Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-14 00:00:00

14 лютого 2024 року позивач Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» звернувся до Козельщинського районного суду Полтавської області зі позовною заявою до відповідачки [PERSON] про стягнення заборгованості, у якій просив суд стягнути з відповідачки заборгованість за договором позики № 78747267 у розмірі 15437,50 гривень, яка складається з: 5000,00 гривень - заборгованості за основною сумою боргу; 10437,50 гривень - заборгованості за відсотками, та судові витрати у розмірі 3028,00 гривень. Процесуальні рішення та дії у справі Ухвалою Козельщинського районного суду Полтавської області від 29 лютого 2024 року позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін, призначено судове засідання на 10 квітня 2024 року (а.с. 38-41). Цією ж ухвалою запропоновано позивачу ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» надати до суду докази на підтвердження власних позовних вимог, зокрема факту видачі позики відповідачці (виписку за банківським рахунком, меморіальний ордер, платіжне доручення тощо), та детальний розрахунок заборгованості відповідачки [PERSON] за договором позики від 13.02.2023 № 78747267 зі зазначенням розміру процентної ставки, періоду нарахування процентів, суми заборгованості за кожним періодом. 11.03.2024 надійшло клопотання від позивача про витребування доказів від АТ КБ «ПриватБанк» (а.с. 43-46) та додаткові пояснення, у яких позивач просив суд витребувати від первісного позикодавця Товариства з обмереженою відповідальністю «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» первинний документ бухгалтерського обліку, розрахунок заборгованості та документи, що підтверджують факт перерахування зі сторони ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» коштів [PERSON] за договором позики № 78747267 (а.с. 47-50). 04 квітня 2024 року надійшов відзив на позовну заяву від відповідачки [PERSON] (а.с. 53-56). Ухвалою суду від 10 квітня 2024 року клопотання позивача про витребування доказів задоволено частково, витребувано від АТ «Приватбанк» докази. У задоволенні клопотання позивача про витребування доказів від ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» відмовлено. Також витребувано від позивача детальний розрахунок заборгованості відповідачки [PERSON] . У судовому засіданні оголошено перерву до 13 травня 2024 року (а.с. 59-64). 18.04.2024 від позивача надійшли докази витребувані ухвалою суду від 10.04.2024, а також відповідь на відзив (а.с. 69-102). 22.04.2024 від АТ «ПриватБанк» до суду надійшли докази, витребувані ухвалою суду від 10 квітня 2024 року (а.с. 104-107). Справу розглянуто 13 травня 2024 року у порядку спрощеного позовного провадження за відсутності учасників, які належним чином повідомлені про дату, місце та час судового засідання. Згідно зі ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце його засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цієї статтею. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Аргументи сторін Позиція позивача (а.с. 4-7, 43-45, 47-50, 79-88, 118-124) Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 13.02.2023 між Товариством з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» (первісний кредитор) та відповідачкою [PERSON] (позичальник) було укладено у вигляді електронного документа договір позики №78747267. Сторони узгодили розмір позики, грошову одиницю, у якій надано позику, строк та умови кредитування, що свідчить про наявність волі у відповідача для укладення такого договору та саме на таких умовах шляхом підписання договору за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Усупереч умовам договору позики, незважаючи на повідомлення, відповідачка не виконала свого обов`язку. 14.06.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (ТОВ «ФК «ЄАПБ», позивач) укладено договір факторингу, відповідно до умов якого «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» відступило за плату ТОВ «ФК «ЄАПБ» належні права вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» прийняло належні первісному кредитору права вимоги до боржників, вказаних у реєстрі боржників, у тому числі право вимоги до відповідачки у сумі 15437,50 грн, з яких 5000,00 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу та 10437,50 грн - сума заборгованості за відсотками. З моменту отримання права вимоги до відповідачки позивачем не здійснювалося нарахування жодних штрафних санкцій, а відповідачкою не здійснено жодного платежу на погашення існуючої заборгованості ні на рахунок первісного кредитора, ні на рахунок позивача. Невиконання відповідачкою своїх обов`язків з повернення позики стало підставою для звернення позивача до суду. Станом на дату подання до суду позовної заяви заборгованість відповідачки перед позивачем за договором позики складає 15437,50 гривень, які позивач просив стягнути з відповідачки. Не погодившись з аргументами відповідачки, викладеними у відзиві, у відповіді на відзив на позовну заяву (а.с. 79-88, 118-124) позивач зазначив, що обставини, на які посилається відповідач у відзиві на позовну заяву як на підставу для відмови у задоволенні позовних вимог у повному обсязі - є необґрунтовані, недоведені, суперечать умовам укладеного договору, нормам чинного законодавства, ряду правових позицій, викладених у постановах ВС, а отже є такими, що не підлягають задоволенню та не повинні братися судом до уваги. Також позивачем описано детальний порядок укладення договорів на отримання онлайн кредитів та механізм нарахування відсотків за користування кредитними коштами за договором позики. Щодо нарахування процентів за договором позики, то позивачем зазначено, що умови кредитування, з якими погодилася відповідачка, вказані безпосередньо у договорі позики та передбачають строк кредиту - 15 днів, сума кредиту - 5000,00 грн, процентна ставка - 2,7 % за один день від суми позики. Крім того, п. 2 договору позики передбачено, що за порушення позичальником виконання зобов`язань з погашення суми позики за цим договором, він зобов`язувався сплатити нараховані проценти за понадстрокове користування позикою (її частиною) у розмірі 2,7 % від суми позики за кожен день прострочення повернення, що не становить понад 50 % суми позики, адже даний пункт договору передбачає відповідальність за порушення позичальником умов договору. Отже при належному виконанні договірних зобов`язань підвищення процентної ставки не застосовується. Позивач стверджував та наполягав на тому, що за умовами договору (п. 1) позикодавець зобов`язувався передати позичальнику у власність грошові кошти на погоджений умовами договору строк шляхом їх перерахування на банківський картковий рахунок позичальника, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів у день закінчення строку позики, або достроково, та сплатити позикодавцю плату (проценти) від суми позики. Позивач також зазначав, що Правилами надання грошових коштів у позику, що розміщені на сайті ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» у загальному доступі та які є публічною пропозицією (офертою) у розумінні ст. 641, 644 ЦК України (надалі - Правила), як і Договором позики № 78747267, встановлюється правовий порядок та умови погашення кредиту, які передбачені договором між сторонами. Пунктом 6 Правил визначено порядок нарахування. Сплати процентів, штрафних санкцій та інших платежів», а саме: (п. 6.1) за користування позикою позичальник сплачує товариству проценти у розмірі, визначеному у договорі позики. Позичальник зобов`язаний повернути отримані суми позики та проценти за користування нею відповідно до умов укладеного договору позики; (п. 62) проценти за користування позикою нараховуються на суму позики (її залишок), виходячи зі строку фактичного користування позикою; (п. 6.5) у разі неповернення/повернення не у повному розмірі/несвоєчасного повернення позики та процентів, позичальнику на таку неповернуту позику (або її частину) нараховуються проценти у розмірі, передбаченому договором позики за кожний день понадстрокового користування позикою (або її частиною), починаючи з першого дня такого понадстрокового користування та закінчуючи днем повернення позики (або її частини) та процентів, але у будь-якому випадку не більше 90 календарних днів. Позичальник розуміє та погоджується з тим, що нарахування процентів та позики (або її частини) за понадстрокове користування позикою за договором позики не є штрафом, пенею чи будь-якою іншою штрафною санкцією у розумінні чинного законодавства, а застосовуються виключно у якості процентної ставки на позику за понадстрокове користування. Отже, на думку позивача, сторони узгодили розмір кредиту, грошову одиницю, в якій надано кредит, строк, умови кредитування та нарахування відсотків у зв`язку з простроченням повернення кредитних коштів, що свідчить про наявність волі відповідача для укладення такого договору, на таких умовах шляхом підписання договору за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Також позивач звертав увагу суду, що відповідачкою було здійснено часткову оплату кредитної заборгованості, що, на думку позивача, є підтвердженням того, що відповідачка визнала кредитний договір, отримала кредитні кошти та здійснювала певні заходи на погашення заборгованості, яка виникла на підставі кредитного договору. При нормативному обґрунтуванні позовних вимог позивач посилався на ст. 131-2 Конституції України, статті 15, 16, 20, 205, 207, 509, 512-514, 516, 525-526, 530, 549, 610-612, 625, 626, 628, 639, 641, 644, 1047, 1049 ЦК України, статті 4, 9, 19, 27, 43, 49, 58, 60, 61, 133, 141, 184, 175, 177, 274-279 ЦПК України, статті 3, 11, 12 Закону України «Про електронну комерцію», правові висновки Верховного Суду України у справі № 732/670/19, 404/502/18, 127/33824/19. У судове засідання представник позивача не з`явився, у заявах по суті просив розглядати справу за відсутності представника позивача. Позиція відповідача (а.с. 53-57) Відповідачка [PERSON] з пред`явленими позовними вимогами не погодилася. У відзиві на позовну заяву відповідачка зазначила, що позовні вимоги не підлягають до задоволення, так як: 1) позивач не надав доказів переходу права вимоги за кредитними зобов`язаннями відповідачки, оскільки надані позивачем копії документів не можуть підтвердити факту переходу права вимоги. Щодо кредитних зобов`язань відповідачки, сумнів у дійсному переході права вимоги виникає у зв`язку з тим, що [PERSON] не отримувала повідомлення ні від фактора, ні від клієнта, хоча відповідно до додаткової угоди клієнт зобов`язаний був це зробити; матеріали справи не містять копій платіжних документів щодо оплати від фактора за відступлення права вимоги як це передбачено розділом 3 договору факторингу; 2) жоден із кредитних договорів не підписаний відповідачем [PERSON] , матеріали справи не містять будь-які докази укладення електронних договорів з нею. Відповідачка не підписувала договори, що додані до позовної заяви, заперечує факт отримання одноразового ідентифікатора, факт заповнення заявок та взагалі входу на сайт кредитодавця, внаслідок чого обставини, щодо надсилання та введення одноразового ідентифікатора, чи надсилання на електронну адресу договору підлягають доказуванню позивачем. Уважала, що факт укладення договорів, що є підставою даного позову, не є доведеним позивачем; 3) позивач не надав розрахунків заборгованості відповідачки по кредитному договору, з наданих позивачем документів неможливо встановити порядок нарахування заборгованості, а саме нарахування відбувалося поза межами строку договору, а вимоги щодо стягнення з відповідачки інших платежів, взагалі є безпідставними; 4) позивач не надав доказів підтвердження видачі первісним кредитором відповідачці позики у заявленому до стягнення розмірі; 5) у кредитному договорі були встановлені процентні ставки за користування позиками протягом 15 днів (у разі вчасного повернення суми позики), а також процентні ставки за понадстрокове користування позиками, тобто процентні ставки, що нараховувалися на прострочені суми позики, від сплати яких відповідачка звільнена законом у зв`язку зі запровадженням карантину та воєнного стану. На підставі наведеного у відзиві відповідачка просила позовні вимоги ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» залишити без задоволення. При нормативному обґрунтуванні власної позиції посилалася на статті 625, 1048, п. 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України; розділ IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування»; постанову Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211 «Про запобігання поширенню на території України Гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2»; правові висновки Великої Палати Верховного Суду у справі № 910/4518/16 (постанова від 05 квітня 2023 року). У судове засідання відповідачка не з`явилися, у відзиві на позовну заяву просила розгляд справи здійснити за її відсутності. Застосовані судом норми права та висновки Верховного Суду Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості (ст. 509 ЦК України - ЦКУ). Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦКУ). Відповідно до ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Стаття 207 ЦК України встановлює, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно зі ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно зі ст. 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Я кщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлена письмова форма, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами. Якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріальне посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення. Відповідно до ст. 641 ЦКУ пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Пропозицією укласти договір є, зокрема, документи (інформація), розміщені у відкритому доступі в мережі Інтернет, які містять істотні умови договору і пропозицію укласти договір на зазначених умовах з кожним, хто звернеться, незалежно від наявності в таких документах (інформації) електронного підпису. Реклама або інші пропозиції, адресовані невизначеному колу осіб, є запрошенням робити пропозиції укласти договір, якщо інше не вказано у рекламі або інших пропозиціях. Пропозиція укласти договір може бути відкликана до моменту або в момент її одержання адресатом. Пропозиція укласти договір, одержана адресатом, не може бути відкликана протягом строку для відповіді, якщо інше не вказане у пропозиції або не випливає з її суті чи обставин, за яких вона була зроблена. За ст. 642 ЦКУ відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною. Якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом. Особа, яка прийняла пропозицію, може відкликати свою відповідь про її прийняття, повідомивши про це особу, яка зробила пропозицію укласти договір, до моменту або в момент одержання нею відповіді про прийняття пропозиції. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно зі ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Згідно зі ч. 3 ст. 1049 ЦК України позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-комунікаційних систем, права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції врегульовано Законом України «Про електронну комерцію». Так, ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» (тут та на далі у редакції, чинній станом на дату укладення спірного договору) встановлено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: - електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; - електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; - аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Частиною 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Згідно зі ч. 13 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи. Докази, подані в електронній формі та/або у формі паперових копій електронних повідомлень, вважаються письмовими доказами згідно зі статтею 64 Цивільного процесуального кодексу України. Верховний Суд у постановах від 23.03.2020 (справа № 404/502/18), від 09.09.2020 (справа № 732/670/19) дійшов такого висновку: Не кожна електронна правова угода вимагає створення окремого електронного договору у вигляді окремого електронного документа. Електронний договір можна укласти в спрощеній формі, а можна класично - у вигляді окремого документа. Договір в спрощеній формі шляхом обміну, наприклад, електронними листами та іншими засобами електронної комунікації, або договір, який укладається шляхом приєднання до нього можна підписати з використанням: Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення. Будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України). Однак важливо, щоб електронний договір включав всі істотні умови для відповідного виду договору, інакше він може бути визнаний неукладеним або недійсним, у зв`язку з недодержанням письмової форми в силу прямої вказівки закону. В силу частини першої статті 638 ЦК України договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Однак важливо розуміти в якому конкретному випадку потрібно створювати електронний договір у вигляді окремого електронного документа, а коли досить висловити свою волю за допомогою засобів електронної комунікації. Метою підписання договору є необхідність ідентифікації підписанта, підтвердження згоди підписанта з умовами договору, а також підтвердження цілісності даних в електронній формі. Якщо є електронна форма договору, то і підписувати його потрібно електронним підписом. У статті 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Частина 1 ст. 599 ЦК України передбачає, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. За ст. 534 ЦК України, у разі недостатності суми проведеного платежу для виконання грошового зобов`язання у повному обсязі ця сума погашає вимоги кредитора у такій черговості, якщо інше не встановлено договором або законом: 1) у першу чергу відшкодовуються витрати кредитора, пов`язані з одержанням виконання; 2) у другу чергу сплачуються проценти і неустойка; 3) у третю чергу сплачується основна сума боргу. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (610 ЦКУ). Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦКУ боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до приписів ст. 625 ЦКУ боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення відповідно до пункту 18 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" цього Кодексу, враховуючи зміни, внесені Законом України від 15.03.2022 р. N 2120-IX. Установлено, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Верховний Суд у справі № 183/7850/22 (постанова від 31.01.2024) зробив висновки щодо застосування пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, відповідно до яких: «Особа може бути звільнена від цивільного обов`язку або його виконання у випадках, встановлених договором або актами цивільного законодавства (частина перша статті 14 ЦК України). Критерії правомірності примусу суб`єкта цивільного права до певних дій (бездіяльності) пов`язуються з тим, що відповідні дії (бездіяльність) мають бути обов`язковими для такого суб`єкта (див. постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 жовтня 2019 року у справі № 320/8618/15-ц (провадження № 61-4393сво18)). У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем) (пункт 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України). Касаційний суд вже робив висновки щодо застосування пункт 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України до зобов`язань, які виникли на підставі окремих договорів. Зокрема, вказувалося, що: на договір про надання поворотної фінансової допомоги (позики) розповсюджується дія пункту 18 Прикінцеві та перехідні положення ЦК України (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 06 вересня 2023 року в справі № 910/8349/22); на кредитний договір розповсюджується дія пункту 18 Прикінцеві та перехідні положення ЦК України (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 жовтня 2023 року в справі № 706/68/23 (провадження № 61-8279св23). Тлумачення пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України свідчить, що законодавець передбачив особливості у регулюванні наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання) певних