2016 року прокурором Білгород-Дністровської місцевої прокуратури визначено підслідність кримінального провадження за Кременчуцьким ВП ГУНП в Полтавській області. Постановою старшого слідчого СВ Кременчуцького ВП ГУНП в Полтавській області від 21.07.2016 року змінено кваліфікацію кримінального правопорушення з ч. 3 ст. 185 на ч. 3 ст. 289 КК України. 21.07.2016 старшим слідчим складено повідомлення про зміну раніше повідомленої підозри [PERSON] 22.07.2016 ухвалою слідчого судді Автозаводського районного суду м. Кременчука, за клопотанням старшого слідчого, погодженого прокурором, обрано відносно підозрюваного [PERSON] , який перебував у міжнародному розшуку, запобіжний захід у виді тримання під вартою. Строк запобіжного заходу постановлено рахувати з моменту фактичного затримання підозрюваного на території України. 21.06.2016 на підставі постанови Окружного суду м. Варшави [PERSON] був арештований. У подальшому Окружним судом м. Варшави продовжувався строк дії його арешту, а постановою від 26.08.2016, за запитом Генеральної прокуратури України від 05.08.2016, судом вирішено за можливе видати [PERSON] органам правосуддя України для здійснення розслідування проти нього кримінальної справи. Постановою Міністра\~юстиції Республіки\~Польща від\~30.12.2016 [PERSON] виданий органам правосуддя України. Після доставки [PERSON] 17.03.2017 ухвалою слідчого судді Автозаводського районного суду м. Кременчука застосовано до [PERSON] запобіжний захід тримання під вартою строком до 21.04.2017 раніше обраний ухвалою слідчого судді Автозаводського районного суду м. Кременчука від 22.07.2016. Ухвалою слідчого судді Автозаводського районного суду м. Кременчука від 20.04.2017 запобіжний захід змінено на цілодобовий домашній арешт. Таким чином судом встановлено, що [PERSON] перебував безперервно під вартою у межах даного кримінального провадження, з 21.06.2016 до 20.04.2017. 13.05.2017 [PERSON] повідомлено остаточно про зміну раніше повідомленої підозри, а саме у тому що він підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 289 КК України. 15.05.2017 старшим слідчим складено та прокурором Кременчуцької місцевої прокуратури затверджено обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 12012170440000072 відносно [PERSON] за ч. 3 ст. 289 КК України, який скеровано до суду для розгляду по суті. Вироком Автозаводського районного суду м. Кременчука від 27.05.2019 [PERSON] визнаний невинуватим та виправданий у пред`явленому обвинуваченні за ч. 3 ст. 289 КК України у зв`язку з відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення. Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 17.10.2019 вирок районного суду від 27.05.2019 залишений без змін. Відповідно до\~довідки Logitrans\~Poland\~Sp.\~z\~o.o.\~від 01.06.2020\~ [PERSON] \~працював водієм\~тягача в\~компаніії Logitrans\~Poland\~Sp.\~z\~o.o.\~починаючи з\~12.05.2016,\~тобто на\~час його\~арешту в\~Республіці Польща\~за запитом\~Генеральної прокуратури\~України у\~межах наведеного\~кримінального провадження.\~Базова заробітна\~плата складала\~2600\~злотих +\~надбавки 2400\~злотих,\~а всього\~5000\~злотих.\~У 2019\~році на\~цю ж\~посаду знову\~прийнятий [PERSON] з базовим окладом 2600 злотих + надбавки 3400 злотих, а всього 6000 злотих. У 2020 році щомісячна заробітна плата працівника [PERSON] в цій же компанії складала 2600 злотих + добові 3400 злотих. Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень (стаття 56 Конституції України). Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Статтею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів є, зокрема, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Згідно зі\~ст.\~22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Згідно зі ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 1166\~ЦК України\~визначені загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду, а саме що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Шкода, завдана правомірними діями, відшкодовується у випадках, встановлених цим Кодексом та іншим законом. Статтею 1167 ЦК України передбачені підстави відповідальності за завдану моральну шкоду. Так моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, зокрема, якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; в інших випадках, встановлених законом. Згідно з ч. 1, 7 ст. 