Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-14 00:00:00

Позивач [PERSON] в особі представника адвоката Борисенкова В.С. звернувся до суду з позовом до Головного управління національної поліції в Запорізькій області, Державної казначейської служби України про стягнення матеріальних збитків та відшкодування моральної шкоди, у якому просить стягнути на користь [PERSON] за рахунок коштів Державного бюджету України 25\~500,00 грн. матеріальних збитків та 10\~000,00 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди. В обґрунтування позову вказує наступне. В слідчому відділі ВП №4 Запорізького РУП ГУНП в Запорізькій області проводилось досудове розслідування за матеріалами кримінального провадження №1202008004001218, зареєстрованого 17.04.2020 року за ознаками кримінального провадження передбаченого ч. 1 ст. 263, ч. 4 ст. 296 КК України. В ході проведення досудового розслідування у [PERSON] 17.04.2020 року було вилучено пристрій для відстрілу набоїв споряджених метальними снарядами несмертельної дії «ФОРТ 12 РМ», кал 9 мм., із заводським номером [NUMBER] в середині якого знаходились 8 набоїв, а також магазин від вказаного пристрою з 8 набоями. Вилучені речі належали [PERSON] , що підтверджується дозволом на носіння зброї № [NUMBER] , виданим ГУНП в Запорізькій області. Цього ж числа вказаний пристрій визнано речовим доказом по вказаному кримінальному провадженню, а ухвалою слідчого судді Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 21.04.2020 року у справі №333/1909/20 (провадження №1-кс/335/470/20) задоволено клопотання старшого слідчого слідчого відділу Комунарського ВП Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області Чухрія А.А. про арешт майна та в тому числі було накладено арешт на предмет, схожий на пістолет чорного кольору з надписом на затворі «ФОРТ-12 РМ 9 мм Р.А. ВІ 019198» з магазином, в середині якого знаходяться 8 набоїв та на предмет, схожий на магазин від пістолета з 8 набоями, що належить [PERSON] .. Досудове розслідування в межах вказаного вище кримінального провадження спочатку було доручено групі слідчих Комунарського ВП Дніпровського ВП Запорізького РУП ГУНП в Запорізькій області (на даний час ВП №4 Запорізького РУП ГУНП в Запорізькій області) до складу якої входили [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (старший групи). Склад слідчих, що здійснювали досудове розслідування кримінального провадження №1202008004001218, зареєстрованого 17.04.2020 року за ознаками кримінального провадження передбаченого ч. 1 ст. 263, ч. 4 ст. 296 КК України неодноразово змінювався. В подальшому ухвалою слідчого судді Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 20.01.2022 року у справі №333/8076/21 (провадження №1-кс/335/9/22) задоволено клопотання адвоката Георговського С.П. про скасування арешту майна у кримінальному провадженні №12020080040001218, а саме скасовано арешт на предмет, схожий на пістолет чорного кольору з надписом на затворі «ФОРТ-12 РМ 9 мм Р.А. ВІ 019198» з магазином, в середині якого знаходяться 8 набоїв та на предмет, схожий на магазин від пістолета з 8 набоями, що належить [PERSON] .. Вказаною ухвалою слідчий суддя постановив повернути Позивачу його майно, а саме предмет, схожий на пістолет чорного кольору з надписом на затворі «ФОРТ-12 РМ 9 мм Р.А. ВІ 019198» з магазином, в середині якого знаходяться 8 набоїв та на предмет, схожий на магазин від пістолета з 8 набоями. Адвокат Георговський С.П., який на той час діяв в інтересах Позивача неодноразово звертався до слідчого відділу ВП №4 Запорізького РУП ГУНП в Запорізькій області, керівництва вказаного відділу поліції, керівництва Запорізького РУП ГУНП в Запорізькій області та ГУНП в Запорізькій області з вимогами щодо повернення Позивачу вилученого у нього майна: пристрій для відстрілу набоїв споряджених метальними снарядами несмертельної дії «ФОРТ 12 РМ», кал 9 мм., із заводським номером [NUMBER] в середині якого знаходились 8 набоїв, а також магазин від вказаного пристрою з 8 набоями, однак безрезультатно. Майно позивачу так і не було повернуто. Згодом адвокат Георговський С. П., який на той час діяв в інтересах Позивача звернувся до слідчого відділу Запорізького РУП ГУНП в Запорізькій області із звернення щодо можливого факту втрати речового доказу по кримінальному провадженні №12020080040001218, зареєстрованого 17.04.2020 року за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 263, ч. 4 ст. 296 КК України слідчими СВ ВП №4 Запорізького РУП ГУНП в Запорізькій області. Наказом Запорізького\~РУП ГУ\~НП в\~Запорізькій області\~від 09.03.2023\~№328\~(продовжений\~наказом Запорізького\~РУП ГУНП\~в Запорізькій\~області від\~23.03.2023\~№372)\~було призначено\~службове розслідування щодо можливого факту втрати речового доказу по кримінальному провадженні №12020080040001218. За результатами вказаного службового розслідування дисциплінарною комісією у складі: голови комісії заступника начальника управління поліції начальника СВ Запорізького РУП ГУ НП в Запорізькій області підполковника поліції Дем`янова О.В., членів комісії: старшого слідчого СВ Запорізького РУП ГУ НП в Запорізькій області капітана поліції Щербакової Г.В., старшого слідчого СВ Запорізького РУП ГУ НП в Запорізькій області капітана поліції Півоварової Л.В., старшого слідчого СВ Запорізького РУП ГУ НП в Запорізькій області підполковника поліції Катанової К.А. 06.04.2023 року було складено «Висновок службового розслідування за відомостями викладеними у зверненні адвоката Георговського С.П. щодо можливої втрати речового доказу по кримінальному провадженні №12020080040001218», який цього ж числа був затверджений т.в.о. начальника Запорізького РУП ГУНП в Запорізькій області підполковником поліції [PERSON] . Із змісту Висновку вбачається наступне: «під час проведення службового розслідування встановити місцезнаходження предмету схожого на пістолет чорного кольору «ФОРТ 12 РМ 9 [PERSON] [NUMBER] » в середині з магазином та 8 набоями, предмет схожий на магазин від пістолета з 8 набоями не надалось можливим». В той же час дисциплінарна комісія за результатами службового розслідування встановила, що факти викладенні у зверненні адвоката Георговського С.П., який діяв в інтересах [PERSON] щодо втрати речового доказу по кримінальному провадженні №12020080040001218, зареєстрованого 17.04.2020 року за ч. 1 ст. 263, ч. 4 ст. 296 КК України знайшли своє об`єктивне підтвердження, а саме недотримання службовими особами слідчого відділу ВП №4 Запорізького РУП ГУНП в Запорізькій області умов зберігання речових доказів, правильності ведення документів щодо їх приймання та обліку, призвело до втрати речових доказів по вказаному вище кримінальному провадженню. Тобто, за результатами службового розслідування встановила факт втрати службовими особами, слідчими Комунарського ВП Дніпровського ВП Запорізького РУП ГУНП в Запорізькій області (на даний час ВП №4 Запорізького РУП ГУНП в Запорізькій області) пристрою для відстрілу набоїв споряджених метальними снарядами несмертельної дії «ФОРТ 12 РМ», кал 9 мм., із заводським номером [NUMBER] в середині якого знаходились 8 набоїв, а також магазину від вказаного пристрою з 8 набоями, що належить Позивачу. Так, втрата службовими особами, слідчими Комунарського ВП Дніпровського ВП Запорізького РУП ГУ НП в Запорізькій області (на теперішній час ВП №4 Запорізького РУП ГУНП в Запорізькій області) пристрою для відстрілу набоїв споряджених метальними снарядами несмертельної дії «ФОРТ 12 РМ», кал 9 мм., із заводським номером [NUMBER] , які не повернуті Позивачу до теперішнього часу, вчиненні з вини саме слідчих Комунарського ВП Дніпровського ВП Запорізького РУП ГУ НП в Запорізькій області (на теперішній час ВП №4 Запорізького РУП ГУНП в Запорізькій області), тобто посадових осіб органу державної влади, які при виконанні своїх повноважень не дотримались вимог чинного законодавства України, зокрема вимог Кримінального процесуального кодексу України та Порядку зберігання речових доказів стороною обвинувачення, їх реалізації, технологічної переробки, знищення, здійснення витрат, пов`язаних з їх зберіганням і пересилання, схоронності тимчасово вилученого майна під час кримінального провадження, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 19.11.2012 року №1104. Отже, протиправними діями (бездіяльністю) службових осіб, слідчих Комунарського ВП Дніпровського ВП Запорізького РУП ГУ НП в Запорізькій області (на теперішній час ВП №4 Запорізького РУП ГУНП в Запорізькій області), які були та є посадовими особами органу державної влади щодо незабезпечення належного зберігання вилученого у Позивача пристрою для відстрілу набоїв споряджених метальними снарядами несмертельної дії «ФОРТ 12 РМ», кал 9 мм., із заводським номером [NUMBER] , Позивачу завдано матеріальних збитків у загальному розмірі 25 500 грн. (двадцять п`ять тисяч п`ятсот гривень 00 копійок), які складаються з вартості вказаного пристрою у розмірі 23 500,00 грн (двадцять п`ять тисяч п`ятсот гривень 00 копійок), а також витрат на проведення його оцінки у розмірі 2 000,00 грн (дві тисячі гривень 00 копійок). Так, з метою визначення вартості, втраченого слідчими Комунарського ВП Дніпровського ВП Запорізького РУП ГУ НП в Запорізькій області (на теперішній час ВП №4 Запорізького РУП ГУНП в Запорізькій області) пристрою для відстрілу набоїв споряджених метальними снарядами несмертельної дії «ФОРТ 12 РМ», кал 9 мм., із заводським номером [NUMBER] , що належить Позивачу, він вимушений був звернутися до суб`єкта оціночної діяльності фізичної особи-підприємця [PERSON] з метою проведення оцінки цього майна Позивача. За послуги суб`єкта оціночної діяльності фізичної особи-підприємця [PERSON] Позивач сплатив останній 2 000,00 грн. 15 вересня 2023 року суб`єктом оціночної діяльності фізичною особою-підприємцем [PERSON] було складено висновок про вартість майна, із змісту якого вбачається, що ринкова вартість об`єкта оцінки, пристрою для відстрілу набоїв споряджених метальними снарядами несмертельної дії «ФОРТ 12 РМ», кал 9 мм., із заводським номером [NUMBER] складає 23\~500,00 грн. В силу приписів частини 4 статті 83 Цивільного процесуального кодексу України, повний звіт з оцінки, складений суб`єктом оціночної діяльності фізичної особи-підприємця [PERSON] , а також акт приймання-передачі виконаних останньою робіт (наданих послуг) будуть наданні суду пізніше. Окрім матеріальних збитків, протиправними діями (бездіяльністю) слідчих Комунарського ВП Дніпровського ВП Запорізького РУП ГУ НП в Запорізькій області (на теперішній час ВП №4 Запорізького РУП ГУНП в Запорізькій області) щодо незабезпечення належного зберігання вилученого у Позивача пристрою для відстрілу набоїв споряджених метальними снарядами несмертельної дії «ФОРТ 12 РМ», кал 9 мм., із заводським номером [NUMBER] , Позивачу також завдано моральну шкоду. Так, внаслідок тривалого неповернення Позивачу пристрою для відстрілу набоїв споряджених метальними снарядами несмертельної дії «ФОРТ 12 РМ», кал 9 мм., із заводським номером [NUMBER] , він зазнає моральних переживань та душевного болю. Відчуття невизначеності, невпевненості та незахищеності порушують душевний покій Позивача. На теперішній час Позивач не може відчувати себе захищеним, оскільки не має віри в авторитет нашої держави, у нього геть зникла надія на Національну поліцію як орган державної влади, який повинен забезпечувати його захист від протиправних посягань інших осіб. Окремо звертаю увагу суду, що протиправні дії (бездіяльність) слідчих Комунарського ВП Дніпровського ВП Запорізького РУП ГУ НП в Запорізькій області (на теперішній час ВП №4 Запорізького РУП ГУНП в Запорізькій області) спричинили неможливість реалізації Позивачем його прав та законних інтересів, неможливість продовження активного способу життя. До того ж вказані вище обставини тривають і по теперішній час, що потребує від Позивача докладання додаткових зусиль для можливості подолання таких негативних наслідків протиправної поведінки службових осіб органу державної влади стосовно майна Позивача та його самого, зокрема Позивач вимушений звертатися до суду з метою захисту своїх порушених прав, що вимагає від нього витрачання що найменше часу та фінансових ресурсів. З урахуванням викладеного Позивач оцінює завдану моральну шкоду на рівні 10 000,00 грн (десяти тисяч гривень 00 копійок). Враховуючи вищевикладене, спричинені Позивачу матеріальні збитки та моральна шкода підлягає стягненню за рахунок коштів Державного бюджету України. Ухвалою судді від 03.10.2023 року прийнято до розгляду позов [PERSON] в особі представника адвоката Борисенкова В.С. до ГУНП в Запорізькій області, Державної казначейської служби України про стягнення матеріальних збитків та відшкодування моральної шкоди та відкрито провадження у справі. Розгляд справи проводити в порядку загального провадження. Розпочато у справі підготовче засідання та призначено підготовче засідання на 22.11.2023 року. 25.10.2023 року представником відповідача Державної казначейської служби України надано відзив на позов, у якому зазначає, що у позивача відсутні підстави для відшкодування матеріальних збитків та моральної шкоди з наступних підстав. Відповідно до ч.4 ст.168 КПК України, після тимчасового вилучення майна уповноважена службова особа зобов`язана забезпечити схоронність такого майна, що передбачено Порядком зберігання речових доказів стороною обвинувачення, їх реалізації, технологічної переробки, знищення, здійснення витрат, пов`язаних з їх зберіганням і пересиланням, схоронності тимчасово вилученого майна під час кримінального провадження, затвердженого КМУ від 19.11.2012 року №1104. Відповідно до пункту 27 Порядку №1104, схоронність тимчасово вилученого майна забезпечується згідно з пунктами 1 26 Порядку №1104 до повернення майна власнику у зв`язку з припиненням тимчасового вилучення майна або постановлення слідчим суддею, судом ухвали про накладення арешту на майно. Відповідно до пункту 8 Порядку №1104 відповідальним за зберігання речових доказів, що зберігаються разом з матеріалами кримінального провадження, є слідчий, який здійснює таке провадження. Згідно з пунктом 4 частини 1 статті 169 КПК України тимчасово вилучене майно повертається особі, у якої воно було вилучено у разі скасування арешту. Відповідно до висновку службового розслідування за відомостями викладеними у зверненні адвоката Георговського С.П. щодо можливості втрати речового доказу у кримінальному провадженні №12020080040001218 від 06.04.2023 встановлено, що старшим слідчим Комунарського ВП ГУНП в Запорізькій області Чухрієм А. порушені норми чинного законодавства, порушено вимоги пункту 8 Порядку №1104, що виразилось у неналежному зберіганні речових доказів, що призвело до їх втрати. Оскільки відповідальною особою за зберігання майна позивача, згідно з чинним законодавством, є слідчий, який здійснює кримінальне провадження, то шкода, завдана слідчим Комунарського ВП Дніпровського ВП Запорізького РУП ГУНП в Запорізькій області не підпадає під статті 1173, 1174 ЦК України, на які посилається позивач в обґрунтування позовних вимог та згідно зі статтею 1166 ЦК України, повинна відшкодовуватись в повному обсязі особою, яка її завдала. Крім того, відповідно до статті 3 Закону України від 01.12.1994 року №266/94-ВР «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», збитки надані позивачу не підлягають відшкодування відповідно до цього Закону. Також зазначає, що одним з додатків до позову є копія дозволу №14526 серії АА №386387 виданого [PERSON] ГУНП в Запорізькій області 26.06.2019 на право зберігання, носіння ФОРТ 12 РМ к 9 мм із заводським номером [NUMBER] . Відповідно до висновку про вартість майна, ринкова вартість об`єкту оцінки (пристрій для вистрілу набоїв споряджених металевими снарядами несмертельної дії ФОРТ-12М калібру 9 мм Р.А./45Rubber) станом на 15.09.2023 року без урахування ПДВ склала 23\~500 грн.. Вказане свідчить про те, що пристрій для вистрілу набоїв придбано позивачем не пізніше 2019 року, тому його вартість може не відповідати оціночній вартості станом на 15.09.2023 року. Таким чином представник відповідача вважає, що підстави для відшкодування матеріальної шкоди відсутні. Також зазначає, що оскільки позивачем не обґрунтовано та не підтверджено доказами заподіяння йому моральної шкоди, то підстави для її відшкодування відсутні. 30.10.2023 року представником відповідача ГУНП в Запорізькій області надано відзив на позов, у якому зазначає, що у позивача відсутні підстави для відшкодування матеріальних збитків та моральної шкоди з наступних підстав. Так, окрім обставин кримінального провадження, в межах якого у Позивача було вилучено пістолет «ФОРТ 12», зазначає, що наказом ЗРУП ГУНП в Запорізькій області від 09.03.2023 №328 (продовжений наказом ЗРУП ГУНП в Запорізькій області від 23.03.2023 №372) було призначено службове розслідування щодо можливого факту втрати речового доказу у кримінальному провадженні №12020080040001218 від 06.04.2023 за наслідками якого встановити місце знаходження предмету схожого на пістолет чорного кольору «ФОРТ 12 РМ 9 мм РА [NUMBER] » в середині з магазином та 8 набоями, предмет схожий на магазин від пістолета з 8 набоями не надалось можливим. Також зазначає, що ч.5 ст.171 КПК України, встановлює обов`язок слідчого, прокурора подати клопотання про арешт тимчасово вилученого майна не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна. У свою чергу, за умови невиконання такого обов`язку у зазначених суб`єктів виникає іншій обов`язок негайно повернути особі вилучене майно, строк виконання якого не обмежується в часі, а отже, моментом завершення виконання такого обов`язку є винятково його виконання. Таким чином обов`язок щодо повернення майна внаслідок скасування арешту лежить саме на слідчому і прокуророві, а не юридичній особі з якою зазначені особи перебувають у службово-трудових відносинах. У даному випадку належним відповідачем в частині позовних вимог щодо стягнення матеріальних збитків є слідчий, який є уповноваженою особою на проведення досудового розслідування, а не ГУНП в Запорізькій області, оскільки втрата речового доказу відбулась під час здійснення досудового розслідування у кримінальному провадженні, втручання в яке інших осіб є неприпустимим. Крім того, Висновок про вартість майна від 15.09.2023 року не є належним доказом завдання матеріальних збитків Позивачу. Так, предметом договору проведення оцінки майна №19/23 від 15.09.2023 є «… виконання робіт з належної оцінки майна (об`єкта оцінки), а саме: пристрою для вистрілу набоїв споряджених металевими снарядами несмертельної дії ФОРТ-12 М калібру 9 мм…), в той час, як у Позивача був наявний дозвіл на право зберігання та носіння пристрою для відстрілу патронів споряджених гумовою кулею марки «ФОРТ 12 РМ» калібру 9 мм, що є відмінними. Вказаний Висновок не є ідентичним предмету, на який Позивачу було надано дозвіл на носіння та зберігання, та який в подальшому було вилучено в рамках кримінального провадження №12020080040001218, тому не встановлює реальний розмір шкоди. Таким чином, представник відповідача вважає, що долучені докази, надані Позивачем не підтвердження наявності матеріальної шкоди не є належними, допустимими та достовірними, у зв`язку з чим, позовні вимоги не підлягають задоволенню. Також представник відповідача вважає, що відсутні підстави для відшкодування моральної шкоди, оскільки відсутнє обґрунтування розміру відшкодування у позовній заяві, а також розрахунку розміру моральної шкоди. Ухвалою суду від 13.12.2023 року закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду. Представник позивача [PERSON] у судовому засіданні позов підтримав і просив задовольнити в повному обсязі з підстав зазначених у позові. Представник відповідача ГУНП в Запорізькій області у судовому засіданні вимоги позову не визнав та просив відмовити у їх задоволенні з підстав вказаних у відзиві на позов. Представник відповідача Державної казначейської служби України у судовому засіданні вимоги позову не визнав та просив відмовити у їх задоволенні з підстав вказаних у відзиві на позов. Відповідно ч. 1\~ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч. 2\~ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносин, що виникають у державі. У відповідності з п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною,\~Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до\~ст. 9 Конституції України\~є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Відповідно до\~ст. 55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Згідно зі\~ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до\~ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Відповідно до ч.3 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно зі\~ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. ст.\~81,\~76 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими, електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків. Суд, заслухавши доводи учасників судового засідання, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Судом встановлено, що в слідчому відділі ВП №4 Запорізького РУП ГУНП в Запорізькій області проводилось досудове розслідування за матеріалами кримінального провадження №1202008004001218, зареєстрованого 17.04.2020 року за ознаками кримінального провадження передбаченого ч. 1 ст. 263, ч. 4 ст. 296 КК України. В ході проведення досудового розслідування у [PERSON] 17.04.2020 року було вилучено пристрій для відстрілу набоїв споряджених метальними снарядами несмертельної дії «ФОРТ 12 РМ», кал 9 мм., із заводським номером [NUMBER] в середині якого знаходились 8 набоїв, а також магазин від вказаного пристрою з 8 набоями. Вилучені речі належали [PERSON] , що підтверджується дозволом на носіння зброї № [NUMBER] , виданим ГУНП в Запорізькій області. Цього ж числа вказаний пристрій визнано речовим доказом по вказаному кримінальному провадженню, а ухвалою слідчого судді Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 21.04.2020 року у справі №333/1909/20 (провадження №1-кс/335/470/20) задоволено клопотання старшого слідчого слідчого відділу Комунарського ВП Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області Чухрія А.А. про арешт майна та в тому числі було накладено арешт на предмет, схожий на пістолет чорного кольору з надписом на затворі «ФОРТ-12 РМ 9 мм Р.А. ВІ 019198» з магазином, в середині якого знаходяться 8 набоїв та на предмет, схожий на магазин від пістолета з 8 набоями, що належить [PERSON] .. Досудове розслідування в межах вказаного вище кримінального провадження спочатку було доручено групі слідчих Комунарського ВП Дніпровського ВП Запорізького РУП ГУНП в Запорізькій області (на даний час ВП №4 Запорізького РУП ГУНП в Запорізькій області) до складу якої входили [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (старший групи). Склад слідчих, що здійснювали досудове розслідування кримінального провадження №1202008004001218, зареєстрованого 17.04.2020 року за ознаками кримінального провадження передбаченого ч. 1 ст. 263, ч. 4 ст. 296 КК України неодноразово змінювався. В подальшому ухвалою слідчого судді Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 20.01.2022 року у справі №333/8076/21 (провадження №1-кс/335/9/22) задоволено клопотання адвоката Георговського С.П. про скасування арешту майна у кримінальному провадженні №12020080040001218, а саме скасовано арешт на предмет, схожий на пістолет чорного кольору з надписом на затворі «ФОРТ-12 РМ 9 мм Р.А. ВІ 019198» з магазином, в середині якого знаходяться 8 набоїв та на предмет, схожий на магазин від пістолета з 8 набоями, що належить [PERSON] .. Вказаною ухвалою слідчий суддя постановив повернути Позивачу його майно, а саме предмет, схожий на пістолет чорного кольору з надписом на затворі «ФОРТ-12 РМ 9 мм Р.А. ВІ 019198» з магазином, в середині якого знаходяться 8 набоїв та на предмет, схожий на магазин від пістолета з 8 набоями. Адвокат Георговський С.П., який на той час діяв в інтересах Позивача неодноразово звертався до слідчого відділу ВП №4 Запорізького РУП ГУНП в Запорізькій області, керівництва вказаного відділу поліції, керівництва Запорізького РУП ГУНП в Запорізькій області та ГУНП в Запорізькій області з вимогами щодо повернення Позивачу вилученого у нього майна: пристрій для відстрілу набоїв споряджених метальними снарядами несмертельної дії «ФОРТ 12 РМ», кал 9 мм., із заводським номером [NUMBER] в середині якого знаходились 8 набоїв, а також магазин від вказаного пристрою з 8 набоями, однак безрезультатно. Майно позивачу так і не було повернуто. Згодом адвокат Георговський С. П., який на той час діяв в інтересах Позивача звернувся до слідчого відділу Запорізького РУП ГУНП в Запорізькій області із звернення щодо можливого факту втрати речового доказу по кримінальному провадженні №12020080040001218, зареєстрованого 17.04.2020 року за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 263, ч. 4 ст. 296 КК України слідчими СВ ВП №4 Запорізького РУП ГУНП в Запорізькій області. Наказом Запорізького\~РУП ГУ\~НП в\~Запорізькій області\~від 09.03.2023\~№328\~(продовжений\~наказом Запорізького\~РУП ГУНП\~в Запорізькій\~області від\~23.03.2023\~№372)\~було призначено\~службове розслідування щодо можливого факту втрати речового доказу по кримінальному провадженні №12020080040001218. За результатами вказаного службового розслідування дисциплінарною комісією у складі: голови комісії заступника начальника управління поліції начальника СВ Запорізького РУП ГУ НП в Запорізькій області підполковника поліції Дем`янова О.В., членів комісії: старшого слідчого СВ Запорізького РУП ГУ НП в Запорізькій області капітана поліції Щербакової Г.В., старшого слідчого СВ Запорізького РУП ГУ НП в Запорізькій області капітана поліції Півоварової Л.В., старшого слідчого СВ Запорізького РУП ГУ НП в Запорізькій області підполковника поліції Катанової К.А. 06.04.2023 року було складено «Висновок службового розслідування за відомостями викладеними у зверненні адвоката Георговського С.П. щодо можливої втрати речового доказу по кримінальному провадженні №12020080040001218», який цього ж числа був затверджений т.в.о. начальника Запорізького РУП ГУНП в Запорізькій області підполковником поліції [PERSON] . Із змісту Висновку вбачається наступне: «під час проведення службового розслідування встановити місцезнаходження предмету схожого на пістолет чорного кольору «ФОРТ 12 РМ 9 [PERSON] [NUMBER] » в середині з магазином та 8 набоями, предмет схожий на магазин від пістолета з 8 набоями не надалось можливим». В той же час дисциплінарна комісія за результатами службового розслідування встановила, що факти викладенні у зверненні адвоката Георговського С.П., який діяв в інтересах [PERSON] щодо втрати речового доказу по кримінальному провадженні №12020080040001218, зареєстрованого 17.04.2020 року за ч. 1 ст. 263, ч. 4 ст. 296 КК України знайшли своє об`єктивне підтвердження, а саме недотримання службовими особами слідчого відділу ВП №4 Запорізького РУП ГУНП в Запорізькій області умов зберігання речових доказів, правильності ведення документів щодо їх приймання та обліку, призвело до втрати речових доказів по вказаному вище кримінальному провадженню. Таким чином, за результатами службового розслідування встановлено факт втрати службовими особами, слідчими Комунарського ВП Дніпровського ВП Запорізького РУП ГУНП в Запорізькій області (на даний час ВП №4 Запорізького РУП ГУНП в Запорізькій області) пристрою для відстрілу набоїв споряджених метальними снарядами несмертельної дії «ФОРТ 12 РМ», кал 9 мм., із заводським номером [NUMBER] в середині якого знаходились 8 набоїв, а також магазину від вказаного пристрою з 8 набоями, що належить Позивачу. Так, втрата службовими особами, слідчими Комунарського ВП Дніпровського ВП Запорізького РУП ГУ НП в Запорізькій області (на теперішній час ВП №4 Запорізького РУП ГУНП в Запорізькій області) пристрою для відстрілу набоїв споряджених метальними снарядами несмертельної дії «ФОРТ 