Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-14 00:00:00

08.04.2024 року голова Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради Ірина Джурик в інтересах малолітнього [PERSON] звернулася до Шевченківського районного суду м.Львова із позовною заявою до [PERSON] , за участю третьої особи: [PERSON] про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів . В обгрунтування позову покликається на те, що на обліку у відділі «Служба у справах дітей» Шевченківського району управління «Служба у справах дітей» департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради перебуває малолітній [PERSON] , [INFO] . Малолітній [PERSON] є дитиною, що залишився без батьківського піклування, через неналежне виконання відповідачем своїх обов`язків щодо його виховання та утримання. Як зазначає представник позивача, рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 09.06.2021 у справі № 464/2059/21 матір дитини, [PERSON] , позбавлена батьківських прав відносно малолітнього [PERSON] , а батько дитини, [PERSON] , засуджений вироком Личаківського районного суду м. Львова від 22.02.2021 на 4 роки 3 місяці позбавлення волі та відбував покарання у державній установі «Личаківська виправна колонія (№ 30)». З часу звільнення з місць позбавлення волі [PERSON] у відділ «Служба у справах дітей» Шевченківського району не звертався та не ініціював питання щодо повернення йому малолітнього [PERSON] на виховання, а саме: фактично ухилився від виконання батьківських обов`язків, Враховуючи фактичне ухилення від виконання батьківських обов`язків покладених на них чинним законодавством України, з метою захисту прав та інтересів дитини, Шевченківською районною адміністрацією Львівської міської ради, як органом опіки та піклування надано висновок від 02.04.2024 №260001 -вих-44233 про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . У звязку з наведеним звернулися в суд з позовною заявою та просили таку задовольнити. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08.04.2024 вищезазначену справу передано до розгляду судді Донченко Ю.В. 10.04.2024 р. ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, призначено підготовче засідання. Ухвалою суду від 30.04.2024 р. закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити. Щодо винесення заочного рішення не заперечив. Відповідач в судове засідання не з`явився, хоча повідомлявся про час і місце розгляду справи, причини неявки відповідач [PERSON] суду не повідомив, відзиву на позовну заяву не надав, а тому оскільки в матеріалах справи достатньо доказів для розгляду справи без його участі, представник позивача не заперечував проти заочного розгляду справи, суд у відповідності до вимог статтей 280-283 ЦПК України вважає за можливе провести заочний розгляд справи на підставі наявних доказів. Третя особа [PERSON] просила позов задовольнити. Дослідивши зібрані по справі докази, з`ясувавши дійсні обставини справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Відповідно до вимог ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до положень ст. ст. 13,19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. На підставі ст. ст. 12, 81, 82 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду встановленої сили. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Судом встановлено, що згідно з на обліку у відділі «Служба у справах дітей» Шевченківського району управління «Служба у справах дітей» департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради перебуває малолітній [PERSON] , [INFO] . Відповідно до свідоцтва про народження серія [NUMBER] , виданого повторно 18.12.2019 року Личаківським районним у місті Львові відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області, актовий запис № 44, батьками малолітнього [PERSON] є [PERSON] та [PERSON] (а.с.8). Згідно наказу Управління «Служба у справах дітей» департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради від 09.09.2021 № 287, Малолітній [PERSON] , [INFO] перебуває на первинному обліку дітей, які залишились без батьківського піклування, дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування (а.с.10 зворот). Розпорядженням Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради від № 518 13.09.2021, малолітньому [PERSON] надано статус дитини, позбавленої батьківського піклування (а.с.11). Згідно Розпорядження Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради від 27.10.2021 № 578, опікуном малолітнього [PERSON] призначено [PERSON] . Опіка встановлена за адресою: [ADDRESS] (а.с.12). Рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 09.06.2021 у справі № 464/2059/21 матір дитини, [PERSON] , позбавлена батьківських прав відносно малолітнього [PERSON] (а.с.13-15). Батько дитини, [PERSON] , засуджений вироком Личаківського районного суду м. Львова від 22.02.2021 на 4 роки 3 місяці позбавлення волі та відбував покарання у державній установі «Личаківська виправна колонія (№ 30)» (а.с.16). Відповідно до листа державної установи «Личаківська виправна колонія (№30)» від 02.11.2023 № 9/4804 [PERSON] , [INFO] , 29 жовтня 2023 року звільнений по закінченні терміну відбування покарання із державної установи «Личаківська виправна колонія (№ 30)» (а.с.21). Згідно інформації державної установи «Личаківська виправна колонія (№30)» від 30.11.2023 № 9/5279, [PERSON] після звільнення із вищевказаної установи вибув за адресою: [ADDRESS] (а.с.22). Згідно відомостей відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ГУДМС України у Львівській області від 09.02.2024, [PERSON] у Львівській області не зареєстрований (а.с.23 зворот). З повідомлення відділу поліції № 1 Львівського районного управління поліції № 1 Головного управління Національної поліції від 15.02.2024 № 4127/41/01/13-24 вбачається, що встановити місце перебування [PERSON] не вдалося (а.с.24). Відповідно до листа КУЗТ «Львівський міський центр соціальних послуг та реабілітації «Джерело» від 14.03.2024 № 4-260315-3372, [PERSON] , у Шевченківське відділення соціальної роботи філії соціальної роботи та психологічної підтримки КУЗТ «Львівський міський центр соціальних послуг та реабілітації «Джерело» щодо отримання соціальних послуг не звертався (а.с.25). Висновком органу опіки та піклування Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради від 02.04.2024 №260001 -вих-44233, райдержадміністрація вважає доцільним позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітнього сина [PERSON] , [INFO] (а.с.28-29). Відповідно до ч. 1 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини передбачені ст.150 Сімейного кодексу України, та полягають, зокрема, в наступному: батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя та інше. Статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Статтею 12 вищезгаданого Закону передбачено, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. Держава надає батькам або особам, які їх замінюють, допомогу у виконанні ними своїх обов`язків щодо виховання дітей, захищає права сім`ї. Як зазначено у пунктах 15, 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» № 3 від 30 березня 2007 року із змінами і доповненнями від 19.12.2008р. - п. 15. позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. П. 16. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року ратифікованою постановою Верховної Ради України №789-ХІІ від 27.02.1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. В контексті пункту 2 ст. 8 Конвенції про права дитини, ЄСПЛ наголосив, що в усіх випадках основне значення має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини. Згідно ч. 1 ст. 9 Конвенції, визначення компетентними органами, що розлучення дитини з батьками необхідне застосовувати в якнайкращих інтересах дитини може бути необхідне у випадку, коли батьки не піклуються про дитину. Відповідно до ст.18. Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. ВС в постанові від 24.10.2018 року по справі №761/2855/17 також вказав, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, та можливе в разі доведення умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків. Під час розгляду даної справи судом встановлено, що відповідач, після звільнення з місць позбавлення волі, маючи реальну можливість виконувати свої батьківські обов`язки відносно неповнолітнього сина, зокрема, цікавитися його життям та майбутнім, матеріально допомагати, дбати про культурний та духовний розвиток, спілкуватися, сприяти в отриманні дитиною освіти, свідомо ухиляється від виконання таких обов`язків, оскільки жодних об`єктивних перешкод для виконання ним батьківських обов`язків не існує; самоусунувся від виховання та утримання дитини, не виявляє у відношенні до дитини батьківської турботи, що вказує на неналежне виконання відповідачем батьківських обов`язків та нехтування своїми батьківськими обов`язками, в розумінні встановлених законодавчих положень, не ініціював питання щодо повернення йому малолітнього сина. Доказів протилежного відповідачем до суду подано не було. Водночас, суд роз`яснює відповідачу, що він, згідно ст. 169 СК України, має право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав, в порядку передбаченому законом. Щодо вимоги про стягнення аліментів, то відповідно до ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини (частина друга статті 166 СК України). За змістом частин першої, третьої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до ст. 8 ЗУ "Про охорону дитинства", кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Ст. 27 Конвенції ООН "Про права дитини" передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя необхідний для її фізичного, розумового та духовного розвитку. Сюди входить належне харчування, житло, одяг. Батьки несуть відповідальність за забезпечення належного життєвого рівня дитини. Згідно з ч. 1 ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст. 183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (ст. 184 СК) і виплачуються щомісячно. Відповідно до ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Приписами ст. 182 Сімейного кодексу України, встановлено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. У відповідності до ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Згідно ст. 430 ЦПК України, слід допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів за один місяць. Судом встановлено, що згідно Розпорядження Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради від 27.10.2021 № 578, опікуном малолітнього [PERSON] призначено [PERSON] . Опіка встановлена за адресою: [ADDRESS] , відтак суд вважає, що [PERSON] потребує матеріальної допомоги на утримання малолітнього [PERSON] . Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1211,20 грн за вимогу про стягнення аліментів та 1211,20 грн. за вимогу про позбавлення батьківських прав, оскільки позивач при подачі позову звільнений від сплати судового збору відповідно до Закону України «Про судовий збір».

Outcome: approved