Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-14 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог: ТОВ «ФК «РІАЛЬТО» звернулось до суду із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовні вимоги позивач мотивує тим, що відповідно до укладеного договору № 210118-23470-4 від 18.01.2021 між ТОВ «Фінансова компанія «Фінанс Інновація» (торгова марка «MONETKA») та [PERSON] , останній отримав кредит у розмірі 5000 грн., строком на 30 днів, шляхом переказу на його платіжну картку № [NUMBER] , емітовану АТ «СЕНС БАНК», зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1,99 % від суми кредиту за кожен день користування, та 3,5 % від залишку суми кредиту за кожен день прострочення терміну повернення кредиту. Вказаний кредитний договір не відноситься до споживчого кредитування, був укладений в електронному вигляді шляхом реєстрації відповідача на вебсайті в мережі Інтернет https://monetka.ua або https://monetka.com.ua, та підписання Кредитного договору здійснювалось електронним підписом з одноразовим ідентифікатором, відповідно до Закону України «Про електронну комерцію». Підписання Кредитного договору електронним підписом з одноразовим ідентифікатором є прямою і безумовною згодою відповідача з умовами Кредитного договору, Правилами надання грошових коштів у позику в тому числі і на умовах фінансового кредиту, з яким він ознайомилася перед підписанням Кредитного договору та отриманням кредиту. Відповідач [PERSON] підписав Кредитний договір 18.01.2021 о 14:42:49 год. шляхом введення одноразового ідентифікатора 251261 в особистому кабінеті на вебсайті в мережі Інтернет https://monetka.ua або https://monetka.com.uа. 11.06.2021 між ТОВ «Фінансова компанія «Фінанс Інновація» (Кредитор) та ТОВ «ФК «Ріальто» (Новий кредитор) було укладено Договір відступлення права вимоги № 11/06/2021-Р/М-1 від 11.06.2021, відповідно до умов якого право вимоги за Договором № 210118-23470-4 від 18.01.2021 перейшло до ТОВ «ФК «Ріальто». Відповідач не повернув своєчасно суму кредиту та нараховані відсотки для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, відповідно до умов кредитного договору, у зв`язку із чим виникла заборгованість за кредитним договором № 210118-23470-4 від 18.01.2021, яка станом на 05.02.2024 становить 28810 грн. 00 коп., яка складається з: 5000 грн. - заборгованість за кредитом; 2985 грн. 00 коп. - заборгованість за нарахованими процентами відповідно до п. 1.2. Кредитного договору за ставкою 1,99% за кожен день користування кредитом за період з 18.01.2021 по 17.02.2021 (включно); 20825,00 грн. - заборгованість за нарахованими процентами відповідно до п. 3.3. Кредитного договору за ставкою 3,5% від суми несвоєчасно повернутого Кредиту (грошових коштів) за кожний день прострочення за період з 18.02.2021 по 16.06.2021 (включно) відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України. При цьому нарахування процентів за Договором № 210118-23470-4 від 18.01.2021 зупинено 16.06.2021 відповідно до п. 4.6 Правил. Сума заборгованості за кредитним договором відповідно до акту приймання передачі прав № 1 від 11.06.2021 до договору відступлення права вимоги № 11/06/2021-Р/М-1 становить 28810,00 грн. Короткий зміст заперечень відповідача. Від відповідача [PERSON] поступили письмові пояснення на позовну заяву, в яких зазначено, що він частково визнає позовні вимоги та не погоджується з розміром заборгованості, визначеним позивачем. Так, згідно умов кредитного договору № 210118-23470-4 від 18.01.2021 було надано кредит у розмірі 5000,00 грн. строком на 30 днів зі сплатою відсотків за ст. 1048 ЦКУ за користування кредитом за відсотковою ставкою у розмірі 1,99 % від суми кредиту за кожен день користування, та зі сплатою відсотків за ст. 625 ЦКУ за відсотковою ставкою у розмірі 3,5% від залишку суми кредиту за кожен день прострочення терміну повернення кредиту. Згідно п. 3.3. Кредитного договору, у разі порушення строків повернення кредиту встановленим п. 1.3. Кредитного договору, позичальник сплачує плату за неправомірне користування кредитом за процентною ставкою у розмірі 3,5% від суми несвоєчасного повернутого кредиту за кожен день користування кредитом понад