Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-08 00:00:00

13.03.2024 [PERSON] (далі Позивач) звернувся до суду з позовом до [PERSON] (далі Відповідач) про стягнення боргу за договором позики від 06.01.2019, мотивуючи свої вимоги тим, що Позивач надав Відповідачу для здійснення підприємницької діяльності грошову позику в сумі 2000.00 доларів США, які останній зобов`язався повернути до 15.04.2021 з процентами в розмірі 5000 грн. але не більше 200 доларів США в місяць. Однак, на момент звернення до суду Відповідач свої зобов`язання не виконав, тому Позивач просить стягнути з Відповідача вказаний борг у сумі 76765.00 грн. в судовому порядку разом з інфляційними втратами в сумі 31216.78 грн., 3% річних у сумі 6699.00 грн., витратами на правову допомогу адвоката у сумі 8000.00 грн. та витратами пов`язаними зі сплатою судового збору. Відповідно до ухвали Бахмацького районного суду Чернігівської області від 14.03.2024 вказану позовну заяву було прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та прийнято рішення про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи на 16.04.2024. 16.04.2024 розгляд справи був відкладений до 09.05.2024 у відповідності до положень п.2 ч.2 ст.223 ЦПК України. У судове засідання сторони не зявилися. Представник Позивача надав заяву про розгляд справи без його участі та без участі Позивача, вимоги позову підтримує у повному обсязі, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач причини неявки не повідомив, заяви про відкладення розгляду справи та відзиву на позов не подав. У відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. З письмової згоди представника Позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України. Повно та всебічно дослідивши матеріали справи, розглядаючи позов в межах заявлених вимог, Суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено,\~що згідно\~з розпискою\~від 06.01.2019\~ [PERSON] \~взяв у\~борг у\~ [PERSON] \~2000.00\~доларів США,\~які зобов`язався\~повернути до\~15.04.2021\~з процентами\~ в\~розмірі 5000.00\~грн.;\~у разі\~неповернення боргу\~до вказаної\~дати розмір\~штрафних санкцій\~«вирішує» [PERSON] , але не більше 200 доларів США в місяць (а.с.7 зворотна сторона). 06.12.2023 Позивачем на адресу Відповідача була направлена вимога про погашення боргу в сумі 2000.00 доларів США з процентами, яка була отримана Відповідачем особисто (а.с.8 зворотна сторона, 9). Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно з ч.2 ст.1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Стаття 202 ЦК України зазначає, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до ч.1 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Зважаючи на вказане в судовому засіданні доведено факт одержання Відповідачем позики від Позивача, що підтверджується розпискою від 06.01.2019 (а.с.7 зворотна сторона). При цьому вимог про визнання недійсною вказаної розписки, у тому числі і з підстав вчинення насильства, погроз, обману, внаслідок помилки, чи з будь-яких інших підстав Відповідач до Позивача не пред`являв. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст.530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Крім цього, згідно зі ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Положеннями ст.533 ЦК України встановлено, що грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Заборони на виконання грошового зобов`язання у іноземній валюті, у якій воно зазначено у договорі, чинне законодавство не містить. Із аналізу наведених правових норм можна зробити висновок, що гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти - фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Таким чином, як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству. Як було встановлено в судовому засіданні, Відповідач отримав у позику від Позивача грошові кошти в сумі 2000.00 доларів США, які зобов`язався повернути до 15.04.2021, проте на день розгляду справи вищевказані кошти не повернув, внаслідок чого виникла заборгованість за договором в сумі 76765.00 грн., яку він просить стягнути з Відповідача разом з 3% річних в сумі 6699.00 грн. Згідно з офіційним курсом гривні щодо іноземних валют станом на 12.03.2024 курс долара США до української гривні становить 38.3825 грн. за 1 долар США (а.с.8). Саме цей курс був застосований представником Позивача при обрахунку суми заборгованості, яка заявлена у позові до стягнення і за межі якої суд не може вийти. Позов у цій частині підлягає задоволенню, оскільки підтверджується дослідженими в судовому засіданні доказами, які суд визнає належними, допустимими, такими, що містять у собі інформацію щодо предмета спору та логічно пов`язані між собою і свідчать про наявність підстав для стягнення вказаних сум з Відповідача на користь Позивача. Що стосується вимоги позову про стягнення інфляційних втрат в розмірі 31216.78 грн., то така вимога не може бути задоволена, оскільки, як передбачено нормами Закону від 03.07.1991 «Про індексацію грошових доходів населення», індекс інфляції (індекс споживчих цін) це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання, а ціни в Україні встановлюються в національній валюті гривні. Офіційний індекс інфляції, що розраховується Державним комітетом статистики України, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти. Отже, індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України гривня, а іноземна валюта, яка була предметом договору, індексації не підлягає. Тому норми ч.2 ст.625 ЦК щодо сплати боргу з урахування встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов`язання, яке визначене у гривні. У даному ж випадку йдеться про боргове зобов`язання у доларах США. З огляду на вищевикладене, позов в частині стягнення з Відповідача інфляційних втрат в сумі 31216.78 грн. задоволенню не підлягає. Відповідно до ст.ст.12-13 та 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями особи, поданим у відповідності до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. При цьому, судом враховано, що Відповідачем, який до суду не з`явився, відзиву на позов не подав, правом надати суду пояснення та докази не скористався, не спростовано доводи Позивача щодо обґрунтованості його позовних вимог та розрахунків сум, які він просить стягнути. За таких обставин, суд приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення вимог Позивача. У зв`язку з частковим задоволенням позову (на 73%), у відповідності до положень ст.141 ЦПК України, з Відповідача на користь Позивача у рахунок відшкодування сплаченого при подачі позову судового збору підлягає стягненню 884.20 грн. та витрат на правничу допомогу у сумі 5840 грн. (а.с.11, 12). На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial