Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-21 00:00:00

До Дніпровського районного суду міста Києва звернулась позивач [PERSON] в інтересах малолітнього [PERSON] з позовом до [PERSON] , третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Довбах Наталія Петрівна, про визнання заповітів недійсними. Згідно заявлених вимог, законний представник малолітнього [PERSON] просить суд: визнати заповіт від 08 серпня 2015 року вчинений від імені [PERSON] недійсним; визнати заповіт від 21 серпня 2015 року вчинений від імені [PERSON] недійсним; визнати заповіт від 12 серпня 2016 року вчинений від імені [PERSON] недійсним. Вимоги позову обґрунтовані тим, що [INFO] (дата зазначена в свідоцтві про смерть) померла [PERSON] , яка 21 червня 2014 року склала заповіт на користь малолітнього [PERSON] . Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина. Заява про прийняття спадщини [PERSON] була подана [PERSON] . За доводами позовної заяви [PERSON] з 2015 року перебувала в такому стані, що не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними, мала розлади психіки, скаржилась на порушення пам`яті, не могла виконувати обов`язки опікуна над своєю недієздатною донькою [PERSON] , не могла знайти дорогу додому. 28 липня 2016 року її стан був зафіксований як середньої тяжкості, а 06 серпня 2017 року її було госпіталізовано до лікарні. Від спільних знайомих стало відомо, що в 2015 році до її квартири вселився невідомий чоловік - [PERSON] , якій увійшов у довіру до хворої [PERSON] та її хворого сина [PERSON] 08 серпня 2015 року було посвідчено заповіт на користь сина [PERSON] - [PERSON] , 21 серпня 2015 року було посвідчено заповіт на користь [PERSON] та [PERSON] через деякий час [PERSON] помер, а [INFO], [PERSON] , яка вже декілька місяців не піднімалась з ліжка і не впізнавала близьких та знайомих, нотаріус знов посвідчив заповіт на все майно. Також у позові зазначається, що медична картка містить виправлення в даті смерті спадкодавця з [INFO]. Такі ж виправлення містяться і в акті констатації смерті, що на думку позивача свідчить про те, що на час посвідчення останнього заповіту [PERSON] вже була мертвою. Кпім того, позивач зазначає, що у [PERSON] є недієздатна донька [PERSON] , яка є такою, що прийняла спадщину та має право на обов`язкову частку у спадщині. За доводами позивача, на час складання заповітів від 08 серпня 2015 року, 21 серпня 2015 року та [INFO] [PERSON] не могла розуміти значення своїх дій та керувати ними, волевиявлення заповідача не відповідало її волі та не було вільним. Вказану позовну заяву було передано в провадження судді Астахової О.О. у відповідності до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 07 лютого 2017 року. (т.1 а.с.18) Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 09 лютого 2017 року заяву [PERSON] про забезпечення позову залишено без задоволення. (т.1 а.с.21) Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 16 лютого 2017 року відкрито провадження в даній цивільній справі та призначено справу до судового засідання. (т.1 а.с.28) 18 липня 2017 року від представника відповідача [PERSON] - [PERSON] до суду надійшли заперечення проти позову, в яких відповідач просить відмовити в задоволенні позовних вимог та вважає, що викладені вимоги є необґрунтованими та нічим не підтверджуються, а оспорювані заповіти відповідають волі заповідача і волевиявлення спадкодавця було вільним. Відповідач зазначає, що у відповідача з [PERSON] та її сином склались теплі дружні відносини, відповідач та його дружина постійно піклувались про спадкодавця. У 2016 році стан здоров`я [PERSON] погіршився і вона 01 квітня 2016 року вона підготувала заяву про призначення [PERSON] опікуном над її недієздатною донькою. [PERSON] . Крім того, [PERSON] уповноважила [PERSON] на отримання всіх виплат на її ім`я. Також спадкодавець надала згоду, щоб відповідач зареєструвався в її квартирі, доглядав за нею, проте позивач в квартирі спадкодавця жодного разу не з`являвся, не цікавився життям покійної, не дбала про її стан, не приймала участі в її похованні, тому у неї були всі підстави скласти заповіт на відповідача. Крім того, оскільки [PERSON] мала вади зору, останній заповіт був складений та посвідчений в присутності двох свідків, особа, яка підписала заповіт, була встановлена нотаріусом. Тому, за доводами відзиву немає сумнівів, що спадкодавець на час складання заповіту усвідомлювала свої дії та могла керувати ними. (т.1 а.с.139-142) Ухвалами Дніпровського районного суду міста Києва від 27 листопада 2017 року, постановленими без видалення до нарадчої кімнати із занесенням до протоколу судового засідання, залучено до участі у справі в якості відповідача [PERSON] та в якості третьої особи Головне територіальне управління юстиції у м. Києві. (т.1 а.с.214-216) 15 грудня 2017 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу Адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» №2147-VIII від 03 жовтня 2017 року, яким ЦПК України викладено в новій редакції. Відповідно до п. 9 Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України, справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. У ч.3 ст.3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. 21 лютого 2018 року представником позивача - адвокатом Басараб Н.В. подано заяву про збільшення позовних вимог, в якій просить суд визнати заповіт від 08 серпня 2015 року вчинений від імені [PERSON] та посвідчений Шостою київською державною нотаріальною конторою в реєстрі за №11-1513 на користь [PERSON] на частку квартири по [ADDRESS] недійсним; визнати заповіт від 21 серпня 2015 року вчинений від імені [PERSON] та посвідчений Шостою київською державною нотаріальною конторою в реєстрі за №11-1628 на користь [PERSON] та [PERSON] на частку квартири по [ADDRESS] недійсним; визнати заповіт від 12 серпня 2016 року вчинений від імені [PERSON] та посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Довбах Наталією Петрівною в реєстрі №222 на користь [PERSON] та [PERSON] на все майно недійсним. (т.1 а.