строк, зазначений у п.1.3. цього договору. Сторони домовились, що процента ставка визначена в цьому пункті договору, нараховується відповідно ч. 2 ст. 625 ЦК України. Позивачем зазначено на арк. 7 позовної заяви про те, що визначені вказаною умовою договору проценти не є процентами в розумінні ст. 1048 ЦК України за правомірне користування кредитом, а є мірою відповідальності за прострочення грошового зобов`язання боржником відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України у розмірі, визначеному договором - 3,5 % за кожен день прострочення. Кредитний договір укладений в період дії карантинних обмежень на території України, дія яких закінчилася 01.07.2023, тому, застосування відповідальності за прострочення грошового зобов`язання боржником відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України у розмірі, визначеному договором - 3,5 % за кожен день прострочення не застосовується по позичальника з наступних підстав: 1.Положення ЗУ «Про споживче кредитування» застосовуються до даних спірних правовідносин тому, що згідно ч. 3 ст. 3 ЗУ «Про споживче кредитування» до кредитів у формі кредитування рахунку зі строком погашення кредиту, що становить від одного до трьох місяців або на вимогу, застосовуються лише вимоги частини першої, пунктів 1 і 2 частини другої статті 7, статей 8-10, частин першої - четвертої статті 12, статті 13, частини шостої статті 15, статті 18, статті 21 цього Закону, а також: положення щодо врегулювання простроченої заборгованості. Кредит був наданий йому на особисті потреби строком на 30 днів, тобто, є споживчим кредитом, спори за яким регулюються ЗУ «Про споживче кредитування». 2.В період дії карантинних обмежень та воєнного стану відповідальність до боржника в порядку ст.ст. 610, 611, 612, 623, 625 ЦКУ та за умовами кредитного договору, які регулюють відповідальність за невчасне повернення кредиту, через порушення строків оплати - не застосовується до боржника, згідно п. 6 та п. 6-1 Прикінцевих та перехідних положень ЗУ «Про споживче кредитування». 3.Згідно п. 6 Прикінцевих та перехідних положень ЗУ «Про споживче кредитування», у разі прострочення споживачем у період дії карантинних обмежень виконання зобов`язань за договором про споживчий кредит споживач звільняється від відповідальності перед кредитодавцем за таке прострочення навіть, якщо така відповідальність передбачена умовами кредитного договору. 4.Згідно ч. 3 ст. 21 ЗУ «Про споживче кредитування», сукупна сума неустойки (штраф, пеня) та інших платежів, що підлягають сплаті споживачем за порушення виконання його зобов`язань на підставі договору про споживчий кредит, загальний розмір кредиту за яким не перевищує розміру однієї мінімальної заробітної плати, не може перевищувати розміру подвійної суми, одержаної споживачем за таким договором, і не може бути збільшена за домовленістю сторін. За порушення виконання споживачем зобов`язань за договором про споживчий кредит, загальний рсзмір кредиту за яким не перевищує розміру однієї мінімальної заробітної плати, процентна ставка за кредитом, порядок її обчислення, порядок сплати процентів не можуть бути змінені у бік погіршення для споживача. Згідно відомостей на офіційному ресурсі (вебсайті) Міністерства фінансів України, з 01.01.2021 розмір мінімальної заробітної плати становив 6000 грн., що є більшим ніж тіло наданого кредиту. Тому, збільшення відсоткової ставки нарахування відсотків в бік погіршення (збільшення) заборонено ст. 21 ЗУ «Про споживче кредитування». Отже, п. 3.3. Кредитного договору встановлено розмір процентної ставки, відповідно до ч. 2. ст. 625 Цивільного кодексу України, як відповідальність за порушення грошового зобов`язання, від якої звільнений боржник згідно п. 6 та п. 6-1 Прикінцевих та перехідних положень ЗУ «Про споживче кредитування». Тому проценти за неправомірне фактичне користування грошовими коштами за ст. 625 ЦКУ в розмірі 20825,00 грн. - не підлягають до стягнення в період дії карантинних обмежень тому, що їх нарахування регулюють положення кредитного договору, що регулюють відповідальність позичальника, від якої звільнений боржник в період дії карантинних обмежень та воєнного стану згідно п. 6 та п. 6-1 Прекінцевих та перехідних положень ЗУ «Про споживче кредитування». Таким чином, за кредитним договором № 210118-23470-4 від 18.01.2021 заборгованість повинна становити суму в розмірі 7985 грн., з яких: тіло наданого кредиту - 5000 грн., та відсотки за користування кредитом за ст. 1048 ЦКУ в сумі 2985 грн. за 30 днів кредитування. Також зазначає, що розмір витрат на правничу допомогу в розмірі 9000 грн. вважає завищеним, не співмірним з обсягом справи та розміром боргу за кредитним договором. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі № 922/1964/21 зауважено, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. Подібний висновок викладений і у пункті 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі 904/4507/18. Тому, розмір витрат на правничу допомогу підлягає зменшенню судом. Стислий виклад позиції сторін: Представник позивача в судове засідання не з`явився, однак від нього поступила письмова заява, в якій просить справу слухати у його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі з підстав, зазначених в позовній заяві. Просить суд ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача [PERSON] в користь ТОВ «ФК «Ріальто» заборгованість в сумі 28810,60 грн., та стягнути сплачені судові витрати по справі. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час і місце слухання справи повідомлявся завчасно належним чином, рекомендованою кореспонденцією, СМС-повідомленнями та телефонограмою на номер мобільного телефону. Про причини неявки не повідомив, заяви про слухання справи у його відсутності не поступало. При цьому про обізнаність відповідача з розглядом даної справи свідчать подані ним заяви про відкладення судових засідань та про ознайомлення з матеріалами справи, а також подані ним письмові пояснення на позовну заяву. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Процесуальні дії у справі: Ухвалою судді Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 13.02.2024 по даній справі відкрито спрощене позовне провадження з викликом сторін та призначено судове засідання для розгляду справи по суті. Також даною ухвалою задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів. Фактичні обставини справи, встановлені судом: Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 18.01.2021 між ТОВ «Фінансова компанія «Фінанс Інновація» та відповідачем [PERSON] укладено договір № 210118-23470-4, згідно якого останній отримав кредит у розмірі 5000,00 грн строком на 30 днів, шляхом переказу на платіжну картку № № [NUMBER] , емітовану АТ «СЕНС БАНК», зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1,99% від суми кредиту за кожен день користування, та 3,5% від залишку суми кредиту за кожен день прострочення терміну повернення кредиту (а.с. 12-13). Даний договір укладений в електронному вигляді шляхом реєстрації відповідача на вебсайті в мережі Інтернет https://monetka.ua, та підписаний електронним підписом з одноразовим ідентифікатором відповідно до Закону України «Про електронну комерцію». На підтвердження укладення договору позивачем надано витяги з інформаційно-телекомунікаційної системи https://monetka.ua по анкеті-заяві на кредит № 717741 від 18.01.2021 та по хронології дій щодо укладення кредитного договору № 210118-23470-4 від 18.01.2021, де вказано вчинені сторонами дії з укладення електронного кредитного договору та умови, які вони погодили. Номер мобільного телефону клієнта вказано [NUMBER] (а.с. 16-17). Довідка за вих. № 62178 від 08.01.2024 свідчить про те, що смс-повідомлення від альфа-імені «Monetka» з текстом «Для подтверджения согласия с условиями Договора введите 251261» було доставлено на номер [NUMBER] за допомогою сервісу ТОВ «Мобізон» 18.01.2021 о 14:42:35 год. (а.с. 18). На виконання ухвали суду про витребування доказів, АТ «СЕНС БАНК» на адресу суду надіслано інформацію по картковому рахунку [PERSON] , відкритому в АТ «СЕНС БАНК», та виписку по картковому рахунку за період з 18.01.2021 по 23.01.2021. Згідно наданої інформації вбачається, що на [PERSON] емітовано картку № [NUMBER] (IBAN [NUMBER] ). Номер телефону, на який відправляється інформація про підтвердження операцій (фінансовий номер телефону) за платіжною карткою № [NUMBER] в період з 18.01.2021 по 23.01.2021, та який знаходиться в анкетних даних [NUMBER] . Виписками по картці та рахунку клієнта [PERSON] , а також платіжним документом № 357514053 від 18.01.2021, підтверджується те, що 18.01.2021 Monetka поповнило карту клієнта на суму 5000 грн (а.