Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-26 00:00:00

У березні 2024 року представник позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (далі - ТОВ «ФК «ЄАПБ») [PERSON] (довіреність, а.с.30) звернулась до суду із позовом до [PERSON] , у прохальній частині якого просила суд стягнути заборгованість за кредитним договором № 2033670453 (без вказівки дати укладання) у сумі 6 679,65 грн., з яких: 4 278,10 грн. загальна сума боргу по тілу, 0,65 грн. - загальна сума боргу по відсотках, 2 400,90 грн. загальна сума боргу по комісії; а також за картковим рахунком № [NUMBER] , відкритим у межах кредитного договору № 2004910852 (без вказівки дати укладання) у сумі 11 065,83 грн., з яких: 6 800,00 грн. загальна сума боргу по тілу, 4 265,83 грн.- загальна сума боргу по відсотках, 0,00 грн. загальна сума боргу по комісії. Всього просила стягнути на користь позивача 17 745,48 грн., а також стягнути судові витрати. В обґрунтування позовних вимог зазначається, що [PERSON] уклала з Акціонерним товариством (АТ) «ОТП БАНК» кредитний договір № 2033670453 (без вказівки дати укладання). 28 червня 2023 року між АТ «ОТП БАНК» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено договір факторингу № 28/06/23, відповідно до якого право грошової допомоги перейшло за кредитним договором № 2033670453 до позивача. Відповідно до умов договору факторингу передбачено, що відступлення права вимоги здійснюється без згоду боржників. Відповідачка [PERSON] не виконала своїх зобов`язань за кредитним договором, відтак після відступлення позивачу права грошової вимоги, позивач набув права грошової вимоги до відповідачки, які позивач просить стягнути на його користь та стягнути судові витрати. Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 01 квітня 2024 року у справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження, без повідомлення сторін (37,38). Копії ухвали про відкриття провадження та позовної заяви з додатками направлено відповідачці за адресою його реєстрації відповідно до інформації про задеклароване/зареєстроване місце проживання № 109866400 від 01 квітня 2024 року (а.с.36). Поштове відправлення повернулось до суду без вручення з відміткою поштового відділення «адресат відсутній за вказаною адресою». Відповідно до ч. 7, 8 ст. 128 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Днем вручення судової повістки є день вручення судової повістки під розписку; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Згідно із ч. 11 цієї статті, зокрема, відповідач, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, викликається до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за десять днів до дати відповідного судового засідання. З опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи. На підставі ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Відповідно до положення ч. 2 ст. 247 ЦПК України суд здійснив розгляд справи без фіксування судового процесу технічними засобами. Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані позивачем докази, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що 23 вересня 2020 року [PERSON] подала анкету-заяву на отримання кредиту, опитувальний лист (а.с.8 зворот). Одночасно, 23 вересня 2020 року [PERSON] подала АТ «ОТП БАНК» згоду-дозвіл на обробку персональних даних (а.с.8). 23 вересня 2020 року між АТ «ОТП БАНК» та [PERSON] укладено кредитний договір № 2033670453, в якому зазначається, що остання ознайомилась з усіма умовами надання банківських послуг, правилами, тарифами, із положеннями договорів та усіх додатків до них, невід`ємною частиною яких є заява-анкета про надання банківських послуг АТ «ОТП БАНК»; умови, правила, тарифи розміщено на офіційному сайті Банку (а.с.5). Загальний розмір кредиту становив 20 128,00 грн., за користування кредитом банк нараховує проценти, які розраховуються банком на підставі процентної ставки, розмір якої визначається тарифами банку та договором. На дату укладання заяви-анкети розмір процентної ставки становить 5% в місяць, розмір процентної ставки за пільговим періодом становить 0,01%., реальна річна процентна ставка 17% (а.с.5,6). За матеріалами справи, відповідно до паспорту громадянина України, [PERSON] , [INFO] , зареєструвала шлюб із [PERSON] (а.с.9). Відповідно до картки платника податків [PERSON] , [INFO] , реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] (а.с.9). Анкета-заява на отримання кредиту, кредитний договір № 2033670453 від 23 вересня 2020 року та згода-дозвіл на обробку персональних даних, які датовані 23 вересня 2020 року, містять реєстраційний номер облікової картки платника податків [PERSON] - [NUMBER] (а.с.5 зворот, 8,9). Отже, відповідно до наданих доказів, [PERSON] та [PERSON] є однією і тією ж самою особою. Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Статтею 1047 ЦК України передбачено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. 28 червня 2023 року між АТ «ОТП БАНК» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено договір факторингу № 28/06/23, у відповідності до умов якого АТ «ОТП БАНК» передає (відступає) ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні АТ «ОТПА БАНК» права вимоги до боржників, вказаними у реєстрі боржників (а.с.14,15). Пунктом 6.2.4 договору факторингу передбачено, що відступлення права вимоги за цим договором здійснюється без згоди боржників. Згідно копій витягу з реєстру боржників № 1 до договору факторингу № 28/06/23 від 28 червня 2023 року, боржник [PERSON] , номер кредитного договору № 2033670453 від 23 вересня 2020 року, має заборгованість за основною сумою боргу 6 679,65; за реєстром боржників № 2 до договору факторингу № 28/06/23 від 28 червня 2023 року борг за картковим рахунком № [NUMBER] - 11 065,83 грн. (а.с.16,17). Аналогічні дані наведені у розрахунку заборгованості за договором позики № 2033670453 та за картковим рахунком станом на 29 лютого 2024 року (а.с.12,13). Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» передбачено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Відповідно до ч. 2 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити, якщо інше не передбачено окремими законодавчими актами України: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. З вищевикладеного випливає, що доказом надання кредитодавцем позичальнику кредитних коштів є саме первинні документи, вимоги до яких встановлені Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні». Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з указаними положенням закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі. Аналогічні за змістом висновки викладені у постанові Верховного Суду від 11.09.2019 у справі № 755/2284/16-ц. Разом з тим, відповідно до пункту 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Тобто виписки за картковими рахунками можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором. Суд вважає, що додатки до договору факторингу (акт прийому-передачі реєстру боржників та витяг з реєстру боржників, в яких зазначено прізвище, ім`я та по батькові боржника, номер договору, дата його укладання та сума боргу) без банківської виписки з особового рахунку позичальника жодним чином не підтверджує, яку суму коштів отримав відповідач за укладеним договором, яка частина тіла кредиту та відсотків за його користування була сплачена ним, та яка частина сплачена не була стосовно кожного щомісячного платежу у межах строку кредитування. Суду не надано первинним документом, які б підтверджували зарахування кредитних коштів на рахунок відповідача у розуміння положення ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні». До договору факторингу долучено вищевказані витяги з реєстру боржників до договору факторингу № 28/06/23 від 28 червня 2023 року, в якому наведені дані щодо боржника [PERSON] та суми заборгованості за кредитним договором, у розмірі 17 745,48 грн. Матеріали справи не містять достовірних даних про належне повідомлення АТ «ОТП БАНК» боржника [PERSON] про відступлення прав вимоги за кредитним договором № 2033670453 від 23 вересня 2020 року. Оцінюючи доводи позивача на предмет набуття ним права грошової вимоги до відповідача за кредитним договором, укладеним між АТ «ОТП БАНК» та [PERSON] , суд відзначає наступне. Статтею 512 ЦК України визначені загальні підстави та порядок заміни кредитора у зобов`язанні. Так, положеннями статті визначено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 514 ЦК України). Відповідно до статті 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти у розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Договір факторингу є правочином, який характеризується тим, що: а) йому притаманний специфічний суб`єктний склад (клієнт - фізична чи юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності, фактор - банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати фінансові, в тому числі факторингові операції, та боржник - набувач послуг чи товарів за первинним договором); б) його предметом може бути лише право грошової вимоги (такої, строк платежу за якою настав, а також майбутньої грошової вимоги); в) метою укладення такого договору є отримання клієнтом фінансування (коштів) за рахунок відступлення права вимоги до боржника; г) за таким договором відступлення права вимоги може відбуватися виключно за плату; д) його ціна визначається розміром винагороди фактора за надання клієнтові відповідної послуги, і цей розмір може встановлюватись у твердій сумі; у формі відсотків від вартості вимоги, що відступається; у вигляді різниці між номінальною вартістю вимоги, зазначеної у договорі, та її ринковою (дійсною) вартістю тощо; е) вимоги до форми такого договору визначені у статті 6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг». За договором факторингу фактор передає грошові кошти клієнту, за що отримує право вимоги за грошовим зобов`язанням боржника та плату за надані грошові кошти, а клієнт - отримує грошові кошти, за що передає право вимоги до боржника та сплачує плату за отримані кошти. За договором факторингу відступлення права вимоги може відбуватися виключно за плату, що відображено у пункті 6.1 договору (а.