Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-14 00:00:00

24 травня 2023 року [PERSON] звернувся до суду із зазначеним позовом, в якому просив суд поділити майно, що є спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON] , а саме, квартиру [ADDRESS] , загальною площею 44,0 кв.м. та житловою площею 27,1 кв.м. Визнати за ним, [PERSON] , право власності на частку квартири [ADDRESS] , загальною площею 44,0 кв.м. та житловою площею 27,1 кв.м. Визнати за [PERSON] право власності на частку квартири [ADDRESS] , загальною площею 44,0 кв.м. та житловою площею 27,1 кв.м. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 14.12.2012 року, але з березня 2022 року припинили ведення спільного побуту та бюджету. За період шлюбу ними була придбана двокімнатна квартира загальною площею 44,0 кв.м. та житловою площею 27,1 кв.м., розташована за адресою: [ADDRESS] . Оскільки з відповідачем не досягнуто домовленості щодо порядку поділу спірної квартири, змушений звернутися до суду із зазначеним позовом. 06.06.2023 року ухвалою суду відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження з призначенням підготовчого судового засідання. 05.09.2023 року відповідач [PERSON] подала до суду відзив на позовну заяву, відповідно до якого позов визнала частково посилаючись на те, що 04.07.2011 року вона уклала депозитний договір № SAMDN 25000717780615 з АТ КБ «ПриватБанк» та внесла на депозитний рахунок банку особисті грошові кошти у розмірі 6000 доларів США. 14.12.2012 року уклала шлюб з [PERSON] 22 серпня 2013 року вона достроково розірвала депозитний договір № SAMDN 25000717780615 з АТ КБ «ПриватБанк» та отримала особисті грошові кошти з урахуванням депозитних відсотків у розмірі 7\~087,72 доларів США (що станом на 22.08.2013 року еквівалентно 56\~652,15 грн.). 05.09.2013 року вона, як покупець уклала договір купівлі продажу квартири та придбала двокімнатну квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] , на праві приватної власності, за яку сплатили 87\~120,00 грн. , з яких 56\~652,15 грн. її особисті грошові кошти, а 30\~467,85 грн. спільні сумісні грошові кошти подружжя, тому позов визнає частково та вважає, що позивачу у власність має біти виділена 1/5 частка спірної квартири (що відповідає частки спільних грошових коштів подружжя спрямованих на придбання квартири, тобто 30\~467,85 грн. : 2 = 15\~233,93 грн.), а за нею має бути визнано право власності на 4/5 часток спірної квартири. 25.09.2023 року позивачем [PERSON] подав до суду відповідь на відзив, відповідно до якого позивач заперечує твердження відповідачки про сплату більшої частини вартості спірної квартири за рахунок кошів, належних їй на праві особистої власності, наполягаючи на тому, що частки подружжя є рівними, зазначивши також про те, що продавець 36/100 часток квартири [PERSON] фактично грошові кошти за свою частку не отримував, оскільки він є чоловіком його матері, і це був їх подарунок родині позивача. 28.09.2023 року відповідачкою [PERSON] подані до суду заперечення, відповідно до яких вона просила відхилити твердження позивача про те, що продавець [PERSON] фактично подарував їх подружжю належну йому частку в спірній квартирі, за яку вони грошові кошти не сплачували. 25.10.2023 року та 29.11.2023 року за клопотанням представника відповідача адвоката Дербіна Д.О. судом була витребувана нотаріальна справа за договором купівлі продажу від 05.09.2013 року, яка надійшла до суду 08.01.2024 року. 10.01.2024 року підготовче провадження у справі закрито та справу призначено до судового розгляду. В судовому засіданні позивач [PERSON] \~позов\~підтримав та\~просив\~їх\~задовольнити. В судовому засіданні відповідач [PERSON] позов визнала частково просила суд визнати за нею право власності на 4/5 часток спірної квартири, а за позивачем визнати право власності на 1/5 частку спірної квартири, з підстав наведених у відзиві. В судовому засіданні представник відповідача адвокат Дербін Д.