с. 14, 79-84). Відповідно до договору про відступлення права вимоги № 11/06/2021-Р/М-1 від 11.06.2021, та додатками до нього, ТОВ «Фінансова компанія «Фінанс Інновація» відступило ТОВ «ФК «Ріальто» права вимоги за кредитними договорами, в тому числі за договором № 210118-23470-4 від 18.01.2021, укладеним з відповідачем [PERSON] (а.с. 36-42). Згідно з розрахунком заборгованості по договору № 210118-23470-4 від 18.01.2021, станом на 05.02.2024 загальна сума заборгованості [PERSON] становить 28810,00 грн., яка складається з: 5000 грн. - заборгованість за кредитом; 2985 грн. 00 коп. - заборгованість за нарахованими процентами відповідно до п. 1.2. Кредитного договору за ставкою 1,99% за кожен день користування кредитом за період з 18.01.2021 по 17.02.2021 (включно); 20825,00 грн. - заборгованість за нарахованими процентами відповідно до п. 3.3. Кредитного договору за ставкою 3,5% від суми несвоєчасно повернутого Кредиту (грошових коштів) за кожний день прострочення за період з 18.02.2021 по 16.06.2021 (включно) відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України (а.с. 15). Відповідач належним чином оплату за кредитним договором не здійснювала, внаслідок чого утворилась заборгованість. Мотиви, з яких виходить суд та застовані норми права: Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 ЦК України). За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. У відповідності до ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Згідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). Частиною 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України). Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства (ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України). Особливості укладення кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію» (далі - Закон). У ст. 3 Закону визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. За змістом ч.ч. 3, 4 та 6 ст. 11 Закону, електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Відповідно до ч. 12 ст. 11 Закону, електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Статтею 12 Закону визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Як встановлено судом, між ТОВ «ФК «Фінанс Інновація» та [PERSON] 18.01.2021 був укладений кредитний договір № 210118-23470-4, відповідно до якого останній отримала кредит в сумі 5000 грн. Умови користування (строки повернення, проценти за користування, загальний розмір кредиту, тощо) визначені крединим договором та доведені до відома сторін, що підтверджується їх підписами у договорі. Кредитний договір був укладений в електронному вигляді шляхом реєстрації відповідача на веб-сайті в мережі Інтернет monetka.ua, та підписання кредитного договору здійснено електронним підписом одноразовим ідентифікатором відповідно до ст.ст. 11, 12 Закону України «Про електронну комерцію». ТОВ «ФК «Фінанс Інновація» свої зобов`язання перед відповідачем за кредитним договором виконало, та надало йому кредит в розмірі 5000,00 грн., шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку відповідача. Відповідач належним чином оплату за кредитним договором не здійснював, у зв`язку із чим утворилась заборгованість по спраті кредиту та відсотках за користування кредитом. Таким чином суд дійшов висновку, що підписавши електронний договір шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, що свідчить про факт укладення договору, відповідач ознайомився із запропонованими умовами та погодився з ними, отримав кредитні кошти, однак зобов`язання щодо повернення цих коштів та сплати відсотків за користування ними не виконав, у зв`язку з чим утворилася заборгованість на загальну суму 28810,00 грн., яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Суд, враховуючи факт підписання відповідачем електронного договору шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, дійшов висновку, що укладення договору № 210118-23470-4 від 18.01.2021 узгоджується з нормами ЦК України та Закону України «Про електронну комерцію». Також із вище викладеного слідує, що із запропонованими умовами ТОВ «Фінансова компанія «Фінанс Інновація» відповідач ознайомився та погодився з ними, оскільки, за протилежного, не відбулося б накладання електронного підпису. Крім того, наведене вище підтверджується і частковим визнанням [PERSON] заборгованості перед позивачем в розмірі 7985,00 грн, яка складається з 5000,00 грн. заборгованості за тілом кредиту, та 2985,00 грн. заборгованості за нарахованими процентами відповідно до п. 1.2 кредитного договору за період з 18.01.2021 по 17.02.2021 (включно). Щодо заперечень відповідача в частині вимоги про стягнення з нього 20825,00 грн. заборгованості за нарахованими процентами відповідно до п. 3.3 кредитного договору за період з 18.02.2021 по 16.06.2021 (включно) відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, то суд приходить до висновку, що такі не заслуговують на увагу, оскільки в п. 3.3. договору № 210118-23470-4 від 18.01.2021 сторони погодили розмір процентної ставки відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України як відповідальність за порушення грошового зобов`язання. Оскільки відповідач порушив умови договору щодо своєчасного повернення кредиту та сплати процентів за користування кредитними коштами, то йому правомірно нараховано додаткові відсотки за п. 3.3 договору. Крім того, відповідач не спростував наданий позивачем розрахунок заборгованості, доказів належного виконання взятих на себе зобов`язань за умовами договору не надав. Доводи відповідача про те, що укладений між сторонами кредитний договір є таким, що відноситься до договорів про споживче кредитування, та до даних спірних правовідносин підлягає застосуванню положення п. 6 розділу IV Закону України «Про споживче кредитування», суд відхиляє з огляду на таке. Відповідно до преамбули Закону України «Про споживче кредитування» цей Закон визначає загальні правові та організаційні засади споживчого кредитування в Україні відповідно до міжнародно-правових стандартів у цій сфері. Згідно з п.п. 10, 11 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про споживче кредитування», у цьому Законі терміни вживаються в такому значенні: споживче кредитування - правовідносини щодо надання, обслуговування та повернення споживчого кредиту, а споживчий кредит (кредит) - грошові кошти, що надаються споживачу (позичальникові) на придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. З п. 1.1 договору № 210118-23470-4 від 18.01.2021, укладеного між ТОВ «Фінансова компанія «Фінанс Інновація» та [PERSON] , вбачається, що кредит надається не на споживчі цілі (а.с. 12). Враховуючи викладене, доводи відповідача про застосування до спірних правовідносин положень Закону України «Про споживче кредитування» в частині заборони застосовувати санкції за прострочення виконання зобов`язання є безпідставними, оскільки сторони обумовили в договорі вид кредитного зобов`язання. Щодо розподілу судових витрат суд зазначає наступне. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. За подання до суду позовної вимоги про стягнення з відповідача [PERSON] заборгованості за кредитним договором в сумі 28810,00 грн., позивачем ТОВ «Фінансова компанія «Ріальто» сплачено судовий збір відповідно до вимог Закону України «Про судовий збір» в розмірі 2422,40 грн. За результатами розгляду справи суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог ТОВ «Фінансова компанія «Ріальто», тому відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України сплачений позивачем судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Щодо вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правничу допомогу суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 59 Конституції України, кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Право учасників справи користуватися правничою допомогою передбачено також ч. 1 ст. 15 ЦПК України. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом (ч. 2 ст. 15 ЦПК України). У відповідності до ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення, є однією із основних засад (принципів) цивільного судочинства (п. 12 ч. 3 ст. 2 ЦПК України). Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору. Згідно ч.ч. 1-4 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правової допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Частиною 8 ст. 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. При цьому, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (§ 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (§§ 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (§ 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд, зокрема, в постанові від 15.04.2020 у справі № 199/3939/18-ц (провадження № 61-15441св19). На підтвердження понесених витрат на правову допомогу позивачем разом із позовною заявою було надано договір № 02/06/2022 про надання юридичних послуг від 02.06.2022, укладений між ТОВ «ФК «Ріальто» та ФОП Руденком К.В. , який згідно свідоцтва № [NUMBER] від 23.10.2018 має право на заняття адвокатською діяльністю (а.с. 44-46); довіреність від 15.03.2023, якою ТОВ «ФК «Ріальто» уповноважило адвоката Руденка К.В. представляти його інтереси в судах України з усіма правами, які надані позивачу, відповідачу, третій особі та потерпілому (а.с. 47); акт приймання-передачі наданих послуг № 194 від 29.12.2023 (а.с. 48-49); платіжну інструкцію № 1044 від 29.12.2023 про оплату за надання юридичних послуг (а.с. 50). Розділом 3 договору № 02/06/2022 про надання юридичних послуг від 02.06.2022 визначено вартість послуг та порядок їх розрахунків, зокрема вартість складання позовної заяви про стягнення заборгованості з боржника становить 8000 грн, складання та надсилання адвокатського запиту - 1000 грн. Згідно з актом приймання-передачі наданих послуг № 194 від 29.12.2023, та витягом з реєстру № 1 до акту приймання-передачі наданих послуг від 29.12.2023, ФОП Руденком К.В. у відповідності до умов укладеного договору здійснено підготовку позовних заяв про стягнення заборгованості та складання адвокатських запитів про витребування доказів щодо боржників, в тому числі і щодо [PERSON] за договором № 210118-23470-4 від 18.01.2021. Вартість наданих послуг становить 9000 грн. Оцінюючи зазначені докази суд приходить до висновку, що вони є належними та підтверджують понесені позивачем витрати на професійну правничу допомогу у даній справі. При цьому частково враховує доводи сторони відповідача щодо неспівмірності витрат на правничу допомогу та, врахувавши характер виконаної адвокатом роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, а також критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, її складності та виконаної адвокатом роботи, усталеної практики у даній категорії справи, критерію необхідності та значимості процесуальних дій у справі, приходить до висновку про наявність підстав для зменшення їх розміру та стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 5000 грн. Висновки суду: Враховуючи викладене, дослідивши та проаналізувавши подані письмові докази, суд приходить до висновку що позовні вимоги ТОВ «ФК «Ріальто» підлягають задоволенню, та з [PERSON] на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором № 210118-23470-4 від 18.01.2021 станом на 05.02.2024 в розмірі 28810,00 грн., з яких: 5000 грн. - заборгованість за кредитом; 2985 грн. 00 коп. - заборгованість за нарахованими процентами відповідно до п. 1.2. Кредитного договору за ставкою 1,99% за кожен день користування кредитом за період з 18.01.2021 по 17.02.2021 (включно); 20825,00 грн. - заборгованість за нарахованими процентами відповідно до п. 3.3. Кредитного договору за ставкою 3,5% від суми несвоєчасно повернутого Кредиту (грошових коштів) за кожний день прострочення за період з 18.02.2021 по 16.06.2021 (включно) відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судові витрати підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, зокрема: 2422,40 грн. судового збору та 5000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу, а всього 7422,40 грн. На підставі ст.ст. 6, 207, 625, 626, 628, 638, 1048, 1054, 1055 ЦК України, ст.ст. 3, 11, 12 ЗУ «Про електронну комерцію», преамбули та ст. 1 ЗУ «Про споживче кредитування»,

Outcome: approved