Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-22 00:00:00

До Слов`янського міськрайонного суду Донецької області звернулася позивач із позовною заявою до Слов`янської міської військової адміністрації Краматорського району Донецької області, третя особа: [PERSON] про визнання права власності на спадкове майно. Свої вимоги обґрунтували тим, що вона доводилась дочкою [PERSON] , який помер [INFO] . Після його смерті залишилась спадщина: - житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, розташований за адресою: [ADDRESS] . Позивач прийняла спадщину і була заведена спадкова справа №45/2021. Пізніше [PERSON] звернулась до нотаріуса з заявою про видачу їй свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок, однак їй було відмовлено у цьому у зв`язку із відсутністю документів на успадкований будинок і відсутністю державної реєстрації на будинок у її батька, оскільки [PERSON] на підставі Договору від 17.05.1983 належав житловий будинок А-1 житловою площею 17,1 кв.м. та надвірні споруди: гараж, сарай, літня кухня, гараж, погріб, паркан, колодязь, що розташовані за адресою: [ADDRESS] . Право власності було зареєстроване в реєстрову книгу під №13667/49 від 04.08.1983. Пізніше сарай, літня, кухня, гараж літ. «В» були реконструйовані у житловий будинок літ. В-1 до 05.08.1992, не є самовільним і дозволу не потребує. Житловий будинок літ «А»-1 реконструйований у літню кухню літ. «А» до 05.08.1992, не є самовільним і дозволу не потребує. Вбиральня літ «Д» тимчасова споруда і не потребує дозвільних документів. Зважаючи на це, на сьогодні право власності на реконструйований житловий будинок літ «В-1» не зареєстроване за [PERSON] . Тому, просить визнати за позивачем право власності на житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] , в порядку спадкування за законом після померлого [PERSON] . В судове засідання позивач та його представник не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, проте направили на адресу суду заяви про розгляд справи за їх відсутності, в яких заявлені позовні вимоги підтримали, просили задовольнити їх у повному обсязі. В судове засідання представник відповідача Слов`янської міської військової адміністрації Краматорського району Донецької області, у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, проте направив на адресу суду заяву про розгляд справи у його відсутності, в якій просив суд ухвалити рішення на власний розсуд, із урахуванням наявних у справі матеріалів. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив. Суд, розглянувши подані документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] до\~Слов`янської міської\~військової адміністрації\~Краматорського району\~Донецької області,\~третя особа:\~ [PERSON] про\~визнання прававласності на спадкове майно, підлягають задоволенню з наступних підстав. Як видно з копії Свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 05 липня 2021 року Слов`янським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), [PERSON] помер [INFO] у м. Слов`янськ Донецької області, про що зроблено відповідний актовий запис № 1272. Частинами 1, 2 статті 1220 ЦК України передбачено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою; часом відкриття спадщини є день смерті особи. Згідно зі ст. 1221 ЦК України місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Отже, після смерті [PERSON] [INFO] відкрилася спадщина. Відповідно до Свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 09 жовтня 2015 року Відділом реєстрації актів цивільного стану по м. Слов`янську Слов`янського міськрайонного управління юстиції Донецької області, [PERSON] народилася [INFO] у м. Слов`янськ, її батьком є [PERSON] . Відповідно до Свідоцтва про зміну імені серії [NUMBER] , виданого 06 листопада 2015 року Відділом реєстрації актів цивільного стану по м. Слов`янську Слов`янського міськрайонного управління юстиції Донецької області, [PERSON] , [INFO] , змінила прізвище на [PERSON] . Таким чином, позивач є донькою [PERSON] , та відповідно до ст. 1261 Цивільного кодексу України [PERSON] є спадкоємцем першої черги спадкування за законом. З метою оформлення своїх спадкових прав позивач звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Як видно\~з дослідженої\~в судовому\~засіданні спадкової\~справи №\~45/2021,\~заведеної приватним\~нотаріусом Краматорського\~районного нотаріального\~округу Донецької\~області Соловар\~В.І після смерті [PERSON] , 14 вересня 2021 року позивач [PERSON] звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті свого батька [PERSON] . Заповіти спадкодавця відсутні. Окрім позивача, із заявою про прийняття спадщини до нотаріуса зверталися також син померлого [PERSON] та дружина померлого - [PERSON] , яка подала заяву про відмову у прийнятті спадщини. Відповідно до Договору про поділ майна від 16.08.2023 року, посвідченого приватним нотаріусом Краматорського районного нотаріального округу Донецької області Соловар В.І., зареєстрованого в реєстрі за № 456, [PERSON] та [PERSON] досягли домовленості про поділ спадкового майна померлого [PERSON] , та у спадщину [PERSON] переходить житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, розташований за адресою: [ADDRESS] . Однак, 31 серпня 2023 року, приватним нотаріусом Краматорського районного нотаріального округу Донецької області Соловар В.І. винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, якою [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , оскільки спадкоємцем не надані відомості та документи, необхідні для видачі свідоцтва про право на спадщину за законом. Відповідно до Договору від 17 травня 1983 року, посвідченого державним нотаріусом Першої слов`янської державної нотаріальної контори Соловар В.І., зареєстрованого в реєстрі за № 1-949, [PERSON] подарував [PERSON] житловий будинок літ. А-1, житловою площею 17,1 кв.м., гараж, сарай, літню кухню, гараж, погріб, забор, колодязь, розташований за адресою: [ADDRESS] . Як зазначено у Довідці Комунального підприємства «Бюро технічної інвентаризації» № 130/0,75-2023 від 21.08.2023 року, житловий будинок В-1, загальною площею 99,1 кв.м., житловою площею 59 кв.м., літня кухня А, гараж Б, погріб Г, вбиральня Д, огорожа № 1, колодязь № 2, розташований за адресою: [ADDRESS] , станом на 01.01.2013 року належить на праві приватної власності [PERSON] . За результатом проведеної технічної інвентаризації об`єкту нерухомого майна встановлено наступне: сарай, літня кухня, гараж літ. В, реконструйовані у житловий будинок літ. В-1 до 05.08.1992 року, що не є самовільним та дозволу не потребує. (Право власності на житловий будинок літ. В-1 в КП «БТІ» не зареєстровано). Житловий будинок літ. А-1 реконструйовано у літню кухню літ. А. до 05.08.1992 року, що не є самовільним та дозволу не потребує. Вбиральня літ. Д тимчасова споруда, дозвільних документів не потребує. Однак, згідно з Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 31.08.2023 року, відомості про зареєстроване право власності на житловий будинок [ADDRESS] відсутні. Відповідно до технічного паспорту на будинок за адресою: [ADDRESS] , виготовленого після смерті [PERSON] , станом на 13.06.2023 року, на території домоволодіння знаходяться: В-1 житловий будинок площею 99.1 м.кв., житловою площею 59.0 м.кв., побудований у 1989 році, та господарські будівлі і споруди, прибудова В1-2, балкон в1, літню кухню А, прибудову а1, гараж Б, погріб Г, вхід до погребу г1, вбиральню Д, огорожу №1, колодязь №2. Частиною 3 статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01 липня 2004 року №1952-IV передбачено, що право на нерухоме майно та їх обтяження, які підлягають державній реєстрації відповідно до Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до частини 4 статті 3 цього Закону, права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав та їх обтяжень була проведена відповідно до законодавства яке діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав та їх обтяжень діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав. Пунктом 1.3 Тимчасового Положення про порядок реєстрації права власності на нерухоме майно, затвердженого наказом Міністерства\~юстиції України\~від 07\~лютого 2002\~року №7/5 (втратило чинність 01 січня 2013 року) було передбачено, що Державна реєстрація прав проводиться реєстраторами бюро технічної інвентаризації у межах встановлених адміністративно-територіальних одиниць, обслуговування на території яких здійснюється БТІ, створеними до набрання чинності Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» та інших законодавчих актів України» та підключеними до Реєстру прав власності на нерухоме майно. Згідно з пунктом 1.8 цього Положення реєстр прав власності на нерухоме майно є єдиною державної інформаційною системою, що містить відомості про зареєстровані права, суб`єктів прав, об`єкти нерухомого майна та незавершеного будівництва (далі об`єкти, права щодо яких підлягають державній реєстрації), правовстановлюючі документи та документи, на підставі яких проведено державну реєстрацію права власності на об`єкт незавершеного будівництва. Так, на час будівництва спірного будинку діяла постанова Ради\~Міністрів УРСР\~від 12\~березня 1981\~року №\~125\~«Про приймання\~в експлуатацію\~закінчених будівництвом\~об`єктів» (втратила чинність згідно з постановою КМУ\~від 15\~жовтня 1992\~року №587 у зв`язку з прийняттям постанови КМУ від 05 серпня 1992 року № 449 «Про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів державного замовлення»). Відповідно до п.п. «к» п. 2 Постанови передбачалось прийняття в експлуатацію державними приймальними комісіями (призначеними виконкомами районних, міських або районних у містах Рад народних депутатів) жилих будинків, гуртожитків, будинків дитячих дошкільних закладів, загальноосвітніх шкіл, незалежно від їх відомчої належності, а також усіх інших об`єктів житлово-цивільного призначення, які збудовані на кошти міжгосподарських підприємств/організацій у сільському господарстві, а також колгоспів, інших кооперативних та інших організацій або замовниками/забудовниками яких є виконкоми районних, міських або районних у містах Рад народних депутатів. Постановою Кабінету Міністрів України від 05 серпня 1992 року № 449 «Про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів державного замовлення» (втратила чинність 30 грудня 2004 року) було вперше встановлено порядок та умови прийняття в експлуатацію об`єктів будівництва. Зазначеною Постановою було встановлено, що порядок прийняття в експлуатацію об`єктів недержавного замовлення визначається Радою Міністрів АРК, Київською та Севастопольською міськими держадміністраціями та погодженням з Держбудом. Крім того, суд зважає і на те, що відповідно до п. 3.1 роз`яснення ВССУ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року, право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК України). Як роз`яснив Пленум Верховного суду України у п.9 постанови «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» № 7 від 04.10.1991 року, право власності на житловий будинок, збудований громадянами на відведеній в установленому порядку на земельній ділянці і прийнятий в експлуатацію, виникає з часу його реєстрації у виконкомі місцевої ради. Листом Державного комітету України з будівництва та архітектури від 23.03.1999 року № 12/5-126 роз`яснюється, що по об`єктах, які збудовані до 05.08.1992 року, при їх реєстрації для оформлення права власності одним із документів є висновок про технічний стан будинку, що складається БТІ. Тобто громадяни, які збудували житлові будинки до 05.08.1992 року, могли за умови прийняття їх в експлуатацію відповідними комісіями отримати правовстановлюючі документи на будинок, навіть якщо його споруджено самовільно на земельній ділянці яка перебуває в їх законному користуванні або у приватній власності. Беручи до уваги зазначені нормативно правові акти, ВССУ у вищезгаданому листі № 24-753/0/4-13 робить висновок, що за наявності відповідних доказів судами може визнаватися право власності, в порядку спадкування, на спірні будинки, збудовані до 05.08.1992 року, на які спадкоємець не отримав правовстановлюючі документи. Таким чином по об`єктах, що збудовані до 05 серпня 1992 року, тобто до прийняття постанови КМУ від 05 серпня 1992 року № 449, якою встановлено порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, при їх реєстрації для оформлення права власності одним із документів є висновок про технічний стан будинку (будівлі), що складається БТІ. Крім того, згідно роз`яснення Міністерства юстиції України № 19-32/319 від 21.02.2005 року, у випадку смерті власника нерухомого майна, реєстрацію якого належним чином проведено не було і правовстановлюючий документ відсутній, питання про визначення цього майна померлому та спадкоємцю повинно вирішуватись в судовому порядку. Як вказано в листі Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 23.03.2009 року № 12/5-126, по об`єктах нерухомого майна, що збудовані до 05 серпня 1992 року, тобто до прийняття Урядом України документу, яким встановлено порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, при їх реєстрації для оформлення права власності одним з документів є висновок про технічний стан будівлі, що складається бюро технічної інвентаризації. Відповідно до п.п. 4.15 п. 4 гл. 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 року за № 296/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22.02.2012 року за № 282/20595, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно, крім випадків, передбачених пунктом 3 глави 7 розділу I цього Порядку, та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Як зазначено в п.п 4.18 п. 4 гл. 10 розділу ІІ зазначеного Порядку за відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку. Згідно частин\~першої та\~другої статті\~49\~Закону України\~«Про нотаріат»,\~нотаріус відмовляє\~у вчиненні\~нотаріальної дії, якщо вчинення такої дії суперечить законодавству України. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). У п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно зі ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Частиною першою статті 319 ЦК України, встановлено, що здійснення права власності полягає у володінні, користуванні, розпорядженні своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно зі ст. 392 ЦК України, власник може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ст. 1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Згідно зі ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1218 ЦК України зазначено, що до складу спадщини входять всі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцю з моменту відкриття спадщини. Судом встановлено, що позивач є спадкоємцем першої черги після смерті свого батька [PERSON] . Як видно з копії спадкової справи № 45/2021 заведеної щодо майна померлого [PERSON] на підставі заяв позивача та її брата [PERSON] , які досягли домовленості про поділ спадкового майна їх померлого батька. Дружина померлого - [PERSON] подала заяву про відмову у прийнятті спадщини. Однак, отримати свідоцтво про право на спадщину за законом на житловий будинок позивач не може, оскільки нею не подано нотаріусу всіх документів, що необхідні для видачі свідоцтва про право на спадщину за законом. Враховуючи вищезазначені\~норми Закону,\~беручи до\~уваги те,\~що спадкове\~майно:\~житловий будинок\~з господарськими\~будівлями і\~спорудами,\~який розташований\~за адресою:\~ [ADDRESS] ,\~побудований у\~1989\~році,\~за наявності\~на такий\~будинок відповідної\~технічної документації\~БТІ,\~суд вважає\~за можливе,\~за наявності\~відповідних доказів,\~визнати право\~власності,\~в порядку\~спадкування,на такий будинок, на який спадкодавець не отримав правовстановлюючі документи. Іншого шляху, ніж визнання права власності на вказане спадкове майно в судовому порядку, у позивача немає. Враховуючи вищенаведене, суд, на підставі наявних у справі доказів, прийшов до висновку про необхідність задоволення позовних вимог про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом. Виходячи з аналізу чинного законодавства та встановлених обставин справи, оцінивши представлені в силу положень ст. 81 ЦПК України докази, суд приходить до висновку, що вони повністю узгоджуються між собою, не містять внутрішніх протиріч, і у своїй сукупності є достатніми, для того щоб дійти висновку про задоволення позовних вимог [PERSON] .

Outcome: approved