Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-12 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на її користь на період навчання. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що відповідач [PERSON] є її батьком. Вказує, що вона навчається на І курсі денної форми навчання (контракт) факультету Соціальних наук Національного університету «Запорізька політехніка», у зв`язку з цим потребує матеріальної допомоги - харчування, у разі хвороби на лікування, одяг, взуття, придбання канцелярських товарів. Також вказує, що відповідач працездатний, аліменти до повноліття згідно виконавчого листа Магдалинівського районного суду від 08.07.2019 року не сплачував. А тому звернулася до суду з даним позовом та просить стягнути з відповідача аліменти на її користь у розмірі частки з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму доходів громадян, щомісячно у зв`язку із продовженням навчання і до його завершення, але не більше як до досягнення 23 років. Позивач в судове засідання не з`явилась, подала заяву, в якій прохала розглядати справу без її участі, позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, незважаючи на те, що про час і місце слухання справи був повідомлений за місцем реєстрації, та за допомогою SMS. Відзив на позовну заяву не подав. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Відповідно до ч.3ст. 211, ч.1ст.223, ч.1ст.280, ст.281 ЦПК України, суд ухвалив розглядати справу за відсутності сторін на підставі наявних у ній даних і доказів та ухвалити заочне рішення. У відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України, у зв`язку з розглядом справи за відсутності сторін, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вивчивши матеріали справи, суд прийшов до такого. Відповідач [PERSON] є батьком [PERSON] , [INFO] , про що свідчить свідоцтво про народження серії [NUMBER] , видане повторно Відділом реєстрації актів цивільного стану Магдалинівського районного управління юстиції Дніпропетровської області 21.12.2006 року (а.с. 7). Згідно з довідкою Національного університету «Запорізька політехніка» від 05.01.2024 року № 159, [PERSON] є студенткою 1 курсу денної форми навчання (контракт) факультету Соціальних наук Національного університету «Запорізька політехніка». Загальний термін навчання з 01.09.2023 по 30.06.2027. Термін навчання на 1 курсі з 04.09.2023 по 30.06.2024. Стипендію не отримує (а.с. 8). Правовідносини щодо утримання батьками повнолітніх дочки, сина регулюються главою 16 СК України, яка, зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (ст.ст.199, 200, 201 СК України). Відповідно до ст.198 СК України, батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть надавати таку матеріальну допомогу. Як слідує з ч.1 ст.199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення 23-х років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Приписами ч.3 ст.199 СК України передбачено, що право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Із системного аналізу положень ст.199 СК України слідує, що істотними правовими передумовами для виникнення у батька (матері) обов`язку по утриманню повнолітніх сина (доньки) є сукупність таких юридичних фактів: 1) досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; 2) продовження ними навчання за будь-якою із форм;3) потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі з боку батьків; 4) наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину). Таким чином, стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання, є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, що продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років. Як роз`яснено в п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомоги; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Виходячи з положень ч. 1 ст. 2 ЦПК України, одним із основних завдань цивільного судочинства є справедливий розгляд і вирішення цивільних справ. Згідно ч. 2 ст. 2 ЦПК України, суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. При вирішенні питання про розмір аліментів, які підлягають стягненню, суд враховує положення ст. 200 Сімейного кодексу України, згідно яким суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу; при визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином, наявність у платника аліментів інших дітей. Враховуючи, що відповідач не подав відзив на позовну заяву, не надав інформації щодо неможливості надання матеріальної допомоги на утримання повнолітньої дитини, суд виходить з того, що він не має інших аліментних зобов`язань. В його житті немає обставин, передбачених Законом, які б могли звільнити його від сплати аліментів на утримання повнолітнього сина. Відповідно до положень Сімейного кодексу України аліменти присуджуються від дня пред`явлення позову, тобто з 09.02.2024 до закінчення нею навчання, чи до досягнення дитиною 23 річного віку - у зв`язку з тим, яка з цих обставин настане першою. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку щодо обґрунтованості позовних вимог та стягує з відповідача на користь позивача аліменти на утримання повнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи стягнення з 09.02.2024 року до закінчення навчання, але не більше ніж до досягнення дитиною 23 річного віку. Вимоги позивача щодо стягнення аліментів в розмірі, не менше 50% прожиткового мінімуму доходів громадян, суд не може визнати обґрунтованими з таких підстав. Визначення мінімального гарантованого розміру аліментів, виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб або іншого показника прожиткового мінімуму, який не пов`язаний з дитиною, законодавством України не передбачено. Крім того слід зауважити, що положеннями ст.200 Сімейного кодексу України передбачено, що суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених устатті 182 Сімейного кодексу України. Положенням ч. 2 ст. 182 СК України, встановлений мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину який не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ст. 6 СК України правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття. На переконання суду, положення ч. 2 ст. 182 СК України, щодо мінімального гарантованого розміру аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, також не можуть бути застосовані в даній справі, оскільки [PERSON] , [INFO] , досягла повноліття, то вказані положення ст.182 СК України не можуть бути застосовані до спірних правовідносин. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільняються від судового збору позивачі - у справах про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення, а також заявники у разі подання заяви щодо видачі судового наказу про стягнення аліментів. Згідно ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Оскільки, позивачі у справах про стягнення аліментів звільнені від сплати судового збору відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає сплата судового збору у розмірі 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 1211 грн. 20 коп. З метою забезпечення інтересів повнолітньої дитини, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд вважає за необхідне, допустити рішення до негайного виконання в частині стягнення суми платежу за один місяць.

Outcome: approved