грошових зобов`язань. Така особливість проявляється: (1) в періоді існування особливих правових наслідків. Таким є період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування; (2) в договорах на які поширюються специфічні правові наслідки. Такими є договір позики, кредитний договір, і в тому числі договір про споживчий кредит; (3) у встановленні спеціальних правових наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання). Такі наслідки полягають в тому, що позичальник звільняється від відповідальності, визначеної частиною 2 статті 625 ЦК, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. У разі якщо неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).» Відповідно до п. 6 розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування» (у редакції, чинній станом на дату виникнення спірних правовідносин), у разі прострочення споживачем у період з 01 березня 2020 року по останній календарний день місяця (включно), в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19), виконання зобов`язань за договором про споживчий кредит (в тому числі, але не виключно, прострочення споживачем у період з 01 березня 2020 року по останній календарний день місяця (включно), в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19), виконання зобов`язань зі сплати платежів) споживач звільняється від відповідальності перед кредитодавцем за таке прострочення. В тому числі, але не виключно, споживач в разі допущення такого прострочення звільняється від обов`язків сплачувати кредитодавцю неустойку (штраф, пеню) та інші платежі, сплата яких передбачена договором про споживчий кредит за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) споживачем зобов`язань за таким договором. Забороняється збільшення процентної ставки за користування кредитом з причин, інших ніж передбачені частиною четвертою статті 10561 Цивільного кодексу України, у разі невиконання зобов`язань за договором про споживчий кредит у період з 01 березня 2020 року по останній календарний день місяця (включно), наступного за місяцем, в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19) (в тому числі, але не виключно, прострочення споживачем у період з 01 березня 2020 року по останній календарний день місяця (включно), наступного за місяцем, в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19), виконання зобов`язань зі сплати платежів). Норми цього пункту поширюються у тому числі на кредити, визначені частиною другою статті 3 цього Закону. Частиною другою статті 3 цього закону у свою чергу передбачено, що цей Закон, крім положень щодо врегулювання простроченої заборгованості, пункту 9 частини третьої статті 9, пункту 15 частини першої та частини другої статті 12 цього Закону, не поширюється на: договори, що містять умову про споживчий кредит у формі кредитування рахунку зі строком погашення кредиту до одного місяця. Карантин, установлений постановою КМУ від 11.03.2020 № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (зі змінами та доповненнями) діяв на території України з 12.03.2020 до 30 червня 2023 року. Отже, Закон України «Про споживче кредитування» звільняв споживача від відповідальності за прострочення зобов`язань за кредитним договором, у тому числі за кредитним договором про споживчий кредит зі строком погашення кредиту до одного місяця на період дії карантину. Верховний Суд у постанові від 14.08.2023 у справі № 709/1320/21 зробив такі висновки: «Тлумачення пункту 15 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України свідчить, що законодавець передбачив особливості у регулюванні наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання) певних грошових зобов`язань. Така особливість проявляється: в періоді існування особливих правових наслідків. Таким є період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби COVID-19, або/та у тридцятиденний строк після дня завершення дії такого карантину в договорах, на які поширюються специфічні правові наслідки. Такими є договір позики, кредитний договір, і в тому числі договір про споживчий кредит; у встановленні спеціальних правових наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання). Такі наслідки полягають в тому, що позичальник звільняється від обов`язку сплатити на користь кредитодавця (позикодавця) неустойку (штраф, пеню) за таке прострочення. Законодавець на рівні акту цивільного законодавстві (пункт 15 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України) передбачив спеціальний випадок звільнення від обов`язку позичальника сплатити неустойку (штраф, пеню). Такий обов`язок припиняється без його виконання.» Згідно зі ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає. Відповідно до ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. У цих випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається. Пунктом 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України встановлено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 514 ЦКУ). Заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням (ст. 516 ЦКУ). Відповідно до ст. 517 ЦКУ первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні. За ст. 518 ЦКУ боржник має право висувати проти вимоги нового кредитора у зобов`язанні заперечення, які він мав проти первісного кредитора на момент одержання письмового повідомлення про заміну кредитора. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, він має право висунути проти вимоги нового кредитора заперечення, які він мав проти первісного кредитора на момент пред`явлення йому вимоги новим кредитором або, якщо боржник виконав свій обов`язок до пред`явлення йому вимоги новим кредитором, - на момент його виконання. Первісний кредитор у зобов`язанні відповідає перед новим кредитором за недійсність переданої йому вимоги, але не відповідає за невиконання боржником свого обов`язку, крім випадків, коли первісний кредитор поручився за боржника перед новим кредитором (ст. 519 ЦКУ). Згідно зі ст. 1082 ЦКУ боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов`язку перед клієнтом. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України). Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ст. 81 ЦПК України). Фактичні обставини справи, встановлені судом 13 лютого 2023 року між ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» (за договором - позикодавець) та відповідачкою [PERSON] (за договором - позичальник) було укладено у вигляді електронного документа договір позики (на умовах повернення позики у кінці строку позики) № 78747267 (надалі також - договір позики або спірний договір) шляхом обміну електронними повідомленнями, з використанням інформаційно-телекомунікаційної системи зі застосуванням електронного підпису та електронного підпису одноразовим ідентифікатором згідно зі Законом України «Про електронну комерцію». Підписаний таким чином договір прирівнюється до укладеного у письмові формі. Позичальник ідентифікований та верифікований за допомогою системи BankID НБУ, про що свідчать положення п. 20-23 договору (а.