Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-15 00:00:00

14 травня 2024 року [PERSON] звернувся до Варвинського районного суду Чернігівської області із зазначеною заявою та просить суд встановити факт смерті [PERSON] , [INFO] , уродженця с. Савинці Срібнянського району Чернігівської області, громадянина України, який помер [INFO] у с. Ромашкине Сакського району Автономної Республіки Крим. В обґрунтування заявлених вимог посилається на те, що у 2008 році його батько [PERSON] , [INFO] , виїхав на постійне місце проживання до Автономної Республіки Крим за адресою: [ADDRESS] . Оскільки з 20 лютого 2014 році територія Автономної Республіки Крим була окупована, між нами був втрачений будь-який зв`язок. Як стало пізніше відомо заявнику, [INFO] його батько [PERSON] помер. Місцем смерті останнього є тимчасово окупована територія с. Ромашкине Сакського району АРК. У зв`язку з цим, у силу відсутності у заявника фактичної змоги отримати належний медичний документ про смерть батька, можливість отримати відповідне свідоцтво про його смерть у Прилуцькому відділі державної реєстрації актів цивільного стану у Прилуцькому районі Чернігівської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції відсутня. Встановлення факту смерті батька необхідно заявникові для реєстрації його смерті на території України, у встановленому законом порядку, отримання відповідного свідоцтва про його смерть для можливості реалізації належних заявникові спадкових прав. Ухвалою Варвинського районного суду Чернігівської області від 15 травня 2024 року провадження по справі відкрито та призначено до розгляду в порядку окремого провадження на 16 травня 2024 року. Заявник [PERSON] , будучи належно повідомленим про дату, час та місце розгляду справи (а.с. 16), у судове засідання не з`явився. У прохальній частині заяви наполягав на здійсненні розгляду справи без його участі, підтримавши заявлені вимоги. Заінтересована особа Прилуцький відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Прилуцькому районі Чернігівської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, свого представника в судове засідання не направили, про місце, дату та час судового розгляду повідомлялися у встановленому законом порядку (а.с. 17). Зі змісту ст. 223, 294 ЦПК України вбачається, що неявка належно повідомлених заявника та заінтересованих осіб не перешкоджає розгляду справи. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заява підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що батьками заявника [PERSON] , відповідно до копії його свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 09 січня 1968 року (а.с. 5), є [PERSON] та [PERSON] . Згідно з паспортними відомостями - [PERSON] , [INFO] , є уродженцем с. Савинці Срібнянського району Чернігівської області. Остання відома адреса місця реєстрації: [ADDRESS] . Паспорт громадянина України серії [NUMBER] , виданий 16 квітня 1996 року Срібнянським РВ УМВС України в Чернігівській області (а.с. 6-7). Як вбачається з копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 21 січня 2022 року, так званим, «99100028 Сакским районным отделом записи актов гражданского состояния Департамента записи актов гражданского состояния Министерства юстиции Республики Крым», [PERSON] , [INFO] , уродженець с. Савинці Срібнянського району Чернігівської області, помер [INFO] о 23 год. 31 хв., місце смерті - російська федерація, Республіка Крим, Сакський район, с. Ромашкине, запис акта про смерть №170229910002800095006 від 21 січня 2022 року (а.с. 8). Згідно з копією справки №23 від 24 січня 2022 року, виданої так званою адміністрацією Ромашкинського сільського поселення Сакського району Республіки Крим, [PERSON] , [INFO] , до моменту смерті [INFO] був зареєстрований за постійним місцем проживання і проживав з 25 жовтня 2008 року за адресою: [ADDRESS] (а.с. 9). Оскільки вищевказані документи, які видані органами тимчасово окупованої влади є неприйнятними для українських органів реєстрації, то 13 квітня 2024 року начальник Прилуцького відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Прилуцькому районі Чернігівської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції відмовив [PERSON] у проведенні державної реєстрації смерті [PERSON] , з підстав відсутності необхідних документів для здійснення відповідної реєстрації смерті (а.