с.225-228) Ухвалами Дніпровського районного суду м.Києва від 22 березня 2018 року, постановленими без видалення до нарадчої кімнати із занесенням до протоколу судового засідання, прийнято заяву про збільшення позовних вимог та залучено до участі у справі в якості третьої особи Орган опіки та піклування Святошинської районної в м.Києві державної адміністрації. (т.1 а.с.246-247) 04 квітня 2018 року від представника відповідача [PERSON] - [PERSON] до суду надійшов відзив на позовну заяву зміст якого є аналогічним доводам, викладеним у запереченнях проти позову. (т.2 а.с.14-18) 17 квітня 2018 року від відповідача [PERSON] надійшли заперечення на позовну заяву, в яких відповідач просить відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Відповідач зазначає, що під час посвідчення заповіту від 12 серпня 2016 року було дотримано всіх вимог законодавства, в матеріалах нотаріальної справи є медичні заключення про здатність заповідача усвідомлювати значення своїх дій під час вчинення заповіту, нотаріусом було перевірено додержання вимог ст.203 ЦК України. За доводами відповідача докази на підтвердження позовних вимог відсутні. (т.2 а.с.8-11) 19 квітня 2018 року від представника Головного територіального управління юстиції у м.Києві надійшли до суду письмові пояснення, в яких третя особа просить розглядати справу за відсутності представника та за наявними документами та доказами, враховуючи фактичні обставини справи та ухвалити рішення відповідно до діючого законодавства. (т.2 а.с.29-30) Ухвалою Дніпровського районного суду м.Києва від 11 липня 2018 року, постановленою без видалення до нарадчої кімнати із занесенням до протоколу судового засідання, закінчено підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду по суті. (т.2 а.с.34-37) 15 листопада 2019 року від представника відповідача [PERSON] - адвоката Нетребенка О.С. надійшли додаткові пояснення до відзиву на заяву про збільшення позовних вимог в яких зазначено, що за відповіддю правоохоронних органів надійшла відповідь на адвокатський запит про те, що у [PERSON] слідів насильницької смерті немає, в матеріалах ЄО міститься лікарське свідоцтво про смерть спадкодавця від 13 серпня 2016 року, згідно якого встановлена причина смерті - хронічна серцева судинна недостатність. Тому, на думку відповідача, позивач у заяві про збільшення позовних вимог зазначає завідомо неправдиві відомості. (т.3 а.с.81-84) Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 20 лютого 2020 року клопотання представника відповідача Нетребенка О.С. про виключення третьої особи Орган опіки та піклування Святошинської районної у м. Києві державної адміністрації, який діяв в інтересах недієздатної [PERSON] , з числа третіх осіб залишено без задоволення. (т.3 а.с.111) Розпорядженням керівника апарату Дніпровського районного суду міста Києва №226 від 20 травня 2020 року, відповідно до пункту 19 розділу VIII Положення про автоматизовану систему документообігу суду та пункту 7.54 розділу VII Засад використання автоматизованої системи документообігу суду призначено повторний автоматизований розподіл вказаної справи. (т.3 а.с.181) Вказану справу було передано в провадження судді Гаврилової О.В. у відповідності до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20 травня 2020 року. (т.3 а.с.182) Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 01 червня 2020 року дану цивільну справу прийнято до провадження судді Гаврилової О.В. та призначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження до підготовчого засідання. (т.3 а.с.183-185) Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 20 жовтня 2020 року залучено до участі в справі третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Шосту київську державну нотаріальну контору. (т.3 а.с.225, 238-239) Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 20 жовтня 2020 року витребувано: з Консультативно-діагностичної поліклініки КМКПЛ №1 Територіального медичного об`єднання «Психіатрія» у м.Києві ДОЗ КМДА оригінал всієї наявної медичної документації [PERSON] , [INFO] , яка була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] ; у приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Довбах Наталії Петрівни завірену належним чином копію матеріалів нотаріальної справи щодо посвідчення 12 серпня 2016 року заповіту [PERSON] , [INFO] ; у приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Довбах Наталії Петрівни завірену належним чином копію матеріалів нотаріальної справи щодо посвідчення 12 серпня 2016 року заяви [PERSON] , [INFO] , про прийняття спадщини після смерті [PERSON] . (т.3 а.с.228-229, 240-241) Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 01 лютого 2021 року витребувано: з Консультативно-поліклінічного відділення Державної установи «Науково-дослідний інститут психіатрії Міністерства охорони здоров`я України оригінал всієї наявної медичної документації [PERSON] , [INFO] , яка була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] ; з Комунального некомерційного підприємства «Центру первинної медико-санітарної допомоги «Русанівка» оригінал амбулаторної медичної картки [PERSON] , [INFO] , яка була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] ; з Комунального некомерційного підприємства «Київська міська клінічна лікарня №3» оригінали медичних карток за 2015-2016 роки стаціонарної хворої [PERSON] , [INFO] , яка була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] ; з Комунального некомерційного підприємства «Київська міська клінічна лікарня №2» оригінал медичної картки за 2016 рік стаціонарної хворої [PERSON] , [INFO] , яка була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . (т.4 а.с.23-24, 28-29) Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 21 травня 2021 року витребувано з Дніпровського управління поліції Головного управління Національної поліції України у м.Києві оригінал медичної картки Комунального некомерційного підприємства «Центр первинної медико-санітарної допомоги «Русанівка» та оригінал медичної картки Комунального некомерційного підприємства «Київська міська клінічна лікарня №2» хворої [PERSON] , [INFO] , яка була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , які знаходяться в матеріалах кримінального провадження №42016101040000152 та були вилучені з медичних установ за ухвалами слідчого судді. (т.4 а.с.119, 125-126) Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 16 серпня 2021 року закрито підготовче провадження в даній справі та призначено справу до судового розгляду по суті. (т.4 а.с.157, 161-165) Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 19 липня 2023 року призначити в даній справі посмертну судово-психіатричну експертизу, провадження у справі зупинено. (т.5 а.с.90-91, 94-97) 06 грудня 2023 року з Державної установи «Інститут судової психіатрії Міністерства охорони здоров`я України» надійшли матеріали цивільної справи разом з висновком судово-психіатричного експерта №1187 від 15 листопада 2023 року. (т.5 а.с.101-109) Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 11 грудня 2023 року поновлено провадження у справі. (т.5 а.с.110-111) Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 07 лютого 2024 року, постановленою без видалення до нарадчої кімнати, із занесенням до протоколу судового засіданні, залучено до участі у справі правонаступника третьої особи Головного територіального управління юстиції у м.Києві - Центральне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Київ). (т.5 а.с.141-142) Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 22 травня 2024 року відмовлено у задоволені клопотання відповідача [PERSON] про призначення повторної посмертної судово-психіатричної експертизи, поданого представником - адвокатом Нетребенком О.С. (т.5 а.с.231) Представник позивача [PERSON] - адвокат Басараб Н.В. в судовому засіданні підтримала позовній вимоги, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, та просила позов задовольнити в повному обсязі, надала пояснення аналогічні доводам, викладеним у позовній заяві та в заяві про збільшення позовних вимог. Додатково зазначила, що [PERSON] вмерла за дивних обставин, у сина і доньки останньої, які померли, інших спадкоємців немає. Також пояснила, що спадкодавець не мала вад зору, тому не було підстав для підпису заповіту іншою особою. Крім того, на час посвідчення останнього заповіту [PERSON] перебувала в стані близькому до коми, без свідомості, не могла викликати підписанта заповіту, свідків та нотаріуса. Також невідомо, звідки вона знала цих осіб. Крім того пояснила, що після смерті [PERSON] [PERSON] намагався стати опікуном її недієздатної доньки. Додатково пояснила, що спадкодавець та бабуся позивача вважали себе сестрами, а позивача вона вважала онуком. Представник відповідача [PERSON] - адвокат Нетребенко О.С. в судовому засіданні просив у задоволенні позову відмовити та зазначив, що [PERSON] з родичами позивача ходила до церкви, останні мали доглядати за нею, внаслідок чого з`явився заповіт на користь позивача, проте догляду за спадкодавцем не здійснювали, тому вона склала заповіт на користь свого сина. [PERSON] допомагав [PERSON] та її сину, який мав захворювання ніг, ходив за продуктами, тому [PERSON] вирішила скласти заповіт на сина та [PERSON] . Через похилий вік [PERSON] хотіла, щоб [PERSON] став опікуном її хворої доньки, проте та тікала з квартири, відповідач навіщав її у лікарні, купував все необхідне. Підкреслив, що за викликом до поліції та висновку дільничного інспектора [PERSON] померла [INFO] , спадкодавець усвідомлювала значення своїх дій, нотаріальні дії не оскаржувались. Представник відповідача [PERSON] - адвокат Ємельянов В.Р. у судовому засіданні просив відмовити в задоволенні позовних вимог до відповідача [PERSON] , зазначив, що недієздатність [PERSON] не доводиться жодними доказами, адже медична документація не може бути достатніми доказами психічного стану особи. Підкреслив, що заповідач не перебувала в стані сопору та відсутні сумніви щодо її волевиявлення та зауважив про відсутність доказів щодо всіх позовних вимог. Також зазначив, що [PERSON] мала вади зору. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні просив відмовити в задоволенні позову та пояснив, що [PERSON] із сином самі ходили до нотаріуса з метою посвідчення заповітів. До цього повідомила, що бажає скласти заповіт, навіть хотіла подарувати відповідачу квартиру. Зазначив, що спадкоємець мала нормальну пам`ять та стан здоров`я, скаржилась лише, що болить нога, при відповідачеві до психіатра не зверталась. Також пояснив, що познайомився з [PERSON] у 2003 році, з 2012-2013 років відповідач постійно ходив до неї, готував їжу, надавав грошову допомогу. Зазначив, що він прописаний в квартирі спадкодавця з 04 листопада 2015 року, а проживав у неї ще до цього. Також пояснив, що за 2-3 дні до посвідчення останнього заповіту, [PERSON] наполягала на його складанні, повідомила про необхідність свідків та, за її проханням, були знайдені свідки. Також зазначив, що при складанні заповіту він не був присутній, знаходився на балконі. Крім того, зазначив, що саме він займався похованням [PERSON] . Також пояснив, що через наслідки інсульту він дещо плутає. Інші учасники справи в судове засіданні не з`явились, були повідомлені про день, час та місце судового розгляду справи належним чином. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, відповідача та представників відповідачів, допитавши свідків, дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини на яких вони ґрунтуються, у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов наступних висновків. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. (ч.3, 4 ст.12 ЦПК України) Згідно частин 1, 5, 6, 7 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Як роз`яснено в п.27 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року за №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», виходячи з принципу процесуального рівноправ`я сторін та враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів. Вирішальним фактором принципу змагальності сторін є обов`язок сторін у доказуванні, які користуються рівними правами щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом переконливості цих доказів. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, суд робить висновок про її недоведеність. Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод принципу справедливості розгляду справи судом. Судом установлено, що [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується актовим записом про смерть №12423 від 13 серпня 2016 року (т.2 а.с. 45), свідоцтвом про смерть (т.1 а.с.111), довідкою про причину смерті (т.1 а.с.112), лікарським свідоцтвом про смерть (т.3 а.с.92), висновком щодо ненасильницької смерті від 13 серпня 2016 року (т.3 а.с.89-90), рапортом від 13 серпня 2016 року (т.3 а.с.91) та фіксацією про виклик поліції 13 серпня 2016 року (а.с.86). Тому суд погоджується з доводами сторони відповідачів, що дата смерті [INFO] , вказана в акті констатації смерті (т.1 а.с.95), є опискою. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на все належне їй майно. 18 серпня 2016 року відповідачем [PERSON] до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Довбах В.В. подано заяву про прийняття спадщини після померлої [PERSON] (т.1 а.с.110). 20 жовтня 2016 року [PERSON] в інтересах малолітнього [PERSON] до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округуДовбах В.В. також подано заяву про прийняття спадщини після померлої [PERSON] (т.1 а.с.121). 03 лютого 2017 року відповідачем [PERSON] до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Довбах В.В. також подано заяву про прийняття спадщини після померлої [PERSON] (т.1 а.с.125). Як убачається з матеріалів справи, 21 червня 2014 року [PERSON] склала заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Заїзжай К.М., за яким на випадок своєї смерті зробила таке розпорядження: усе своє майно, де б воно не було та з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що їй буде належати на день смерті і на що вона за законом матиме право, заповіла [PERSON] .(т.1 а.с.123). 08 серпня 2015 року [PERSON] склала заповіт, посвідчений державним нотаріусом Шостої київської державної нотаріальної контори Груша О.В., за яким на випадок своєї смерті зробила таке розпорядження: належну їй частину квартири [ADDRESS] , заповіла [PERSON] .(т.1 а.с.153). 21 серпня 2015 року [PERSON] склала заповіт, посвідчений державним нотаріусом Шостої київської державної нотаріальної контори Груша О.В., за яким на випадок своєї смерті зробила таке розпорядження: належну їй частину квартири [ADDRESS] , заповіла [PERSON] та [PERSON] в рівних частках кожному.(т.1 а.с.158). 12 серпня 2016 року [PERSON] склала заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Довбах В.В., за яким на випадок своєї смерті зробила таке розпорядження: все своє майно, де б воно не знаходилось та з чого б воно не складалось і взагалі все те, на що за законом вона матиме право і що буде їй належати на момент смерті, заповіла [PERSON] та [PERSON] в рівних частках кожному.(т.1 а.с.120). З актового запису про смерть №10991 від 15 липня 2016 року вбачається, що [PERSON] помер [INFO] (т.2 а.с. 44). [PERSON] (донька спадкодавця [PERSON] ) померла [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть (т.3 а.с.79). Відповідно до ст. 1216, 1217 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно із ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Статтею 1233 ЦК України визначено, що заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин (ч.1 ст. 1235 ЦК України). Згідно з ч. 2 ст. 1236 ЦК України заповідач має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини. Заповіт, як вид одностороннього правочину (дія особи спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків), повинен відповідати загальним вимогам, додержання яких є необхідними для чинності правочину, серед яких, особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. (ст. 202, ч.2, 3 ст. 203 ЦК України). Звертаючись до суду з даним позовом, позивач, як на підстави для визнання заповітів недійсним, посилається на те, що спадкодавець (заповідач) на час складання заповіту не могла розуміти значення своїх дій та керувати ними, а також на те, що на час складання заповіту [INFO] [PERSON] вже була мертвою. Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Разом із тим, судом установлено та вбачається за матеріалами справи, що [PERSON] померла [INFO] , тобто на наступний день після посвідчення заповіту від 12 серпня 2016 року, тому доводи сторони позивача про те, що цей заповіт був складений та посвідчений нотаріусом після смерті заповідача є безпідставними та спростовуються актовим записом про смерть №12423 від 13 серпня 2016 року (т.2 а.с. 45), свідоцтвом про смерть (т.1 а.с.111), довідкою про причину смерті (т.1 а.с.112), лікарським свідоцтвом про смерть (т.3 а.с.92), висновком щодо ненасильницької смерті від 13 серпня 2016 року (т.3 а.с.89-90), рапортом від 13 серпня 2016 року (т.3 а.с.91) та фіксацією про виклик поліції 13 серпня 2016 року (а.с.86). Відповідно до ч.1 ст. 225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені. До інших осіб відносяться, зокрема, спадкоємці сторони правочину, яка не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними. Аналогічний висновок викладено в постановах Верховного Суду від 07 лютого 2018 року у справі № 523/14606/13-ц, від 20 червня 2018 року у справі № 161/17119/16-ц, від 12 вересня 2018 року у справі № 522/25597/13-ц. За вимог ч. 1 ст. 1234 ЦК України право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Відповідно до ч.1, 2 ст. 1257 ЦК України, заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним.За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] суду показала, що позивач є її онуком, з [PERSON] свідок була знайома все життя, остання з мамою свідка жилим в одному будинку, часто спілкувались, ходили до церкви, не спілкувались лише останні місяці. За 3-4 місяці до її смерті бачились востаннє, свідок приїздила до неї додому, двері відкрив [PERSON] , [PERSON] спала на підлозі. Також свідок показала, що після смерті сина - [PERSON] , [PERSON] не розуміла, що той помер. В церкву свідок з [PERSON] востаннє ходили влітку 2015 року. Донька [PERSON] за два роки до смерті останньої була оформлена в інтернат для душевно хворих. Згідно показань свідка, ще за 10 років до смерті [PERSON] останній здавалось, що до неї заходять злодії, вона багато разів втрачала документи на квартиру, виписані лікарями пігулки забувала пити. Незадовільний психічний стан в неї погіршувався останні 10 років, останні 3-4 роки до смерті не могла знайти паспорт, думала, що хтось приходив. Також свідок показала, що у [PERSON] «маразм» був вже на час складання заповіту на користь онука свідка, але в подальшому він посилився. Після смерті сина [PERSON] вже була лежача, не впізнавала людей, співала пісні, не реагувала на смерть сина. Влітку 2015 року [PERSON] була на дачі у свідка, сказала, що її син та [PERSON] . повели її до нотаріуса і вона там підписала якийсь документ, який саме не пам`ятає. Свідок [PERSON] суду показав, що позивач - його син, з [PERSON] був знайомий все життя, остання з бабусею свідка були найближчими подругами, сприймала їх сім`ю, як самих рідних людей. Також свідок показав, що напочатку 2015 року [PERSON] із сином [PERSON] приїхали до матері свідка за документами [PERSON] та їм віддали пакет документів з дозволу [PERSON] . Донька [PERSON] була поміщена в інтернат. Крім того, показав, що востаннє він бачив [PERSON] після похорон її сина [PERSON] , вона була вдома, [PERSON] мала галюцинації з приводу другої світової війни. Зазначив, що у 2015 році [PERSON] періодично ходила до церкви, в той час у неї вже починалась дезорієнтація. Зазначив, що родичей, крім доньки та сина, в неї не було, із сином у неї були складні відносини. Також свідок показав, що [PERSON] ходила з [PERSON] до лікаря психіатра приблизно в 2012 - 2013 роках, свідок їх супроводжував, до цього працівники соціальної служби говорили, що їй потрібен опікун. Додатково про стан здоров`я [PERSON] свідок повідомив, що приблизно в 1990-1995 роках у неї було виявлено злоякісну пухлину, була зроблена операція, через 7-8 років були діагностовані метастази та проведена друга операція. Додатково зазначив, що багато людей хотіли опікуватися [PERSON] з меркантильних міркувань. Підкреслив, що психічний стан [PERSON] погіршувався з початку 2015 року, але й до цього був не добрим, незадовго до смерті її було госпіталізовано. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] суду показала, що з [PERSON] вона була знайома приблизно з 2013 року, їх познайомив [PERSON] . Спочатку свідок приїжджала до неї раз на тиждень у гості, привозила продукти, готувала їжу. Коли сина [PERSON] забрали до лікарні, свідок і [PERSON] жили у [PERSON] , свідок проживала у останньої на час її смерті. Зазначила, що в день смерті [PERSON] чудово почувалась і до цього мала нормальне самопочуття, була адекватною людиною, дивацтв не проявляла, свідок лише допомагала їй купатись, оскільки тій було важно залазити у ванну. Також показала, що ініціатором складання заповіту 12 серпня 2016 року була саме [PERSON] , яка за кілька днів до цього попросила викликати нотаріуса. Хто підібрав нотаріуса свідку не відомо, з нотаріусом прийшло 3 чоловіки. Заповіт складався в квартирі [PERSON] , яка нормально почувалась, свідок знаходилась в іншій кімнаті, посвідчувався заповіт приблизно протягом півтори години. На наступний день [PERSON] прокинулась, попила соку та її не стало. Свідок зателефонувала [PERSON] та викликала швидку, останній викликав поліцію. Про складання інших заповітів свідку нічого не відомо. Свідок також зазначила, що за час її спілкування з [PERSON] остання не проявляла неадекватної поведінки. Належність доказів - правова категорія, яка свідчить про взаємозв`язок доказів з обставинами, що підлягають встановленню як для вирішення всієї справи, так і для здійснення окремих процесуальних дій. Допустимість доказів є важливою ознакою доказів, що характеризує їх форму. Допустимість доказів означає, що обставини справи, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами. Судова експертиза - це дослідження експертом на основі спеціальних знань матеріальних об`єктів, явищ і процесів, які містять інформацію про обставини справи, що перебуває у провадженні органів дізнання, досудового та судового слідства. ( ст.1 Закону України «Про судову експертизу») Виходячи з положень ст. 105 ЦПК України, призначення експертизи судом є обов`язковим за клопотанням хоча б однієї із сторін, якщо у справі необхідно встановити: 1) характер і ступінь ушкодження здоров`я; 2) психічний стан особи; 3) вік особи, якщо про це немає відповідних документів і неможливо їх одержати. Предметом судово-психіатричної експертизи є психічний стан особи у певні юридично значимі проміжки часу. Психічний стан особи у певні юридично значимі проміжки часу визначається з метою надання відповіді на запитання, поставлені особою або органом, яка (який) залучила(в) експерта, або слідчим суддею чи судом, що доручив проведення експертизи. Правила ст. 225 ЦК України поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала в такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо). Для визначення наявності такого стану на момент укладення правочину суд зобов`язаний призначити судово-психіатричну експертизу за клопотанням хоча б однієї зі сторін. Судово-психіатричну експертизу проводять державні спеціалізовані судово-психіатричні установи Міністерства охорони здоров`я України. Судово-психіатричну експертизу проводять особи, які відповідають вимогам, передбаченим статтею 10 Закону України «Про судову експертизу». Частинами 1 та 