с. 8 - 9). Згідно з п. 1 договору позики, за цим договором позикодавець зобов`язується передати позичальнику у власність грошові кошти (надалі «позику»), на погоджений умовами договору строк (надалі - «строк позики»), шляхом їх перерахування на банківський картковий рахунок позичальника, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів у день закінчення строку позики, або достроково, та сплатити позикодавцю плату (проценти) від суми позики. Проценти - грошові кошти, що нараховуються на суму позики і є платою за користування такою позикою. Договором передбачено базову процентну ставку, знижену процентну ставку (відносно базової) та процентну ставку за понадстрокове користування позикою, яке не застосовується у період карантину, розміри ставок визначені договором. (п. 1.1 договору позики). За умовами укладеного договору позичальник (відповідачка) отримала від позикодавця позику - 5000,00 гривень строком на 15 днів з базовою процентною ставкою в день - 2,5 %. Датою повернення позики визначено сторонами договору - 28.02.2024, знижена процентна ставка на день - 1%, процентна ставка за понадстрокове користування позикою (її частиною) за день - 2,70%, пеня за день - 2,70%, орієнтовна річна процентна ставка - 2899,03%, орієнтовна загальна вартість позики склала суму 5750,00 гривень (а.с. 8). Підписанням цього договору позичальник підтверджує, що ознайомився на сайті за неведеним у договорі посиланням з повною інформацією щодо позикодавця та його послуги, що передбачена ст. 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання фінансових послуг» (п. 5.1 договору). Відповідно до пп. 5.3 п. 5 договору позики позичальник до моменту підписання договору позики вивчив цей договір та правила надання грошових коштів у позику (на умовах повернення позики в кінці строку позики), що розміщені на сайті https://mycredit.ua/ua/documents-license/ (надалі «правила»), їх зміст, суть, об`єм зобов`язань сторін та наслідки укладення цього договору йому зрозумілі. Згідно з п. 6 договору позики позичальник має право продовжити строк користування позикою (пролонгація). Продовження строку користування позикою за зверненням позичальника в електронній формі через особистий кабінет позичальника шляхом укладання додаткової угоди, що підписується із застосуванням одноразового ідентифікатора кожного разу під час реалізації позичальником такого права. Ініціювання позичальником продовження строку позики відбувається без змін умов договору в бік погіршення для позичальника. При продовженні строку користування позикою (пролонгації) процентна ставка за кожен день продовження буде розраховуватися за базовою процентною ставкою, визначеною в п.п. 2.3 п.2 договору, якщо інше не буде визначено в додатковій угоді, укладеній між сторонами. Перелік та цифрові значення умов, що підлягають зміні у зв`язку з продовженням позики визначаються у відповідній додатковій угоді, що укладається між сторонами та відображаються позичальнику в особистому кабінеті. Інформація про умови, що дозволяють зміну процентної ставки. У разі якщо Позичальник не дотримується умов офіційних правил програми лояльності для споживачів фінансових послуг ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» (TM «MYCREDIT») та/або правил постійно діючої акції під умовною назвою «OH MY FREEDOM (перша позика 0.01%)» для споживачів фінансових послуг ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» (ТМ «MYCREDIT»), процентна ставка, визначена п. 2 договору припиняє свою дію та застосовується базова процентна ставка, визначена п.п. 2.3 п. 2 договору. В такому разі проценти, нараховані за зниженою процентною ставкою, підлягають перерахуванню за базовою ставкою та сплачується позичальником в повному обсязі за весь період строку позики (п. 17 договору). Відповідно до п. 18 договору позики, якщо сума позики, зазначена в п.п. 2.1 п. 2 договору, перевищує розмір однієї мінімальної заробітної плати, за користування позикою понад встановлений договором строк нараховуються процентна ставка за понадстрокове користування позикою (її частиною) в розмірі, визначеному п. 2 договору за кожен день такого користування з урахуванням обмежень, встановлених Законом України «Про споживче кредитування» та іншими актами законодавства (зокрема, щодо незастосування в період карантинних обмежень). У договорі зазначені такі відомості щодо позичальника: [PERSON] , [INFO] ; реєстраційний номер облікової картки платника податків: [NUMBER] ; паспорт серії [NUMBER] ; адреса: [ADDRESS] ; номер телефону: [NUMBER] , електронна пошта: [INFO] ; рахунок: [NUMBER] та електронний підпис одноразовим ідентифікатором uKKk6Cpbok. Згідно з таблицею обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит, що міститься в додатку №1 до договору позики (на умовах повернення позики в кінці строку позики) № 78747267 від 13.02.2023, дата видачі кредиту/дата платежу - 13.02.2023/28.02.2023, кількість днів у розрахунковому періоді - 15, чиста суму кредиту/сума платежу за розрахунковий період - 5000,00/5750,00 грн, проценти за користування кредитом - 750,00 грн, реальна річна процентна ставка - 2899,03%, загальна вартість кредиту становить 5750,00 грн (а.с.10). Таблиця обчислення загальної вартості кредиту (додаток до договору позики) також містить посилання на електронний підпис позичальника [PERSON] одноразовим ідентифікатором uKKk6Cpbok зі зазначенням ідентифікуючих особу позичальника відомостей. Згідно з довідкою АТ КБ « ПриватБанк» на ім`я « [PERSON] », РНОКПП [NUMBER] , видано емітовану платіжну карту № [NUMBER] (IBAN [NUMBER] ), на яку 13.02.2023 було здійснено переказ коштів на суму 5000,00 грн, що також підтверджується і випискою по рахунку, наданою АТ КБ «ПриватБанк» від 10.04.2024 № 20.1.0.0..0/7-240411/154069, за період з 13.02.2023 по 16.02.2023 (а.с.104-107). Згідно з розрахунком заборгованості за кредитним договором, виконаним позивачем, від 13.02.2023 № 78747267 заборгованість відповідачки [PERSON] станом за період з 26.07.2023 по 31.12.2023 становить загальну суму 15437,50 гривень (5000,00 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу; 10437,50 грн - сума заборгованості за відсотками) (а.с. 17). Такий самий розмір заборгованості вбачається з розрахунку, виконаного ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ», станом на 26.07.2023, здійсненого з розрахунку 1 % та 2,50 % щодня за період з 13.02.2023 по 26.07.2023 на суму кредиту - 5000,00 грн. З розрахунку первісного кредитора також вбачається, що залишок заборгованості за основним боргом по кредиту станом на 26.07.2023 становив - 5000,00 грн, нараховано процентів за період з 13.02.2023 по 26.07.2023 - 13125,00 грн, сплачено процентів за цей самий період - 2687,50 грн, залишок несплачених процентів - 10437,50 грн. Загальна сума заборгованості станом на 26.07.2023 складає 15437,50 грн (а.с. 72-75, 89-91, 111-114, 125-127). Отже з розрахунку заборгованості підтверджується факт часткового погашення 31.03.2023 відповідачкою [PERSON] заборгованості за процентами за користування позикою, що їй нарахував первісний кредитор, у сумі 2 687,50 грн. 14.06.2021 між ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» (фактор) та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» (клієнт) було укладено договір факторингу № 14/06/21 (а.с. 11-12, 93 -96,129-132) та низку додаткових угод до нього (а.с. 13-15). Відповідно до п.1.1 договору факторингу фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта (ціна продажу) за плату, а клієнт відступити факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав до третіх осіб - боржників, включаючи суму основного зобов`язання (позики), плату за позикою (плату за процентною ставкою), процент за порушення грошових зобов`язань, право на одержання яких належить клієнту. Перелік боржників, підстави виникнення права грошової вимоги до боржників, сума грошових вимог та інші дані зазначені у відповідних реєстрах боржників, які формуються згідно з додатком №1 та є невід`ємною частиною договору. Згідно з п. 1.2. договору факторингу перехід від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості до боржників відбувається в момент підписання сторонами акту прийому - передачі відповідного реєстру боржників згідно додатку № 2, після чого фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованостей та набуває відповідні права вимоги. Підписаний сторонами та скріплений їх печатками акт прийому - передачі реєстру боржників - підтверджує факт переходу від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості та є невід`ємною частиною цього договору. У день коли здійснюється перехід від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості до боржників, клієнт зобов`язаний передати фактору інформацію згідно з реєстром боржників в електронному виді за формою, наведеною в Додатку №5 до цього договору, на підставі акту прийому-передачі інформації згідно з реєстром боржників в електронному вигляді (Додаток №6). Відповідно до п. 3.1 договору факторингу загальна сума прав вимоги, що відступається за відповідним реєстром боржників, ціна продажу та одинична ціна визначаються в додаткових угодах до цього договору окремо для кожного реєстру боржників і вказується в таких реєстрах боржників. Фактор сплачує клієнту 100% ціни продажу, протягом 7 робочих днів з моменту передачі по акту прийому - передачі відповідного реєстру боржників шляхом безготівкового перерахування грошових коштів на рахунок клієнта, вказаний у розділі 10 даного договору (п.3.2.договору факторингу). Клієнт зобов`язується надати документацію по боржниках, зазначених у реєстрі боржників протягом 30 календарних днів з моменту підписання акту прийому - передачі відповідного реєстру боржників, але в будь якому разі не раніше сплати фактором ціни продажу заборгованості (п. 4.1 договору факторингу). Відповідно до платіжної інструкції від 28.07.2023 № 20020 ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» сплатила ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» плату за відступлення права вимоги за договору факторингу №14/06/21 від 14.06.2021 (а.с.92, 128) Згідно з актом прийому-передачі реєстру боржників від 26.07.2023 № 8 за договором факторингу від 14.06.2021 № 14/06/21 ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» прийняло реєстр боржників загальною кількістю 6178 (а.с. 15). Відповідно до витягу з реєстру боржників № 8 від 26.07.2023 до договору факторингу від 14.06.2021 №14/06/21 ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» набуло право грошової вимоги до відповідачки [PERSON] у загальній сумі 15 437,50 гривень, з яких: 5 000,00 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу; 10 437,50 грн - сума заборгованості за відсотками ( а.с. 16). Відповідно до реєстру боржників №8 від 6 липня 2023 року [PERSON] міститься в переліку під № 1029, договір позики №7874267 від 13.02.2023 у загальній сумі 15 437,50 гривень, з яких: 5 000,00 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу; 10 437,50 грн - сума заборгованості за відсотками ( а.с. 98-100, 134-136) Висновки суду та мотиви прийнятого рішення З досліджених судом матеріалів справи вбачається, що відповідачкою [PERSON] було укладено в електронній формі, що згідно з п. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» за правовими наслідками прирівнюється до укладення договору у письмовій формі, договір позики від 13.02.2023 № 78747267 з ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ». Факт укладення такого договору належним чином підтверджено доказами, наданими позивачем. Електронні правочини оформлюються шляхом фіксації волі сторін та його змісту. Така фіксація здійснюється за допомогою складання документу, який відтворює волю сторін. На відміну від традиційної письмової форми правочину воля сторін електронного правочину втілюється в електронному документі. Договір укладений між сторонами в електронній формі має силу договору, який укладений в письмовій формі та підписаний сторонами які узгодили всі умови, так як без проходження реєстрації та отримання одноразового ідентифікатора (коду, що відповідно до домовленості є електронним підписом позичальника, який використовується ним як аналог власноручного підпису), без здійснення входу відповідачкою на вебсайт за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між відповідачкою та первісними кредиторами не було б укладено. Доводи відповідачки про відсутність доказів про укладення договору суд відхиляє, оскільки такі спростовуються матеріалами справи. Підписання договору відповідачкою підтверджується змістом договору позики, додатку до договору позики, які містить усю необхідну для ідентифікації особи інформацію, а саме: прізвище, ім`я, по батькові відповідачки; дату народження та податковий номер відповідачки, що співпадають зі зазначеними відповідачкою у відзиві на позовну заяву; номер паспорта, телефон (ідентичний з номером телефону, зазначеним відповідачкою у відзиві на позовну заяву ); номер банківської картки (що за повідомленням банку належить відповідачці); адресу місця проживання, що співпадає зі зареєстрованим місцем проживання відповідачки, зазначеним у Єдиному державному демографічному реєстрі (а.с. 36). Доказів підписання договору від імені відповідачки іншими (третіми) особами, у тому числі через вчинення шахрайських дій, відповідачка суду не надала, про таке не повідомляла та не стверджувала, доказів звернення з даного факту до правоохоронних органів також не надала. Отже, суд уважає, що позивачем доведено належними та достатніми доказами факт укладення договору позики саме відповідачкою. Доказів повернення відповідачкою у повному розмірі коштів, отриманих у позику, матеріали справи не містять. Натомість, матеріали справи містять підтвердження часткового погашення заборгованості відповідачкою первісному кредитору 31.03.2023 на суму 2 687,50 грн. Вказану суму первісний кредитор зарахував у рахунок погашення процентів. Суд погоджується з аргументами позивача, викладеними ним у позовній заяві та у відзиві на відзив, та вважає, що позивачем доведено факт укладення договору позики з додержанням письмової форми, визначеної законом, з дотриманням процедури, визначеної Законом України «Про електронну комерцію», такий договір підписаний відповідачкою шляхом застосування електронного підпису одноразовими ідентифікаторами у порядку, визначеному ст. 12 цього закону та умовами договору. Отже, факт отримання позики відповідачкою за договором позики від 13.02.2023 № 78747267 у розмірі 5000,00 грн є доведеним позивачем та не спростованим відповідачкою. Такий факт ґрунтується на умовах договору позики. Факт набуття позивачем права вимоги до відповідачки за договором позики суд також уважає доведеним належними та достатніми доказами. Доводи відповідачки, викладені у відзиві на позовну заяву, щодо відсутності доказів переходу права вимоги за договором позивачу та щодо дійсності переходу права вимоги до позивача, зважаючи на неотримання відповідачкою відповідного повідомлення про перехід права вимоги, суд уважає безпідставними, оскільки матеріали справи містять усі докази на підтвердження набуття позивачем права вимоги до відповідачки (витяг з реєстру боржників, акт приймання-передачі реєстру боржників, докази проведення розрахунку між первісним кредитором та позивачем за договором факторингу). Посилання відповідачки на неотримання відповідачкою письмових повідомлень від фактора та/або клієнта про перехід права вимоги до позивача також не є підставними у повній мірі, оскільки відсутність таких доказів не звільняє відповідачку від обов`язку повернути позику, а її необізнаність про відступлення права вимоги за укладеним нею договором позики жодним чином не заважала їй провести повний розрахунок з первісним кредитором. Проте, стверджуючи, що відповідачка не отримала повідомлень про перехід права вимоги та доказів проведення розрахунку за договором факторингу, відповідачка доказів проведення розрахунків з первісним кредитором не надала. Як зазначено Верховним Судом України у постанові від 23 вересня 2015 року у справі №6-979цс15 "...боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору. ... неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обов`язку погашення кредиту взагалі". Здійснюючи перевірку розрахунків заборгованості за договором, здійснених позивачем, суд виснує таке. У дослідженому судом договорі позиці було встановлено строк користування позикою - 15 днів та відповідна кінцева дата строку позики. Через 15 днів сума позики отриманої відповідачкою від позикодавця (первісного кредитору) мала б бути повернута. У кредитному договорі була встановлена процентна ставка за користування позикою протягом 15 днів (у разі вчасного повернення суми позики), а також процентна ставка за понадстрокове користування позикою, тобто процентна ставка, що нараховувалась на прострочену суму позики. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05 квітня 2023 року (справа № 910/4518/16) зробила такий уточнений висновок (п. 141): «у разі порушення виконання зобов`язання щодо повернення кредиту за період після прострочення виконання нараховуються не проценти за «користування кредитом» (стаття 1048 ЦК України), а проценти за порушення грошового зобов`язання (стаття 625 ЦК України) у розмірі, визначеному законом або договором». Крім того ВП ВС у п. 122-128 цієї постанови роз`яснила таке: «122. Для вирішення подібних спорів важливим є тлумачення умов договорів, на яких ґрунтуються вимоги кредиторів, для з`ясування того, чи мали на увазі сторони встановити нарахування процентів як міри відповідальності у певному розмірі за період після закінчення строку кредитування. Для цього можуть братися до уваги формулювання умов про сплату процентів, їх розміщення в структурі договору (в розділах, які регулюють правомірну чи неправомірну поведінку сторін), співвідношення з іншими положеннями про відповідальність позичальника тощо. У разі сумніву слід застосовувати принцип contra proferentem (лат. verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem, тобто слова договору тлумачаться проти того, хто їх написав). 123. Установивши, що умова договору передбачає нарахування процентів як міри відповідальності після закінчення строку кредитування, тобто за період прострочення виконання грошового зобов`язання, слід застосовувати як статтю 625 ЦК України, так і інше законодавство, яке регулює наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. 124. Так, у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 05.03.2019 у справі № 5017/1987/2012 (на неврахування якої судом апеляційної інстанції посилається АТ «МР Банк») суд здійснив відповідне тлумачення умов кредитного договору. 125. Зокрема, суд установив, що кредитним договором були передбачені проценти за неправомірне користування кредитом - це плата, яка встановлюється банком за користування кредитом після настання строку його погашення та сплачується позичальником у розмірі та у строки, передбачені договором. При сплаті процентів за неправомірне користування кредитом проценти за користування кредитом не сплачуються. У випадку порушення позичальником установленого пунктом 2.2 договору строку погашення отриманого кредиту позичальник надалі сплачує проценти за неправомірне користування кредитом виходячи із процентної ставки у розмірі 36 % річних, порядок нарахування та сплати яких встановлюється згідно з пунктами 3.3, 3.4 цього договору (пункти 42, 43 вказаної вище постанови). 126. Здійснивши тлумачення умов кредитного договору, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду дійшов висновку, що банк не позбавляється права на отримання належних йому процентів за неправомірне користування кредитом, оскільки ці проценти охоплюються диспозицією норми частини другої статті 625 ЦК України (пункт 50 вказаної вище постанови). 127. Тобто у справі № 5017/1987/2012 сторони чітко та недвозначно визначили, що поза межами строку кредитування позичальником сплачуються проценти, які при цьому не є процентами за «користування кредитом», а є відповідальністю за порушення зобов`язання, та погодили їх розмір. Установивши зазначене, суд дійшов висновку про задоволення вимог щодо стягнення таких процентів. 128. Отже, можливість нарахування процентів поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту та розмір таких процентів залежать від підстави їх нарахування згідно з частиною другою статті 625 ЦК України. У подібних спорах судам необхідно здійснити тлумачення умов відповідних договорів та дійти висновку, чи мали на увазі сторони встановити нарахування процентів як міри відповідальності у певному розмірі за період після закінчення строку кредитування або після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту, чи у відповідному розділі договору передбачили тільки проценти за правомірну поведінку позичальника (за «користування кредитом»). У разі сумніву слід застосовувати принцип contra proferentem (лат. verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem, тобто слова договору тлумачаться проти того, хто їх написав).» У даній справі, що вирішувалася судом, чітко та недвозначно вбачається, що умови договору позики передбачають нарахування процентів як плати за правомірне користування позикою (15 днів) та як міри відповідальності після закінчення строку позики, тобто за період прострочення виконання грошового зобов`язання, слід застосовувати як статтю 625 ЦК України, так і інше законодавство, яке регулює наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Про таке свідчать і відповідні формулювання умов спірного договору про сплату процентів («проценти за понадстрокове користування позикою», «за порушення позичальником виконання зобов`язання»; «період понадстрокового користування позикою (її частиною)» «якщо клієнт не повернув кредиту у строк, то…» «проценти нараховуються і за період прострочення, але не більше 90 календарних днів з моменту виникнення такої прострочки»; «за кожен день прострочення» тощо), їх розміщення в структурі договору (в розділах, які регулюють відповідальність сторін, тобто неправомірну поведінку сторін), співвідношення з іншими положеннями про відповідальність позичальника тощо. Положеннями ст. 625 ЦК України обґрунтував й свої позовні вимоги позивач у позовній заяві. З доказів, наданих позивачем та досліджених судом, які зазначені судом вище у розділі «Фактичні обставини…» вбачається, що сума позики за договором №78747267 від 13.02.2023 становить 5000,00 грн; строк повернення - 15 днів; договірна дата повернення позики - 28.02.2023, процентна ставка базова в день 2,5 %. Отже сума процентів за правомірне користування кредитними коштами буде складати - 1875,00 грн (5000,00 х 2.5 % х 15 = 1875,00). Решта сума процентів, пред`явлена до стягнення, - 8662,50 грн (10437,50 - 1875,00 = 8662,50) - проценти, нараховані на прострочену суму позики поза межами строку кредитування. Суд погоджується з доводами відповідачки та уважає, що положення пункту 18 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" ЦК України п. 6 розділу IV "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України «Про споживче кредитування» цілком застосовні й до даного спору. Про наведене свідчать частково й умови договору позики, у якому йде пряме посилання на обмеження у нарахуванні процентів за понадстрокове користування позикою під час карантинних обмежень. Станом на дату нарахування таких процентів введено військовий стан на території України та не була завершена дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19). Отже, аргументи відповідачки є доречними у цій частині, й суд погоджується з тим, що відповідачка на підставі пункту 18 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" ЦК України та п. 6 розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування» звільняється від відповідальності перед первісним кредитодавцем, а відповідно й перед позивачем як правонаступником, за прострочення виконання зобов`язань за договором позики, звільняється від обов`язків сплачувати кредитодавцю інші платежі (проценти за період прострочення), сплата яких передбачена договором позики за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) споживачем зобов`язань за такими договорами. Той факт, що проценти за понадстрокове користування позикою нараховувалися за базовою ставкою (2.5 %), а не за підвищеною (2.7 %) правового значення не має. Доказів пролонгації строку дії договору позики у порядку, визначному п. 6 договору позики, позивачем не надано. Отже, сума процентів 8662,50 грн за період з березня 2023 року по липень 2023 року нарахована первісним кредитором та пред`явлена до стягнення позивачем неправомірно. Така сума процентів, нарахована на прострочену заборгованість, підлягає списанню позикодавцем, а обов`язок відповідачки по сплаті процентів, нарахованих за понадстрокове користування позикою, припиняється без його виконання. Відповідно, у задоволенні вимог в цій частині суд відмовляє за безпідставністю. Також, суд ураховує, що позивачкою у березні 2023 було сплачено частково заборгованість за договором позики на суму 2687,50 грн. Оскільки зі загальної суми пред`явлених до стягнення процентів за користування позикою суд уважає підставними та обґрунтованими тільки проценти, що нараховані у період строку дії позики, на суму 1875,00 грн та суму неповернутої позики - 5000,00 грн, загалом на суму 6875,00 грн, то суму часткової оплати слід зарахувати у рахунок погашення саме правомірно нарахованої суми заборгованості за позикою з урахуванням черговості, визначеної ст. 534 ЦК України. Після такого зарахування сума заборгованості за договором позики буде становити 4187,50 грн (5000,00 (позика) + 1875,00 (правомірна нараховані проценти за користування позикою) - 2687,50 (часткове погашення) = 4187,50). Підсумовуючи все викладене вище суд уважає такими, що є доведеними, обґрунтованими та підставними позовні вимоги у частині стягнення позивачем з відповідачки суми заборгованості за договором позики у загальному розмірі 4187,50 грн. У задоволенні решти позовних вимог суд відмовляє за безпідставністю. Розподіл судових витрат Згідно зі ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційна розміру задоволених позовних вимог. Матеріалами справи підтверджено сплату позивачем при зверненні до суду судового збору в розмірі 3028,00 грн (ас. 2). З урахуванням того, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково (27,13 % від ціни позову), суд в силу ч. 1 ст. 141 ЦПК України приходить до висновку про стягнення судових витрат у вигляді судового збору з відповідачки на користь позивача пропорційна до розміру задоволених позовних вимог, а саме - 821,49 грн (3028,00 х 27,13 % = 821,49).

Outcome: partial