Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-12 00:00:00

Представник позивачки [PERSON] - адвокат Тинів І. Д. 05.06.2023 звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання недійсним договору оренди землі від 07.10.2021, укладений між [PERSON] та ТОВ «Акрітер+Агро» щодо земельної ділянки загальною площею 0,8500 га, в т.ч. рілля 0,8500 га, кадастровий номер 2625887000:03:003:0153 та стягнути судові витрати. Заявлений позов обґрунтовано тим, що позивачка є власником земельної ділянки площею 0,85 га з кадастровим номером 2625887000:03:003:0153, цільове призначення: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Узинської сільської ради, Масив VII. Вказана земельна ділянка набута позивачкою на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого 26 жовтня 2022 року приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Чіпко І. П., зареєстровано в реєстрі за № 1365. Попередньо земельна ділянка належала спадкодавцю [PERSON] , яка померла [INFO] , на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯД № 861253, виданого Тисменицькою РДА згідно розпорядження Тисменицької РДА від 17.04.2011 за № 170. Восени 2022 року позивачці стало відомо, що ТОВ «Акрітера+Агро» укладено з [PERSON] 07.10.2021 договір оренди зазначеної земельної ділянки строком на сім років. Вважає, що договір оренди земельної ділянки від 07.10.2021 укладено в порушення норм чинного законодавства щодо укладення правочинів даного виду, у зв`язку з тим, що він укладений з особою, яка на дату укладення договору не була власником нерухомого майна, яке виступає предметом позову, а також особа орендодавця на дату укладення договору оренди землі, померла. Тому вказаний договір оренди є недійсним. 21.07.2023 представником відповідача подано відзив на позовну заяву, в якому щодо заявленого позову заперечував, мотивуючи, що про факт смерті [PERSON] товариство фактично дізналось після одержання позовної заяви. Позивачка, у відповідності до положень ст. 31 ЗУ «Про оренду землі» повинна була в місячний строк із дня набуття права власності на земельну ділянку повідомити товариство, як орендаря землі про зміну власника. У товариства як орендаря землі, окрім договору оренди, наявні й інші правовстановлюючі документи, а саме копія сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ІФ № 020375 та копія свідоцтва про право на спадщину за законом від 05.05.2006. Це свідчить, що їх було надано товариству [PERSON] за життя чи її уповноваженим на те представником. Товариство на виконання умов укладеного між сторонами договору оренди землі виконувало своє зобов`язання по умовах договору. Тому підстав для задоволення вимог не має. Крім того, порушення вимог законодавства щодо волевиявлення учасника правочину є підставою для визнання його недійсним у силу припису частини першої статті 215 ЦК України, а також із застосуванням спеціальних правил про правочини, вчинені з дефектом волевиявлення- під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості, тяжкої обставини. Коли сторона не виявляла свою волю до вчинення правочину, до набуття обумовлених ним цивільних прав та обов`язків правочин є таким, що не вчинений, права та обов`язки за таким правочином особою не набуті, а правовідносини за ним не виникли. Таким чином, правочин, який особа не підписувала, не можна визнати недійсним, оскільки він вважається неукладеним. Позивачкою обрано неефективний спосіб захисту. Тому в позові слід відмовити. 06.09.2023 представник позивачки подав відповідь на відзив, в якій пояснив, що у позивачки як спадкоємця [PERSON] , не виникло обов`язку щодо повідомлення відповідача про смерть останньої, та про набуття позивачкою права власності на майно з огляду на відсутність будь-яких правочинів, за яким [PERSON] виступала б правонаступником [PERSON] . Ствердив, що позивачка не виступає правонаступником [PERSON] у будь-яких договірних правовідносинах, які виникли між [PERSON] за її життя та ТОВ «Акрітера+Агро», зокрема щодо оренди земельної ділянки з кадастровим номером 2625887000:03:003:0153, площею 0,8500 га, оскільки такі відсутні. Відповідач не виконував і не виконує будь-яких зобов`язань перед позивачкою, пов`язаних з орендою земельної ділянки, зокрема щодо сплати оренди. Просив позов задоволити. 05.10.2023 представник відповідача подав заперечення щодо відповіді на відзив, просив суд урахувати висновок Великої Палати Верховного Суду в постанові від 16.06.2020 у справі № 145/2047/16-ц, в якому зазначено, що правочин, який не вчинено (договір, який не укладено), не може бути визнаний недійсним Наслідки недійсності правочину також не застосовуються до правочину, який не вчинено. За таких обставин у позові має бути відмовлено з підстав обрання позивачкою неефективного способу захисту. Просив відмовити у задоволенні позову. 07.11.2023 представник позивачки подав суду заяву про зміну предмета позову, зазначив, що відповідач без належних правових підстав використовує земельну ділянку площею 0,85 га з кадастровим номером 2625887000:03:003:0153, цільове призначення: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Узинської сільської ради, Масив VII, Івано-Франківського району Івано-Франківської області. Такі дії порушують право позивачки як власника земельної ділянки на вільне та безперешкодне користування своїм майном. Просив зобов`язати ТОВ «Акрітера+Агро» повернути позивачці земельну ділянку. Ухвалою судді від 12.06.2023 відкрито провадження в справі та призначено підготовче засідання. Ухвалою суду від 11.12.2023 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Представник позивачки в поданій суду заяві просив справу розглянути у відсутності сторони позивачки, позов підтримав, просив його задоволити. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце судового засідання повідомлявся належним чином за адресою місцязнаходження, не повідомила суду про причини неявки. Відповідно до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України, з урахуванням відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного. Установлено, що позивачка [PERSON] є власником земельної ділянки площею 0,85 га з кадастровим номером 2625887000:03:003:0153, цільове призначення: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Узинської сільської ради, Масив VII, Івано-Франківського району Івано-Франківської області, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, сформованого 26.10.2022 (а.с.15). Підставою реєстрації права власності стало свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 26.10.2022, посвідчене приватним нотаріусом Чіпко І. П. (а.с. 14). Указана земельна ділянка належала спадкодавцю [PERSON] на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯД № 861253, що виданий 16.05.2011 Тисменицькою РДА згідно розпорядження Тисменицької РДА від 17.04.2011 за № 170. Як убачається з копії договору оренди землі від 07.10.2021 (а.с.16-18) орендодавець [PERSON] надала орендарю ТОВ «Акрітера+Агро» в оренду земельну ділянку загальною площею 0,8500 га, в т.ч. рілля 0,8500 га, кадастровий номер 2625887000:03:003:0153, строком на сім років. Згідно копії свідоцтва про смерть [PERSON] померла [INFO] (а.с.12), тобто до підписання договору оренди з відповідачем. За змістом статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема договори та інші правочини, інші юридичні факти. Згідно із частиною першою статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін (частина четверта цієї ж статті). Відповідно до законодавчого визначення правочином є перш за все вольова дія суб`єктів цивільного права, що характеризує внутрішнє суб`єктивне бажання особи досягти певних цивільно-правових результатів - набути, змінити або припинити цивільні права та обов`язки. Здійснення правочину законодавством може пов`язуватися з проведенням певних підготовчих дій учасниками правочину (виготовленням документації, оцінкою майна, інвентаризацією), однак сутністю правочину є його спрямованість, наявність вольової дії, що полягає в згоді сторін взяти на себе певні обов`язки (на відміну, наприклад, від юридичних вчинків, правові наслідки яких наступають у силу закону незалежно від волі його суб`єктів).