с.15). Ціна договору факторингу визначається розміром винагороди фактора за надання клієнтові відповідної послуги. Розмір винагороди фактора може встановлюватись по-різному, наприклад, у твердій сумі; у формі відсотків від вартості вимоги, що відступається; у вигляді різниці між номінальною вартістю вимоги, зазначеної у договорі, та її ринковою (дійсною) вартістю. Договір факторингу спрямований на фінансування однією стороною другої сторони шляхом надання в її розпорядження певної суми грошових коштів. Вказана послуга за договором факторингу надається фактором клієнту за плату, розмір якої визначається договором. При цьому, сама грошова вимога, передана клієнтом фактору, не може розглядатись як плата за надану останнім фінансову послугу. Плата за договором факторингу може бути у формі різниці між реальною ціною вимоги і ціною, передбаченої в договорі, право вимоги за яким передається. Згідно з частиною першою статті 1084 ЦК України якщо відповідно до умов договору факторингу фінансування клієнта здійснюється шляхом купівлі у нього фактором права грошової вимоги, фактор набуває права на всі суми, які він одержить від боржника на виконання вимоги, а клієнт не відповідає перед фактором, якщо одержані ним суми є меншими від суми, сплаченої фактором клієнтові. Такі правові висновки щодо кваліфікуючих ознак договору факторингу виклала Велика Палата Верховного Суду в постановах від 11 вересня 2018 у справі № 909/968/16, від 31 жовтня 2018 у справі № 465/646/11, від 11 жовтня 2019 у справі № 910/13731/17 та від 10 листопада 2020 у справі № 638/22396/14-ц. Розрахунок заборгованості, на який посилався позивач у позові не є первинним документом, який підтверджує отримання кредиту, користування ним, укладення договору на умовах, які вказані в позовній заяві, а, отже, не є належним доказом наявності заборгованості. Зазначений розрахунок з зазначенням конкретного розміру заборгованості, є документом, що створений самим позивачем, а, відтак, інформація зазначена в ньому, за умови відсутності первинних документів, на підставі яких він був складений, не може бути доказом наявності заборгованості, на якій наполягає позивач. У позові вказується, що одночасно, в межах кредитного договору № 2033670453 відповідачці було відкрито картковий рахунок № [NUMBER] , право грошової вимоги за відповідним картковим рахунком перейшло до ТОВ «ФК ЄАПБ» за договором факторингу (а.с.1) Так, на аркуші справи № 11 містяться відомості про специфікацію до кредитного договору (клієнт [PERSON] ), зі змісту якого вбачається, що АТ «ОТП БАНК» прийнято позитивне рішення щодо можливості надати позичальнику фізичній особі кредит, згідно кредитного договору № 2033670453. Проте, суду не надано достовірних відомостей про відкриття позичальнику карткового рахунку та перерахування кредитних коштів на картковий рахунок. Слід також зазначати, що позивачем не у повному обсязі надано договір факторингу № 28/06/23 від 28 червня 2023 року: у пункті 6.4 договору міститься речення без кінця його змісту, далі слідують п.14.11, п.14.12, п.15. (а.с.15 зворот). Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Такі дані встановлюються, зокрема, письмовими доказами, якими є документи, що містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору (частина перша статті 95 ЦПК України). Відповідно до статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Стаття 80 ЦПК України передбачає, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Отже, за змістом цих норм процесуального права сторона справи зобов`язана та має право довести обставини, на які вона посилається на підставі доказів, які вона надає самостійно або за допомогою суду. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом (ч. 2 ст. 13 ЦПК України). Враховуючи викладене, повно та всебічно з`ясувавши обставини справи, оцінивши зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не ґрунтуються на вимогах закону, обставини справи не підтверджені певними засобами доказування, зокрема, позивачем не було надано належних та достатніх доказів у підтвердження надання відповідачу кредитних коштів та користування відповідачем кредитними коштами, а також доказів наявності заборгованості саме у визначеному у позові розмірі, а тому у задоволенні позовних вимог необхідно відмовити. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed