Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-09 00:00:00

12.07.2023 року адвокат Янковський Вячеслав Володимирович від імені [PERSON] , який проживає в [ADDRESS] , через систему «Електронний суд» звернувся до суду з позовом до [PERSON] , яка проживає в [ADDRESS] , в якому просить стягнути з відповідача на користь позивача грошові кошти в сумі 132900 грн. та судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору в сумі 1329 грн., мотивуючи тим, що у період з 07.04.2021 року по 28.01.2022 року фізичною особою [PERSON] з особових карткових рахунків [NUMBER] , [NUMBER] , [NUMBER] було помилково перераховано [PERSON] на особовий картковий рахунок [NUMBER] грошові кошти на загальну суму 132900,00 грн. Жодних договірних чи зобов`язальних правовідносин між ними не існувало та не існує. 02.03.2023 року на адресу реєстрації місця проживання відповідача позивачем було направлено через оператора поштового зв`язку АТ «Укрпошта», цінним листом з описом, вимогу з проханням протягом 7 календарних днів з дня отримання даної вимоги, повернути помилково сплачені нею кошти у період з 07.04.2021 року по 28.01.2022 року в 132900,00 грн. Вищезазначену вимогу особисто отримала відповідач у ВПЗ 11106 (м.Овруч) АТ «Укрпошта» - 08.03.2023 року. Між тим, станом на теперішній час, відповідач не виконала дану вимогу у визначений позивачем строк та залишила останню без відповіді. Враховуючи відсутність підстав у позивача для переказу відповідачу грошових коштів на її банківські реквізити, остання, в розумінні Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні", є неналежним отримувачем зазначених коштів, у неї відсутні підстави для набуття грошових коштів, перерахованих позивачем. Набуте безпідставно майно підлягає поверненню за правилами ч.2 ст.530 ЦК України в семиденний строк від дня пред`явлення вимоги. Враховуючи вищевказане, в тому числі і надіслану позивачем вимогу від 02 березня 2023 року щодо необхідності в семиденний строк з моменту отримання даної вимоги здійснити повернення помилково нарахованих коштів в сумі 132900,00 грн. та обставини, що станом на день звернення із позовом грошові кошти на рахунок позивача від відповідача не надходили, тому повернення таких коштів підлягає здійсненню в судовому порядку. Відповідно до ч.5 ст.279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Клопотання про розгляд справи за участю сторін від учасників справи не надходило. Відповідач у встановлений строк через канцелярію суду надала відзив на позовну заяву, в якому просить позовну заяву залишити без задоволення та стягнути з позивача витрати на правову допомогу в сумі 15000 грн., мотивуючи тим, що адвокатом Янковським В.В. до неї подано три позови однакового змісту, де [PERSON] фігурує представником [PERSON] , її чоловіка [PERSON] та їх партнера по бізнесу [PERSON] . Зміст позовів однаковий помилкове перерахування коштів протягом тривалого періоду часу. Позов [PERSON] до відповідача [PERSON] залишено без задоволення рішенням Овруцького районного суду Житомирської області від 27.11.2023 року у справі № 286/1093/23. Постановою Житомирського апеляційного суду від 10.01.2024 року апеляційну скаргу представника позивача залишено без задоволення, рішення Овруцького районного суду Житомирської області від 27.11.2023 року без змін (суддя [PERSON] ). Позов [PERSON] до відповідача [PERSON] залишено без задоволення рішенням Овруцького районного суду Житомирської області від 16.11.2023 року у справі № 286/1007/23. Постановою Житомирського апеляційного суду від 13.03.2024 року апеляційну скаргу представника позивача залишено без задоволення, рішення Овруцького районного суду Житомирської області від 16.11.2023 року без змін (суддя [PERSON] ). Відповідач має карту АТ КБ „Приватбанк, зарплатний рахунок, до якого прив`язані ще три карткові рахунки: одна картка у чоловіка [PERSON] та дві картки у дітей. Цивільний чоловік відповідача [PERSON] офіційно працював і охоронному бюро „Купол 87 (89), засновниками яких були подружжя Письменних та [PERSON] . Охоронні бюро були в м.Київі та м.Львові. Саме йому перераховував кошти [PERSON] (як і інші особи) на заробітну плату, харчування, житло для працівників, яких він підшуковував. Коли чоловіка незаконно звільнили і він вирішив звернутися до суду, то тоді з`явилися ці три позови. [PERSON] , [PERSON] , її чоловік [PERSON] та чоловік відповідача [PERSON] давно знайомі. Вони разом вчилися та служили. Грошові кошти перераховувалися протягом тривалого часу саме чоловіку відповідача з конкретною метою. В діях [PERSON] відсутня помилковість, так як у нього були реквізити картки, він знав, куди і для чого їх перераховує. Представник позивача [PERSON] від імені [PERSON] , через систему «Електронний суд» надіслав додаткові пояснення у справі, в яких зокрема зазначає\~ щодо повторності помилкових платежів, вказує, що помилково перераховані кошти позивачем на банківських рахунок відповідача, призначалися іншій особі, однак, перераховуючи кошти через сервіс Приват24, позивач не звернув увагу перший раз на дані особи, якій перераховували кошти, проявивши неуважність, а потім використовував такий шаблон у подальшому, до того, як не з`ясувалася помилка. Саме ці обставини стали причиною повторності помилкових платежів. Суд, дослідивши матеріали справи вважає, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав. Відповідно до ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання і кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Судом встановлено, що в період з 07.04.2021 року по 28.01.2022 року фізичною особою [PERSON] , позивачем у справі, з особових карткових рахунків [NUMBER] , [NUMBER] , [NUMBER] на особовий картковий рахунок [NUMBER] , отримувачу [PERSON] , відповідачу у справі, було перераховано грошові кошти на загальну суму 132900, 00 грн., а саме: 07.04.2021 - 15000 грн., 28.10.2021 - 29600 грн., 05.11.2021 - 15000 грн., 15.11.2021 29600 грн., 06.01.2022 15000 грн., 28.01.2022 28700 грн., із призначенням платежу «переказ власних коштів», що підтверджується довідками АТ КБ «ПриватБанк» від 29.09.2022 року та квитанціями АТ КБ «ПриватБанк» про переказ коштів. 02 березня 2023 року на адресу реєстрації місця проживання відповідача [PERSON] , позивачем особою [PERSON] , через оператора поштового зв`язку АТ «Укрпошта», цінним листом з описом №0110314638280 було направлено вимогу з проханням протягом 7 (семи) календарних днів повернути помилково сплачені ним кошти у період з 07.04.2021 року по 28.01.2022 року в сумі 132900,00 грн. по особовому рахунку № [NUMBER] на його картковий рахунок в банку АТ КБ «ПриватБанк». Грошові кошти позивачу повернуті не були, що стало підставою для звернення до суду. Загальні підстави для виникнення зобов`язання у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 ЦК України. Згідно із ч.1 ст.1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. За змістом цієї статті безпідставно набутим є майно, набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави. Зазначена норма закону застосовується лише в тих випадках, коли безпідставне збагачення однієї особи за рахунок іншої не може бути усунуте за допомогою інших, спеціальних способів захисту. Зокрема, в разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер правовідносин унеможливлює застосування до них судом положень частини першої статті 1212 ЦК України, у тому числі й щодо зобов`язання повернути майно потерпілому. Системний аналіз положень частини першої, пункту 1 частини другої статті 11, частини першої статті 177, частини першої статті 202, частин першої та другої статті 205, частини першої статті 207, частини першої статті 1212 ЦК України дає можливість зробити висновок про те, що чинний договір чи інший правочин є достатньою та належною правовою підставою набуття майна (отримання грошей). Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в не заборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення учасниками вiдповiдних правовідносин у майбутньому породження певних цивільних прав та обов`язків, зокрема, унаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, прямо передбачених частиною другою статті 11 ЦК України. Частиною 2 ст.11 ЦК України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини; створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; інші юридичні факти. Загальна умова ч.1 ст.1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах, або отримане однією зi сторін у зобов`язанні підлягає поверненню iншiй стороні на пiдставi цієї статті тільки за наявності ознаки безпiдставностi такого виконання. Якщо ж зобов`язання не припиняється з підстав, передбачених статтями 11, 600, 601, 604 - 607, 609 ЦК України, до моменту його виконання, таке виконання має правові підстави (підстави, за яких виникло це зобов`язання). Набуття однією зі сторін зобов`язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов`язання не є безпідставним. Якщо поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, стаття 1212 ЦК України може застосовуватись тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або взагалі була відсутня. Суть кондикційного зобов`язання виражається в тому, що набувач безпідставно збагатився за рахунок потерпілого, а тому зобов`язаний не лише повернути йому майно в натурі чи відшкодувати його вартість (стаття 1213 ЦК), а й у повному обсязі компенсувати потерпілому негативні наслідки від неможливості йому користуватися майном за призначенням шляхом відшкодування всіх доходів, які набувач одержав або міг одержати від цього майна, а набувач безпідставно збагатився за рахунок потерпілого. Конструкція статті 1212 ЦК України, як і загалом норм глави 83 ЦК України, свідчить про необхідність установлення так званої «абсолютної» безпідставності набуття (збереження) майна не лише в момент його набуття (збереження), а й станом на час розгляду спору. Вказана правова позиція сформульована Верховним Судом у постанові від 29.03.2022 року у справі № 296/3518/19 (провадження № 61-20356св21). Ознаки, характерні для кондиції, свідчать про те, що пред`явлення кондиційної вимоги можна визнати належним самостійним способом захисту порушеного права власності, якщо: 1) річ є такою, що визначена родовими ознаками, в тому числі грошовими коштами; 2) потерпілий домагається повернення йому речі, визначеної родовими ознаками (грошових коштів) від тієї особи (набувача), з якою він не пов`язаний договірними правовідносинами щодо речі. Тобто, норми статті 1212 ЦК України застосовуються до позадоговірних зобов`язань. Вказана правова позиція сформульована Верховним Судом у постановах: від 10 вересня 2018 року у справі № 638/11807/15-ц (провадження № 61-1215св17), від 12 вересня 2018 року у справі № 154/948/16 (провадження № 61-4497ск18), від 12 грудня 2018 року у справі № 205/3330/14-ц (провадження № 61-1133св18), від 24 березня 2021 року у справі № 369/8126/17 (провадження № 61-5137св19). Згідно ч.1 ст. 626 ЦК України договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до абз.2 п.п.1.24 ст. 1 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" помилковий переказ - це рух певної суми коштів, внаслідок якого з вини банку або іншого суб`єкта переказу відбувається її списання з рахунку неналежного платника та/або зарахування на рахунок неналежного отримувача чи видача йому цієї суми у готівковій формі. Відповідно до ч.ч.1-3 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, визначених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч. ч. 5-6 ст.81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. В ст.89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд зазначає, що неодноразове перерахування коштів позивачем на банківський рахунок відповідача, а саме: було здійснено 6 переказів протягом 10 місяців, із зазначенням саме її прізвища, імені та по батькові, свідчать про добровільність, системність таких дій та їх цілеспрямований характер, що обумовлено характером певних стосунків. Позивачем не надано жодного доказу наявності помилки в його діях, оскільки при призначенні платежів іншій особі помилка не могла повторюватися такий тривалий період у часі і при здійсненні 6 платежів. До пояснень позивача про те, що кошти призначалися іншій особі, однак, перераховуючи їх через сервіс Приват24, позивач не звернув увагу перший раз на дані особи, якій перераховували кошти, проявивши неуважність, а потім використовував такий шаблон у подальшому, до того, як не з`ясувалася помилка, відноситься критично, оскільки загальновідомою є обставина того, що для успішності вчинення трансакції безготівкового перерахування коштів через сервіс Приват24 платник повинен вчинити певну послідовність дій для підтвердження платежу. Неодноразове вчинення платником з тривалими інтервалами в часі ідентичних трансакцій на користь одного і того ж одержувача свідчать про те, що перерахунок коштів здійснювався на користь відповідача свідомо, безпомилково, з певною метою. Стороною позивача не доведено абсолютну безпідставність набуття його коштів відповідачем, не доведено факту, що вона безпідставно збагатилася за рахунок позивача. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04.12.2019 у справі № 917/1739/17 (провадження № 12-161гс19) дійшла висновку, що на суд покладено обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін, виходячи із фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору. Самостійне застосування судом для прийняття рішення саме тих норм матеріального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини, не призводить до зміни предмета позову та/або обраного позивачем способу захисту. Таким чином, зважаючи, що позивачем не наведено фактичних обставин перерахування спірних коштів відповідачу, не доведено абсолютну безпідставність набуття його коштів останнім, суд приходить до висновку, що спірні кошти перераховувались позивачем не помилково. Зазначення в призначенні платежу «переказ власних коштів» свідчить про волевиявлення позивача на перерахування коштів. Крім того, суд враховує, що не має місця і факт допущення помилки при здійсненні вказаних переказів і іншими особами: з вини банку або іншого суб`єкта переказу, що є підставою оцінювати вказаний переказ як помилковий з огляду на положення абз.2 п.п.1.24 ст.1 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні", на який посилається позивач, обґрунтовуючи свої вимоги. Відповідно спірні кошти не можуть вважатися майном набутим чи збереженим без достатніх правових підстав. При цьому суд зауважує, що перерахування коштів було здійснено позивачем у період з 07.04.2021 року по 28.01.2022 року, разом з тим, з позовом до суду позивач звернувся лише у липні 2023 року, тобто через півтора року після останнього платежу, і до того позивач жодних дій щодо повернення помилково перерахованих грошових коштів не вчиняв, що свідчить про те, що позивач своєю бездіяльністю протягом тривалого періоду підтвердив наявність волі на перерахування відповідачу спірних коштів. Доводи позову про безпідставно набуте відповідачем вказане майно спростовуються матеріалами справи. Наведені позивачем правові підстави є тлумаченням норм матеріального права на свій розсуд. Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»). З огляду на викладені обставини в сукупності, суд приходить до переконання про відсутність правових підстав для задоволення позову. Судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 1329 грн. позивачу не відшкодовуються, оскільки в задоволенні позову відмовлено. Щодо заявлених відповідачем до відшкодування за рахунок позивача витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 15000 грн., то такі залишаються за відповідачем, оскільки ним не подано суду детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правової допомоги, згідно з умовами договору про надання правової допомоги.

Outcome: dismissed