У двосторонньому правочині волевиявлення повинно бути взаємним, двостороннім і спрямованим на досягнення певної мети; породжуючи правовий наслідок, правочин - це завжди дії незалежних та рівноправних суб`єктів цивільного права. Частиною третьою статті 203 ЦК України передбачено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Порушення вимог законодавства щодо волевиявлення учасника правочину є підставою для визнання його недійсним у силу припису частини першої статті 215 ЦК України, а також із застосуванням спеціальних правил про правочини, вчинені з дефектом волевиявлення - під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості, тяжкої обставини. Як у частині першій статті 215 ЦК України, так і у статтях 229-233 ЦК України, йдеться про недійсність вчинених правочинів, тобто у випадках, коли існує зовнішній прояв волевиявлення учасника правочину, вчинений ним у належній формі (зокрема, шляхом вчинення підпису на паперовому носії), що, однак, не відповідає фактичній внутрішній волі цього учасника правочину. У тому ж випадку, коли сторона не виявляла свою волю до вчинення правочину, до набуття обумовлених ним цивільних прав та обов`язків правочин є таким, що не вчинений, права та обов`язки за таким правочином особою не набуті, а правовідносини за ним - не виникли. Згідно з частиною першою статті 627 ЦК України і відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (частина перша статті 638 ЦК України). Правочин, який не вчинено (договір, який не укладено), не може бути визнаний недійсним. Наслідки недійсності правочину також не застосовуються до правочину, який не вчинено. За змістом статей 15 і 16 ЦК України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до частини другої статті 16 цього Кодексу способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права, визнання правочину недійсним, припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення, примусове виконання обов`язку в натурі, зміна правовідношення, припинення правовідношення, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Велика Палата\~Верховного Суду\~в постанові\~від 16.06.2020\~у справі\~№ 145/2047/16-ц\~звернула увагу\~на те,\~що такий\~спосіб захисту,\~як визнання\~правочину неукладеним,\~не є\~способом захисту\~прав та\~інтересів,\~установленим законом.Належним способом захисту є усунення перешкод у користуванні належним позивачу майном, зокрема шляхом заявлення вимог про повернення такої ділянки. Згідно зі ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватись та розпоряджатись своєю власністю. Ст. 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановленому законом. Відповідно до положень ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках або порядку, встановлених законом. Згідно із приписами ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до вимог ч.2 ст.152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Ураховуючи підстави позову, наведені позивачкою в позовній заяві та заяві про зміну предмета позову, а також заперечення відповідача, позивачка просить повернути їй земельну ділянку площею 0,85 га з кадастровим номером 2625887000:03:003:0153, оскільки ця ділянки знаходяться у фактичному користуванні відповідача без установлених законом підстав. Зайняття земельних ділянок фактичним користувачем (тимчасовим володільцем) треба розглядати як таке, що не є пов`язаним із позбавленням власника його права володіння на цю ділянку. Тож, у цьому випадку ефективним способом захисту права, яке позивач як власник земельних ділянок, вважає порушеним, є усунення перешкод у користуванні належним йому майно, зокрема шляхом заявлення вимоги про повернення таких ділянок. Більше того, негаторний позов можна заявити впродовж усього часу тривання порушення прав законного володільця відповідних земельних ділянок (див. також постанови Великої Палати Верховного Суду від 28 листопада 2018 року у справі N 504/2864/13-ц (пункт 71), від 4 липня 2018 року у справі N 653/1096/16-ц (пункт 96), від 12 червня 2019 року у справі N 487/10128/14-ц (пункт 81), від 11 вересня 2019 року у справі N 487/10132/14-ц (пункт 97). Згідно ч. 4.\~ст. 263 ЦПК України\~при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. З огляду на викладене, з урахуванням того, що позивачка як власник земельної ділянки площею 0,8500 га, кадастровий номер 2625887000:03:003:0153, спірний договір оренди від 07.10.2021 не вчиняла (не укладала), права та обов`язки за даним правочином нею не набуті, а тому суд приходить до висновку, що в задоволенні позовної вимоги про визнання недійсним договору оренди землі від 07.10.2021 слід відмовити, з підстав обрання позивачкою неефективного способу захисту, в частині позову про зобов`язання відповідача повернути позивачці як власнику нерухомого майна вказану земельну ділянку слід задоволити. Також з відповідача стягнути на користь позивачки судові витрати в розмірі 1073,60 грн. На підставі наведеного, відповідно до ст. 152 Земельного кодексу України, ст. 202, 203, 215, 319, 321, 391, 627 ЦК України,

Outcome: approved