2 ст. 102 ЦПК України визначено, що висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством. Предметом висновку експерта може бути дослідження обставин, які входять до предмета доказування та встановлення яких потребує наявних у експерта спеціальних знань. Предметом висновку експерта не можуть бути питання права. Згідно роз`яснень, наведених у постанові Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» правила статті 225 ЦК України поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала в такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо). Висновок про тимчасову недієздатність учасника такого правочину слід робити перш за все на основі доказів, які свідчать про внутрішній, психічний стан особи в момент вчинення правочину. Хоча висновок експертизи в такій справі є лише одним із доказів у справі і йому слід давати належну оцінку в сукупності з іншими доказами, інші докази (показання свідків про поведінку особи тощо) мають лише побічне значення для встановлення того, чи була здатною особа в конкретний момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними. Подібні за змістом висновки викладені у постановах Верховного Суду України від 29 лютого 2012 року № 6-9цс12 та від 28 вересня 2016 року № 6-1531цс16, у постановах Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 359/3849/14-ц (провадження № 61-5896св18), від 19 червня 2019 року у справі № 554/11179/13-ц (провадження № 61-30685св18), від 02 листопада 2020 року у справі № 326/81/15 (провадження№ 61-837св19), від 27 жовтня 2021 року у справі № 182/6521/16 (провадження № 61-1461св21), від 10 листопада 2021 року у справі № 212/1409/18 (провадження № 61-9053св21) та від 22 грудня 2021 року у справі № 203/3778/14-ц (провадження № 61-14978св21). Аналогічний правовий висновок викладений Верховним Судом у складі об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 11 листопада 2019 року у справі № 496/4851/14-ц (провадження № 61-7835сво19). Обов`язковість вимог статті 105 ЦПК України щодо призначення судово-психіатричної експертизи при вирішенні спору про визнання правочину недійсним за статтею 225 ЦК України вказує на те, що саме висновок експерта в цьому випадку є належним доказом медичного характеру в розумінні статті 77 ЦПК України. (постанова Верховного Суду від 07 серпня 2023 року у справі № 752/23412/18 (провадження № 61-6596св23) Відповідно до постанов Верховного Суду України №6-1531цс16 від 28 вересня 2016 року, №36-9цс12 від 29 лютого 2012 року, №6-9цс12 від 29 лютого 2012 року підставою для визнання правочину недійсним може бути лише абсолютна неспроможність особи в момент його вчинення розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними. Згідно Висновку судово-психіатричного експерта №1187 від 15 листопада 2023 року, складеного на виконання ухвали суду від 19липня 2023 року, судовими експертами Державної установи «Інститут судової психіатрії Міністерства охорони здоров`я України» Ревенок О.А. та Васильєвою Н.Ю. , на поставлені судом питання надані наступні відповіді: «На момент складання заповіту 08 серпня 2015 року на користь на користь [PERSON] , [PERSON] , [INFO] , виявляла ознаки судинної деменції (F01.9 згідно МКХ-10) і за своїм психічним станом не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними. На момент складання заповіту 21 серпня 2015 року на користь на користь [PERSON] та [PERSON] , [PERSON] , [INFO] , виявляла ознаки судинної деменції (F01.9 згідно МКХ-10) і за своїм психічним станом не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними. На момент складання заповіту 12 серпня 2016 року на користь на користь [PERSON] та [PERSON] , [PERSON] , [INFO] , виявляла ознаки судинної деменції (F01.9 згідно МКХ-10) і за своїм психічним станом не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними.» 25 березня 2024 року відповідачем [PERSON] через представника - адвоката Нетребенка О.С. було подано до суду заяву про виключення з числа доказу, як такого, викликає сумнів з приводу достовірності і розгляд справи на підставі інших доказів, в якій відповідач просить визнати не належним та не допустимим доказом і відхилити висновок судово-психіатричного експерта №1187 від 15 листопада 2023 року, який на думку відповідача достовірно не підтверджує, що волевиявлення заповідача [PERSON] не відповідало її волі на момент складання заповітів, а її психічний стан був таким у якому вона не усвідомлювала значення своїх дій та не могла ними керувати. (т.5 а.с.163-166) Крім того, 21 травня 2024 року відповідачем [PERSON] через представника - адвоката Нетребенка О.С. було подано до суду клопотання про призначення повторної посмертної судово-психіатричної експертизи (т.5 а.с.213-222), в якому наведені доводи аналогічні викладеним у заяві про виключення висновок судово-психіатричного експерта №1187 від 15 листопада 2023 року з числа доказів. Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 22 травня 2024 року відмовлено у задоволені клопотання відповідача [PERSON] про призначення повторної посмертної судово-психіатричної експертизи, поданого представником - адвокатом Нетребенком О.С., в якій наведено детальне обґрунтування щодо викладених стороною відповідача доводів, за якого суд доходить висновку про відсутність підстав для виключення експертного дослідження з числа доказів, та вважає такий висновок експертизи належним і допустимим доказом. Додатково до наведеного в ухвалі суду обґрунтування суд зазначає, що висновок експертів є повним та науково обґрунтованим, відповідає вимогам ст.102 ЦПК України, надані експертами відповіді на поставлені судом питання є чіткими та однозначними, висновок узгоджується з іншими наявними в матеріалами доказами, в тому числі з показаннями свідків [PERSON] та [PERSON] , отже ставити під сумнів викладені при експертному дослідженні висновки, підстав немає. А тому висновок судово-психіатричного експерта №1187 від 15 листопада 2023 року приймається судом, як належний, допустимий та достовірний доказ в даній справі. При цьому суд надає критичну оцінку показанням свідка [PERSON] , як таким, що суперечать іншим доказам у справі. Частиною 1 ст.13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексах випадках. Положеннями ст. 12, 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд зазначає, що матеріально - правовий зміст обов`язку подавати докази полягає в тому, що, у випадку його невиконання суб`єктом доказування і неможливості отримання доказів, суд має право визнати факт, на який посилалась зацікавлена сторона, неіснуючим. Суд також наголошує на тій обставині, що забороняється здійснювати доказування через припущення, тобто твердження, які самі по собі потребують доведення. Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Таким чином, матеріалами справи підтверджуються наведені позивачем доводи про те, що спадкодавець [PERSON] у момент вчинення заповітів від 08 серпня 2015 року, 21 серпня 2015 року та [INFO] перебувала в такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та не могла керувати ними. Разом із тим, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. При цьому, суд при розгляді справи має виходити із складу осіб, які залучені до участі у справі позивачем. В даній справ позов про визнання недійсними заповітів від 08 серпня 2015 року, 21 серпня 2015 року та [INFO] пред`явлено до відповідачів[PERSON] , [PERSON] , які є спадкоємцями лише за заповітами від 21 серпня 2015 року та [INFO]. При цьому, що стосується заповіту, складеного 21 серпня 2015 року, то право [PERSON] на спадкування за цим заповітом не припинилось у зв`язку зі смертю [PERSON] , який помер [INFO] , тобто до смерті спадкодавця [PERSON] , яка померла [INFO] , отже спадкова трансмісія (перехід права на прийняття спадщини) в даному випадку не застосовується, заповіт стає невиконуваним щодо вказаної в заповіті особи, яка померла до спадкодавця. Отже позов у цій частині пред`явлено до належного відповідача. Разом із тим, щодо вимоги про визнання недійсним заповіту від 08 серпня 2015 року, складеного на користь [PERSON] , суд зазначає наступне. У разі пред`явлення позову не до всіх належних відповідачів суд не вправі зі своєї ініціативи і без згоди позивача залучати інших відповідачів до участі у справі як співвідповідачів та зобов`язаний вирішити справу за тим позовом, що пред`явлений, і стосовно тих відповідачів, які зазначені в ньому. Якщо позивач не заявляє клопотання про заміну неналежного відповідача (або залучення інших співвідповідачів в окремих справах згідно зі специфікою спірних правовідносин), суд повинен відмовляти у задоволенні позову. Отже, визначення відповідачів, предмета і підстав позову є правом позивача. Разом із тим установлення належності відповідачів й обґрунтованості позову є обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи. Встановивши, що позов пред`явлений до неналежного відповідача та немає визначених процесуальним законом підстав для заміни неналежного відповідача належним, суд відмовляє у позові до такого відповідача. Такі правові висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц (провадження № 14-61цс18); від 20 червня 2018 року у справі № 308/3162/15-ц (провадження № 14-178цс18); від 21 листопада 2018 року у справі № 127/93/17-ц (провадження № 14-392цс18); від 12 грудня 2018 року у справі № 570/3439/16-ц (провадження № 14-512цс18); від 12 грудня 2018 року у справі № 372/51/16-ц (провадження № 14-511цс18), від 05 травня 2019 року у справі № 554/10058/17 (провадження № 14-20цс19). Верховний Суд у постанові від 28 жовтня 2020 року у справі № 761/23904/19 (провадження № 61-9953св20) вказав, що визначення позивачем у позові складу сторін у справі (позивача та відповідача) має відповідати реальному складу учасників спору у спірних правовідносинах та має на меті ефективний захист порушених прав (свобод, інтересів) особи, яка вважає, що вони порушені, із залученням необхідного кола осіб, які мають відповідати за позовом. Незалучення до участі у справі особи як співвідповідача за умови наявності обов`язкової процесуальної співучасті є підставою для відмови у задоволенні позову через неналежний суб`єктний склад. Судом в даній справі встановлено, що єдиним спадкоємцем [PERSON] за законом, яка пережила вказаного спадкодавця, була її донька [PERSON] , яка померла [INFO] . Згідно із частиною першою статті 16 Закону України «Про місцеве самоврядування» органи місцевого самоврядування є юридичними особами і наділяються цим та іншими законами власними повноваженнями, в межах яких діють самостійно і несуть відповідальність за свою діяльність відповідно до закону. Частиною п`ятою цієї статті визначено, що від імені та в інтересах територіальних громад права суб`єкта комунальної власності здійснюють відповідні ради. Згідно з частинами першою, четвертою статті 60 Закону України «Про місцеве самоврядування» територіальним громадам сіл, селищ, міст, районів у містах належить право комунальної власності на рухоме і нерухоме майно, у тому числі на житловий фонд. Районні та обласні ради здійснюють управління об`єктами їхньої спільної власності, що задовольняють спільні потреби територіальних громад від імені територіальних громад сіл, селищ, міст. За змістом положень ч.1, 3 ст.1277 ЦК України, у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття орган місцевого самоврядування за місцезнаходженням нерухомого майна, а за відсутності нерухомого майна - місцезнаходженням основної частини рухомого майна зобов`язаний подати до суду заяву про визнання спадщини відумерлою. Спадщина, визнана судом відумерлою, переходить у власність територіальної громади за місцезнаходженням нерухомого майна, а за відсутності нерухомого майна - місцезнаходженням основної частини рухомого майна. Статтею 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Частинами 1, 2 ст. 1220 ЦК України визначено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу). Європейський суд з прав людини