Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-26 00:00:00

Позивач [PERSON] \~звернувся до\~судуз указаним позовом, мотивуючи тим, що з єдиного реєстру боржників він дізнався, що є боржником у виконавчому провадженні № 64093578. 06.04.2024 на його поштову адресу надійшов лист із постановою про відкриття виконавчого провадження № 64093578 від 19.01.2021. Відповідно до цієї постанови приватний виконавець відкрив виконавче провадження на підставі заяви відповідача про примусове виконання виконавчого напису приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Хари Н.С. за № 43434 від 28.12.2020, яким з нього ( [PERSON] ) стягнуто на користь АТ «ОТП БАНК» загальну суму боргу в розмірі 32 871,95 грн.. З виконавчого напису № 42434 від 28.12.2020 вбачається, що кредитний договір № 2018487622 від 05.04.2018 був укладений між ним ( [PERSON] ) та АТ «ОТП БАНК». Позивач стверджує, що свої зобов`язання по цьому договору він виконав і вважає, що заборгованість за кредитним договором не є безспірною, оскільки\~ на його адресу протягом 2021-2023 років не надходили будь-які документи, які стали підставою вчинення виконавчого напису. В кредитному договорі зазначена сума кредиту 4896 грн; за п.1.2. договору цей кредит є безвідсотковим. В той же час, нараховані відсотки у виконавчому написі складають 11\~371,95 грн. Крім того, при вчиненні виконавчого напису нотаріусом Харою Н.С. не дотримано вимог ст.ст. 87, 88 Закону України «Про нотаріат», Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5, та Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться в безспірному порядку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 № 1172. Позивач вважає, що виконавчий напис № 43434, вчинений 28.12.2020 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Харою Н.С., про стягнення з нього на користь відповідача АТ «ОТП Банк» суми боргу\~в загальному\~розмірі 32\~871,95\~грн,\~порушує його\~права,\~оскільки вчинений з грубими порушеннями порядку вчинення виконавчих написів, а тому просить суд визнати цей виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню, та стягнути з відповідача на його користь судові витрати по справі. 23.04.2024 суд постановив ухвалу, якою прийняв указаний позов до розгляду та відкрив провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, призначив судове засідання на 14.05.2024 (а.с.21, 22). У зв`язку з перебуванням судді на лікарняному справу було знято з розгляду з подальшим призначенням судового засідання на 27.05.2024 (а.с.33). В судове засідання позивач [PERSON] не з`явився, про день, час і місце розгляду справи повідомлений належно і завчасно згідно з вимогами чинного законодавства (а.с.34, 35, 39). 27.05.2024 до суду надійшла заява від представника позивача за довіреністю Родини Л.П. з проханням розглядати цю справу без участі позивача [PERSON] та без участі представника позивача, позов підтримує та просить задовольнити (а.с. 43). Відповідач АТ «ОТП БАНК» свого представника в судове засідання не направив; про день, час і місце судового розгляду справи повідомлені належно та завчасно згідно з вимогами чинного законодавства: рекомендоване поштове відправлення суду з ухвалою про відкриття провадження у справі, копією позову та додатків і судовою повісткою про виклик в судове засідання вручене уповноваженому представнику товариства 29.04.2024, що підтверджується відомостями зворотного повідомлення про вручення рекомендованого поштового відправлення (а.с.30); крім того, указані документи та судові повістки про виклик в судові засідання були завчасно доставлені до електронного кабінету АТ «ОТП БАНК» в підсистемі «Електронний\~суд» (а.с.25,\~26,\~36).\~ Відзив на позовну заяву [PERSON] , заяви чи клопотання від відповідача до суду не надходили. Треті особи приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Хара Н.С. та приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Мельник Р.І. в судове засідання не з`явились, про день, час і місце розгляду справи повідомлені\~ належно і завчасно згідно з вимогами чинного законодавства (а.с.31, 39, 42). Крім того, смс-повідомлення про його виклик в судові засідання було завчасно доставлено на номер його мобільного телефону (а.с.28, 37). В матеріалах справи містяться конверти з відміткою про їх повернення у зв`язку з відсутністю нотаріуса [PERSON] за вказаною адресою, що згідно положень п.4 ч.8 ст.128 ЦПК є днем вручення судової повістки (а.с.29). Процесуальним правом подачі письмових пояснень на позовну заяву у встановлений судом строк треті особи не скористались. За офіційними даними Міністерства юстиції України свідоцтво про право на зайняття нотаріальною діяльністю [PERSON] анульовано, її нотаріальна діяльність припинена згідно з наказом №931/5 від 12.03.2021 (https://minjust.gov.ua) (а.с.18). За положенням частини 1 статті 223 ЦПК України неявка у судове засідання учасників справи за умови їх належного повідомлення про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Стаття 280\~ЦПК України визначає, що суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1)відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2)відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3)відповідач не подав відзив; 4)позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Оскільки належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання відповідач АТ «ОТП БАНК» не з`явився в судове засідання (свого представника до суду не направив); не повідомив суду про поважність причини неявки в судове засідання; відзив не надав; водночас, позивач не заперечує щодо заочного розгляду справи, - суд вважав за необхідне провести заочний розгляд даної справи. Ухвалою суду від 27.05.2024 року, занесеною до протоколу судового засідання, постановлено провести заочний розгляд даної цивільної справи. Зі змісту положень статті 281 ЦПК України вбачається, що заочний розгляд справи і ухвалення рішення проводяться за правилами загального чи спрощеного позовного провадження з особливостями, встановленими цією главою. Оскільки сторони не з`явилися в судове засідання, на підставі положень ч. 2 ст.\~247\~ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши надані докази, встановив наступні фактичні обставини та визначив зміст спірних правовідносин. Судом установлено, що 28 грудня 2020 року приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Хара Н.С. вчинила виконавчий напис № 42434, яким запропоновано звернути стягнення з [PERSON] , дата народження [INFO] , місце народження: м. Київ, РНОКПП: [NUMBER] , адреса реєстрації: [ADDRESS] , місце роботи: ФОП [PERSON] , заборгованість за Кредитним договором № 2018487622 від 05.04.2018, укладеним з АТ «ОТП БАНК», ідентифікаційний код юридичної особи 21685166, місцезнаходження: 01033, м. Київ, вул. Жилянська, буд. 43, рахунок у форматі IBAN: [NUMBER] . Строк платежу за Кредитним договором № 2018487622 від 05.04.2018 настав. Боржником допущено прострочення платежів. Стягнення заборгованості проводиться за період з 02.11.2020 по 02.12.2020 у загальному розмірі 32\~871,95 грн, з яких: 21\~000,00 грн - прострочена заборгованість за сумою кредиту, 11\~371,95 грн - прострочена заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом, 500,00 грн плата за вчинення цього виконавчого напису (а.с.10). Цей виконавчий напис набрав чинності з дня його вчинення, тобто з 28.12.2020, і міг бути пред`явлений до примусового виконання протягом трьох років з дня його вчинення. 19.01.2021 приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Табінський О.В. виніс постанову у ВП № 64093578 про відкриття виконавчого провадження з виконання виконавчого напису №42434 від 28.12.2020 про стягнення з [PERSON] на користь АТ «ОТП Банк» заборгованості в сумі 32\~871,95 грн згідно кредитного договору від 05.04.2018, укладеного з АТ «ОТП БАНК». Крім цього, постановлено стягнути з боржника основну винагороду приватного виконавця в розмірі 3\~287,19 грн (а.с.9 та на звороті). Із доданої позивачем до позову копії кредитного договору № 2018487622 установлено, що 05.04.2018 між ПАТ «ОТП БАНК» та [PERSON] було укладено кредитний договір про надання кредиту у розмірі 4596,00 грн на придбання товару у Продавця 1, зі сплатою: 0,00 грн комісійної винагороди за видачу кредиту, 0,00 % від суми кредиту комісії за управління кредитом, 300,00 грн на сплату додаткових послуг банку. Протягом дії Кредитного договору для розрахунку процентів за користування кредитом буде використовуватись фіксована процентна ставка у розмірі 0,01 % річних. Повернення кредиту та сплата процентів відбувається шляхом сплати позичальником ануїтентних платежів (а.с.11 та на звороті). Вказані обставини встановлено з матеріалів справи, досліджених в судовому засіданні. Надаючи правову оцінку встановленим фактам і правовідносинам, суд зазначає наступне. За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. При цьому, відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ч.1 ст.34 Закону України «Про нотаріат» до переліку нотаріальних дій, що вчиняють нотаріуси, належить, у тому числі, вчинення виконавчих написів. Так, згідно ст. 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. З тексту оскаржуваного виконавчого напису вбачається, що при його вчиненні нотаріус керувався ст. 87-91 Закону України «Про нотаріат» та пунктом 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року № 1172 (далі Перелік № 1172). Вказаний Перелік № 1172 було доповнено пунктом 2 згідно\~ Постанови КМУ від 26.11.2014 року за №662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться в безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів».\~ Зокрема, пункт 2 Переліку № 1172 було доповнено новим розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин». Таким чином, вчинення нотаріусом спірного виконавчого напису відбулося за фактом подання стягувачем документів, що були передбачені п.2 Переліку № 1172, і які були підтвердженням безспірності заборгованості боржника перед стягувачем та слугували підставою для вчинення цього виконавчого напису. Водночас, постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року у справі № 826/20084/14, що була залишена без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року та набрала законної сили, визнано незаконною та нечинною Постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, у тому числі: «п. 2 Змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів: «Доповнити перелік після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту: «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин 2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості.». Зобов`язати Кабінет Міністрів України опублікувати резолютивну частину постанови суду про визнання незаконною та нечинною постанови Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, у виданні, в якому її було офіційно оприлюднено, після набрання постановою законної сили.». Отже, постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року у справі №826/20084/14 визнано нечинною Постанову Кабінету Міністрів України №662 від 26.11.2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, з моменту її прийняття. Згідно положення п. 10.2 постанови Пленуму ВАС України від 20.05.2013 р. №7 «Про судове рішення в адміністративній справі» визнання акту суб`єкта владних повноважень нечинним означає втрату чинності таким актом з моменту набрання чинності відповідним судовим рішенням або з іншого визначеного судом моменту після прийняття такого акту. З огляду на наведене, суд висновує, що при вчиненні 28.12.2020 виконавчого напису нотаріус Хара Н.С. керувалася пунктом Переліку №1172, який був незаконним та нечинним, а відтак, із застосуванням положень нечинного нормативного акту дійшла помилкового висновку про існування безспірності заборгованості позивача перед АТ «ОТП БАНК» на підставі лише тих документів, що були передбачені пунктом 2 Переліку №1172. На підставі викладеного, суд вважає, що вимога позивача про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню є законною та обґрунтованою, оскільки наявні у нотаріуса документи, на час вчинення ним виконавчого напису, не свідчили про безспірність заборгованості за кредитним договором, що є підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Судом також враховується правова позиція Великої Палати Верховного Суду, викладена у постановах від 27 березня 2019 року у справі № 137/1666/16-ц (провадження № 14-84цс19), від 02 липня 2019 року у справі № 916/3006/17 (провадження № 14-278 гс18) та від 15 січня 2020 року у справі № 305/2082/14-ц (провадження № 14-557 цс 19), про те, що вирішуючи спір про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи сторін у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість узагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було не вирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Конституція України у статті 129 визначає однією із основних засад судочинства змагальність сторін та свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Вказаний принцип закріплено також і в Цивільному процесуальному кодексі України. Так, згідно ч.3 ст. 2 ЦПК України однією із основних засад (принципів) цивільного судочинства є змагальність сторін, що полягає у рівності прав учасників справи щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом (ч.1 ст. 12 ЦПК України). Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч.2 ст. 12, ч.1 ст. 81 ЦПК України). Частинами 5,7 статті 81 ЦПК України визначено, що докази подаються сторонами та іншими учасниками справи, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосується предмету спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконані обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Згідно ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. За положенням ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дні, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Частиною 2 статті 77 ЦПК України встановлено, що предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухвалені судового рішення. За положеннями ч.ч. 5, 6 статті 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ч.8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин\~ суд вирішує справу за наявними матеріалами. З огляду на викладене, даючи оцінку зібраним доказам по справі, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі. Оскільки відповідно до статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, у даному випадку при повному задоволенні позовних вимог з відповідача підлягають стягненню на користь позивача понесені ним судові витрати зі сплати судового збору за подання позовної заяви.

Outcome: approved