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом. Статтею 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» (далі Закон України № 4652-VI) передбачено, що відповідно до положень цього Закону підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян. У випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду. Право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку постановлення виправдувального вироку суду (п. 1 ч. 1 ст. 2 Закон України № 4652-VI). Згідно зі ст. 3 Закону України № 4652-VI у наведених в статті 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовуються (повертаються): заробіток та інші грошові доходи, які він втратив внаслідок незаконних дій; моральна шкода. Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру (ч. 5 та 6 ст. 4 Закону України № 4652-VI). Частинами 2, 3 ст. 13 Закону України № 4652-VI передбачено, що розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. Тлумачення наведеної норми закону свідчить про те, що межі відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом визначаються судом у розмірі, співмірному з мінімальним розміром заробітної плати, визначеним законодавством, за кожен місяць перебування під слідством чи судом, виходячи з мінімальної заробітної плати, встановленої законодавством на момент відшкодування. Згідно з правовим висновком, викладеним Верховним Судом України у постанові від 02.12.2015 (провадження № 6-2203цс15), відповідно до ч. 3 ст. 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом проводиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць на момент перебування під слідством чи судом, при цьому суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподаткованого мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20.09.2018 у справі №686/23731/15-ц (провадження № 14-298цс18) зроблено висновок, що «моральною шкодою визначаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливості реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. У випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють під час розгляду справи. Законодавець визначив мінімальний розмір моральної шкоди, виходячи з установленого законодавством розміру заробітної плати на момент розгляду справи судом, за кожен місяць перебування під слідством та судом. Тобто цей розмір у будь-якому випадку не може бути зменшено, оскільки він є гарантованим мінімумом. Але визначення розміру відшкодування залежить від таких чинників, як характер і обсяг страждань (фізичного болю, душевних і психічних страждань тощо), яких зазнав позивач, можливості відновлення немайнових втрат, їх тривалість, тяжкість вимушених змін у його життєвих і суспільних стосунках, ступінь зниження престижу, репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, і сама можливість такого відновлення у необхідному чи повному обсязі. Тобто суд повинен з`ясувати усі доводи позивача щодо обґрунтування ним як обставин спричинення, так і розміру моральної шкоди, дослідити надані докази, оцінити їх та визначити конкретний розмір моральної шкоди, зважаючи на засади верховенства права, вимоги розумності, виваженості і справедливості». Суд зазначає, що позивачу [PERSON] у зв`язку з тривалим перебуванням під слідством і судом, перебування під вартою, завдано душевних страждань, з огляду на що він має право на відшкодування завданої йому моральної шкоди за рахунок держави. Згідно з правовим висновком зробленим у постанові Верховного Суду від 19 вересня 2018 року у справі № 534/955/17 (обрахування періоду перебування під слідством та судом) період перебування під слідством та судом у спірних правовідносинах має бути обрахований за час, починаючи з моменту вручення позивачу письмового повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення до набрання виправдувальним вироком законної сили. У пунктах 1.1, 1.2 Рішення Конституційного Суду України від 27.10.1999 у справі № 1-15/99 зазначено, що кримінальна відповідальність настає з моменту набрання законної сили обвинувальним вироком суду. Притягнення до кримінальної відповідальності, як стадія кримінального переслідування, починається з моменту пред`явлення особі обвинувачення у вчиненні злочину. Суд звертає\~увагу та\~те,\~що кримінальна\~справа порушена\~прокурором відносно\~ [PERSON] \~за фактом\~незаконного заволодіння\~транспортним засобом\~04.08.2009,\~а вже\~04.10.2009\~слідчим зупинено\~досудове розслідування\~до встановлення\~конкретних осіб,\~які вчинили\~злочин.