неодноразово зазначав, що формулювання законів не завжди чіткі. Тому їх тлумачення та застосування залежить від практики. І роль розгляду справ у судах полягає саме у тому, щоб позбутися таких інтерпретаційних сумнівів з урахуванням змін у повсякденній практиці (рішення від 11 листопада 1996 року у справі «Кантоні проти Франції», заява № 17862/91, § 31-32; від 11 квітня 2013 року у справі «Вєренцов проти України», заява № 20372/11, § 65). Судові рішення повинні бути розумно передбачуваними (рішення від 22 листопада 1995 року у справі «S. W. проти Сполученого Королівства», заява № 20166/92, § 36). У відповідності до статті 50 ЦПК України позов може бути пред`явлений спільно кількома позивачами або до кількох відповідачів. Кожен із позивачів або відповідачів щодо другої сторони діє в цивільному процесі самостійно. Участь у справі кількох позивачів і (або) відповідачів (процесуальна співучасть) допускається, якщо: предметом спору є спільні права чи обов`язки кількох позивачів або відповідачів; права та обов`язки кількох позивачів чи відповідачів виникли з однієї підстави; предметом спору є однорідні права і обов`язки. Відповідач - це особа, яка, на думку позивача, або відповідного правоуповноваженого суб`єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача. Відповідач залучається до справи у зв`язку з позовною вимогою, яка пред`являється до нього. У пункті 39 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26 лютого 2020 року у справі № 304/284/18 (провадження № 14-517цс19) зазначено, що належним відповідачем має бути така особа, за рахунок якої можливо задовольнити позовні вимоги. Суд захищає порушене право чи охоронюваний законом інтерес позивача саме від відповідача (близькі за змістом висновки сформульовані у пункті 7.17 постанови Великої Палати Верховного Суду від 25 червня 2019 року у справі № 910/17792/17). За наведених обставин і сталої судової практики Верховного Суду можна дійти висновку, що вирішуючи питання про склад осіб, які братимуть участь у справі, суд повинен враховувати характер спірних правовідносин, визначену ним норму матеріального права, яка підлягає застосуванню до правовідносин, та матеріально-правовий інтерес у вирішенні справи. У разі пред`явлення позову до неналежного відповідача або не до всіх відповідачів суд не вправі зі своєї ініціативи і без згоди позивача залучати інших відповідачів до участі у справі як співвідповідачів відповідачів. Суд зобов`язаний вирішити справу за тим позовом, що пред`явлений, і стосовно тих відповідачів, які зазначені у ньому. За клопотанням позивача у разі неможливості розгляду справи без участі співвідповідача чи співвідповідачів у зв`язку з характером спірних правовідносин суд залучає його чи їх до участі у справі, що визначено статтею 51 ЦПК України. Неналежна сторона у цивільному процесі - це особа, стосовно якої суд встановив, що вона не є ймовірним суб`єктом тих прав, свобод, законних інтересів чи юридичних обов`язків, щодо яких суд повинен ухвалити рішення, і у зв`язку з цим проведено її заміну або ухвалено рішення про відмову в позові. Належними сторонами у справі є особи, між якими виник спір, який є предметом розгляду та вирішення судом, і які є суб`єктами спірних матеріальних правовідносин. У справі, яка розглядається в даному провадженні, встановлено, що на час її передачі в провадження головуючої у справі - судді Гаврилової О.В. та розгляду судом, спадкоємців за законом у заповідача вже не було. При цьому позивачем було визначено відповідачами двох осіб [PERSON] , [PERSON] , які не є спадкоємцями як за законом, так і за заповітом від 08 серпня 2015 року, отже за вимогою про визнання цього заповіту недійсним позов пред`явлено до неналежних відповідачів. Разом із тим, заяву про залучення співвідповідача - Київську міську раду позивачем подано не було, а єдиний спадкоємець за законом, який був живим на час відкриття провадження у справі - [PERSON] також до участі у справі не залучалась, третьою особою (а не відповідачем) було залучено Орган опіки та піклування Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації в інтересах недієздатної [PERSON] . Пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови у задоволенні позову. Подібний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц (провадження № 14-61цс18). Тобто, пред`явлення позову до неналежного складу відповідачів є самостійною підставою для відмови в позові, вирішення позову з неналежним складом відповідачів не може мати наслідки встановлення судом обставин справи та викладення у рішенні відповідних висновків щодо відмови в позові з інших підстав. Зважаючи на викладене, оскільки позивачем до участі у цій справі не залучено як співвідповідача Київську міську раду за вимогою про визнання недійсним заповіту від 08 серпня 2015 року, суд убачає підстави для відмови в задоволенні вимоги позивача про визнання цього заповіту недійсним. З огляду на викладене, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову - визнання недійсними заповітів від 21 серпня 2015 року та [INFO]. В частині визнання недійсним заповіту від 08 серпня 2015 року суд відмовляє у зв`язку із пред`явленням цієї вимоги позову до неналежного складу відповідачів. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, пропорційно розміру задоволених позовних вимог, з відповідача [PERSON] на користь [PERSON] підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору в сумі 960,00 грн, з відповідача [PERSON] на користь [PERSON] - судові витрати по сплаті судового збору в сумі 320,00 грн. Крім того, враховуючи оплату [PERSON] за проведення експертизи (т.5 а.с.128), пропорційно розміру задоволених позовних вимог, з відповідача [PERSON] на користь [PERSON] підлягають стягненню судові витрати пов`язані із проведенням експертизи в сумі 18 827,90 грн, з відповідача [PERSON] на користь [PERSON] - судові витрати пов`язані із проведенням експертизи в сумі 6 275,97 грн. Враховуючи наведене та

Outcome: partial