с. 10) Суд зважає, що згідно з п. 8 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Особливості провадження у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України визначені статтею 317 ЦПК України. Відповідно до абз. 2 ч. 1 ст. 317 ЦПК України заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їх представниками до суду за межами такої території України. Відносини, пов`язані з проведенням державної реєстрації актів цивільного стану, внесенням до актових записів цивільного стану змін, їх поновленням і анулюванням, засади діяльності органів державної реєстрації актів цивільного стану врегульовано Законом України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану». Згідно з приписами ст. 17 вказаного Закону державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: 1) документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою; 2) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Відповідно до приписів «Інструкції щодо заповнення та видачі лікарського свідоцтва про смерть», затвердженої наказом МОЗ України від 08 серпня 2006 року №\~545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25 жовтня 2006 року за №1152/13026, для забезпечення реєстрації смерті в органах реєстрації актів цивільного стану закладом охорони здоров`я видається лікарське свідоцтво про смерть (форма №106/о). Лікарське свідоцтво про смерть видається такими закладами охорони здоров`я: лікарнями, амбулаторно-поліклінічними закладами, диспансерами, пологовими будинками, санаторіями, патолого-анатомічними бюро, бюро судово-медичної експертизи. Згідно зі ст. 1, 3 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» №1207-VII від 15 квітня 2014 року тимчасово окупована російською федерацією територія України є невід`ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України. Відповідно до ч. 1-3 ст. 9 Закону України №1207-VII від 15 квітня 2014 року державні органи та органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до Конституції та законів України, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території діють лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. Відповідно до ст. 18 вказаного Закону громадянам України гарантується дотримання у повному обсязі їхніх прав і свобод, передбачених Конституцією України, у тому числі соціальних, трудових, виборчих прав та права на освіту, після залишення ними тимчасово окупованої території. До складу тимчасово окупованої території України, визначеної Верховною Радою України, входять тимчасово окуповані території України, особливий правовий режим яких встановлено відповідно до Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України». Відповідно до Наказу Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України «Про затвердження Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією» від 22 грудня 2022 року №309, в редакції від 07 травня 2024 року, Автономна Республіка Крим включена до переліку територій тимчасово окупованих російською федерацією з 20 лютого 2014 року, на яких органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження. Відповідно до п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. У пункті 13 вказаної Постанови роз`яснено, що заявник зобов`язаний обґрунтувати свою заяву посиланнями на докази, що достовірно свідчать про смерть особи у певний час і за певних обставин. Частинами 1, 2, 4 ст. 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Таким чином, відсутність медичного документа встановленої форми про смерть батька позбавляє заявника [PERSON] можливості отримати у відповідному державному органі України свідоцтво про його смерть, а тому судовий розгляд відповідає інтересам заявника, оскільки іншого способу захисту свого права, крім судового, він не має. Факт смерті [PERSON] , [INFO] , у с. Ромашкине Сакського району АР Крим підтверджується матеріалами справи, зокрема, копією справки №23 від 24 січня 2022 року та копією свідоцтва про смерть, які видані на тимчасово окупованій території України органами, створеними всупереч законодавству України. Відповідно до ч. 2 ст. 319 ЦПК України рішення суду про встановлення факту, який підлягає реєстрації в органах державної реєстрації актів цивільного стану або нотаріальному посвідченню, не замінює собою документів, що видаються цими органами, а є тільки підставою для одержання зазначених документів. Згідно з ч. 1 ст. 5 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» Україна вживає всіх необхідних заходів щодо гарантування прав і свобод людини і громадянина, передбачених Конституцією та законами України, міжнародними договорами, усім громадянам України, які проживають на тимчасово окупованій території. Встановлення факту смерті [PERSON] необхідно заявникові для можливості реалізації його спадкових прав. Оскільки заявник є громадянином України та проживає в с. Озеряни Прилуцького району Чернігівської області, а його батько помер на території АР Крим, тобто на тимчасово окупованій території України, у заявника відсутня можливість зареєструвати факт смерті свого батька, то він через об`єктиві перешкоди не може отримати свідоцтво про смерть батька відповідного зразка. На підставі вищевикладеного, враховуючи обставини справи, зокрема, те, що смерть [PERSON] сталася на тимчасово окупованій території України, у заявника відсутня можливість зареєструвати факт смерті свого батька, оскільки будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законодавством України, суд вважає за необхідне задовольнити заяву про встановлення факту смерті громадянина України [PERSON] на тимчасово окупованій території АР Крим. На підставі викладеного,

Outcome: approved