\~23.02.2012 [PERSON] притягнений у якості обвинуваченого. Таким чином, період перебування під слідством та судом у спірних правовідносинах, на думку суду, має бути обрахований за час, починаючи з моменту притягнення позивача у якості обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення до набрання остаточного рішення суду у справі законної сили. Враховуючи викладене, суд вважає, що період перебування під слідством та судом у спірних правовідносинах має бути обрахований за час, починаючи з моменту притягнення позивача у якості обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення 23.02.2012 до набрання виправдувального вироку законної сили 17.10.2019, тобто 92 місяці. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» на час розгляду справи, передбачено установити з 1 січня 2024 року мінімальну заробітну плату: у місячному розмірі: з 1 січня - 7100 гривень, з 1 квітня - 8000 гривень; у погодинному розмірі: з 1 січня - 42,6 гривні, з 1 квітня - 48 гривень. Визначити розмір мінімальної заробітної плати, який застосовується як розрахункова величина для обчислення виплат за рішеннями суду, на рівні 1600 гривень. Тому суд приходить до висновку, про те, що гарантований мінімум відшкодування моральної шкоди позивачу визначається з мінімальної заробітної плати в розмірі 1 600,00 грн. за кожен місяць перебування під слідством чи судом. Ураховуючи досліджені обставини справи та позбавлення свободи позивача протягом 10 місяців, суд вважає, ураховуючи вимоги розумності і справедливості, визначити за цей період моральну шкоду виходячи з трьох розмірів мінімальної заробітної плати за кожен місяць: 10 міс. х 3 розміри мінімальної заробітної плати х 1600 грн. = 48\~000 грн. За інший період - 82 місяці перебування під слідством і судом (92 міс. 10 міс.), на переконання суду слід стягнути гарантований законом мінімум відшкодування моральної шкоди, що становить: 82 міс. х 1 розмір мінімальної заробітної плати х 1600 грн. = 131\~200 грн. Таким чином\~загальний розмір\~моральної шкоди\~за весь\~час перебування\~під слідством\~і судом\~становить:\~179\~200\~грн. (48\~000\~грн. + 131 200 грн.). Норма ч. 3 ст. 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» визначає, що у подібних правовідносинах відшкодування моральної шкоди провадиться виходячи з розміру, який не може бути меншим одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом, при цьому суди, з урахуванням конкретних обставин справи, не обмежені у визначенні більшого розміру відшкодування моральної шкоди, тобто такий обрахунок є мінімально гарантованим законом, що узгоджується з висновками, викладеними Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 22.04.2019 у справі № 236/893/17 (провадження № 14-4цс19). Таким чином законодавством встановлений лише мінімальний розмір для визначення моральної шкоди, а не граничний. Пунктом 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» передбачено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених зміну його життєвих і виробничих стосунках, зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Також суд вважає доведеним та таким, що підлягає стягненню, однак у межах суми\~заявлених позовних\~вимог в\~цій частині,розмір\~завданої позивачу\~матеріальної шкоди в сумі 368\~500 грн., у зв`язку з позбавленням внаслідок незаконних дій його заробітку, який він мав на час затримання 21.06.2016 та втратив протягом 10 місяців позбавлення свободи (5000 злотих (51\~529 грн.) 1 злотий х 10,3058 грн.) /міс. х 10 міс.), що підтверджується наявною у матеріалах справи довідкою роботодавця. Таким чином, проаналізувавши надані суду докази у їх сукупності, суд приходить до висновку про доведеність факту понесення позивачем моральних страждань та переживань з приводу притягнення до кримінальної відповідальності, перебування під вартою, втрати заробітної плати за час перебування під вартою, відтак суд приходить до висновку про те, що внаслідок завдання позивачу моральної та матеріальної шкоди у зв`язку з безпідставним перебуванням під слідством та судом на його користь підлягає стягненню відшкодування моральної шкоди у сумі 179 200 грн. та матеріальної шкоди у сумі 368 500 грн. Судові витрати пов`язані з розглядом справи витрати на правничу допомогу, відповідно до ст. 141 ЦПК України, покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (15\~000 грн. х 36% = 5400 грн.).

Outcome: partial