О. підтримав позицію відповідача щодо часткового визнання позовних вимог. В судовому засіданні свідок [PERSON] повідомив, що [PERSON] є сином його дружини, тому коли [PERSON] одружився та подружжя вирішило купувати окреме житло, була запропонована квартира, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , яка на праві частковій власності належала йому (свідку) та його колишній дружині і сину. При цьому була сплачена лише вартість часток належних [PERSON] та [PERSON] , оскільки свою частку він фактично подарував [PERSON] . В судовому засіданні свідок [PERSON] повідомила, що [PERSON] є її донькою, тому їй відомо, що квартира, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , була придбана за грошові кошти які вона (свідок) отримала у спадок, та передача їх доньці, з яких 6000,00 доларів США донька поклала на депозитний рахунок в «ПриватБанку», та за які пізніше придбали спірну квартиру. В судовому засіданні свідок [PERSON] повідомила, що зі слів [PERSON] їй відомо, що на купівлю квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] , були витрачені грошові кошти, які вона отримала у спадок від бабусі. Заслухавши показання сторін, представника відповідача адвоката Дербіна Д.О., свідків: [PERSON] , [PERSON] [PERSON] , дослідивши письмові докази, суд дійшов наступних висновків. Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ч. 1 ст. 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Це означає, що ні дружина, ні чоловік не зобов`язані доводити наявність права спільної сумісної власності на майно, набуте у шлюбі, оскільки воно вважається таким, що належить подружжю. Суд у цьому сенсі зазначає, якщо майно придбано під час шлюбу, то реєстрація прав на нього лише на ім`я одного із подружжя не спростовує презумпцію належності його до спільної сумісної власності подружжя (зазначена правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 22 січня 2020 року по справі № 711/2302/18). Так, з матеріалів справи судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] з 14 грудня 2012 року перебувають в зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим 14.12.2012 року Жовтневим відділом державної реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції у Дніпропетровській області (а.с.4). Від шлюбу сторони мають двох неповнолітніх дітей, а саме: [PERSON] , [INFO] (а.с.5) та [PERSON] , [INFO] (а.с.6). З копії нотаріальної справи за договором купівлі продажу, посвідченого приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області Журавльовою С.П. 05.09.2013 року за № 742 (а.с.107-177), судом встановлено, що 05 вересня 2013 року між [PERSON] (36/100 часток), [PERSON] , [PERSON] (64/100 часток) з одного боку та [PERSON] з іншого боку, укладено договір купівлі - продажу, відповідно до якого [PERSON] придбала у власність квартиру [ADDRESS] , загальною площею 44,0 кв.м. та житловою площею 27,1 кв.м., за 87\~120,00 грн., які відповідно до п. 2.1 договору сплачені повністю до підписання цього договору, з яких 31089 грн. отримує [PERSON] , 28017 грн. отримує [PERSON] та 28017 грн. отримує [PERSON] . Крім цього, згідно п. 1.7 зазначеного договору, Договір посвідчено за згодою чоловіка «ПОКУПЦЯ» [PERSON] , справжність підпису на заяві якого засвідчено приватним нотаріусом, який посвідчив цей договір 05.09.2013 року за реєстровим № 741 та викладена на спеціальному бланку нотаріального документа ВТК № 330078. 05.09.2013 року приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області Журавльовою С.П. засвідчено справжність підпису [PERSON] на заяві, відповідно до якої [PERSON] дав згоду його дружині [PERSON] на купівлю квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] ; та [PERSON] підтвердив, що гроші, які витрачені на придбання нерухомості є їх спільною власністю. Придбана нерухомість також буде об`єктом права спільної сумісної власності, як така, що набувається ними за час шлюбу (а.с.129). Згідно із ст. 368 Цивільного кодексу України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. За ч. 1 ст. 65 СК дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. Відповідно до ч. 1 ст. 68 СК розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. За ч. 1 ст. 69 СК дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Згідно із ч. 1 ст. 70 СК у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. На підставі ч. 2 ст. 370 ЦК в разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Відповідно до ч. 3 ст. 372 ЦК в разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Відповідно до ч. 4 ст. 334 ЦК України права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону. Таким чином,

Outcome: approved