12 РМ», кал 9 мм., із заводським номером [NUMBER] , які не повернуті Позивачу до теперішнього часу, вчиненні з вини саме слідчих Комунарського ВП Дніпровського ВП Запорізького РУП ГУ НП в Запорізькій області (на теперішній час ВП №4 Запорізького РУП ГУНП в Запорізькій області), тобто посадових осіб органу державної влади, які при виконанні своїх повноважень не дотримались вимог чинного законодавства України, зокрема вимог Кримінального процесуального кодексу України та Порядку зберігання речових доказів стороною обвинувачення, їх реалізації, технологічної переробки, знищення, здійснення витрат, пов`язаних з їх зберіганням і пересилання, схоронності тимчасово вилученого майна під час кримінального провадження, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 19.11.2012 року №1104. Отже, протиправними діями (бездіяльністю) службових осіб, слідчих Комунарського ВП Дніпровського ВП Запорізького РУП ГУ НП в Запорізькій області (на теперішній час ВП №4 Запорізького РУП ГУНП в Запорізькій області), які були та є посадовими особами органу державної влади щодо незабезпечення належного зберігання вилученого у Позивача пристрою для відстрілу набоїв споряджених метальними снарядами несмертельної дії «ФОРТ 12 РМ», кал 9 мм., із заводським номером ВІ №019198, Позивачу завдано матеріальних збитків. За приписами частини 1 статті 9 КПК України, під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства. Відповідно до приписів частини 1 статті 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення. Зберігання речових доказів і документів та вирішення питання про спеціальну конфіскацію врегульовано приписами статті 100 КПК України. За приписами частин 1, 2 статті 100 КПК України, речовий доказ, який був наданий стороні кримінального провадження або нею вилучений, повинен бути якнайшвидше повернутий володільцю, крім випадків, передбачених статтями 160-166, 170-174 цього Кодексу. Речовий доказ або документ, наданий добровільно або на підставі судового рішення, зберігається у сторони кримінального провадження, якій він наданий. Сторона кримінального провадження, якій наданий речовий доказ або документ, зобов`язана зберігати їх у стані, придатному для використання у кримінальному провадженні. Речові докази, які отримані або вилучені слідчим, прокурором, оглядаються, фотографуються та докладно описуються в протоколі огляду. Зберігання речових доказів стороною обвинувачення здійснюється в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Правила зберігання речових доказів стороною обвинувачення, їх реалізації, технологічної переробки, знищення, здійснення витрат, пов`язаних з їх зберіганням і пересиланням, та схоронності тимчасово вилученого майна під час кримінального провадження унормовані Порядком зберігання речових доказів стороною обвинувачення, їх реалізації, технологічної переробки, знищення, здійснення витрат, пов`язаних з їх зберіганням і пересилання, схоронності тимчасово вилученого майна під час кримінального провадження, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 19.11.2012 року №1104. У відповідності до пункту 4 Порядку, речові докази, крім тих, що повернуті власнику або передані йому на відповідальне зберігання, реалізовані, знищені, технологічно перероблені, зберігаються до передачі їх суду в органі, у складі якого функціонує слідчий підрозділ, підрозділ дізнання, або інших місцях зберігання, визначених у цьому Порядку. Згідно приписів пункту 7 Порядку, вилучені (отримані) стороною обвинувачення речові докази зберігаються разом з матеріалами кримінального провадження в індивідуальному сейфі (металевій шафі) слідчого, дізнавача, який здійснює таке провадження. За приписами пункту 8 Порядку, відповідальним за зберігання речових доказів, що зберігаються разом з матеріалами кримінального провадження, є слідчий, дізнавач, який здійснює таке провадження. Відповідальною за зберігання речових доказів в обладнаному приміщенні чи спеціальному сейфі є посадова особа органу, у складі якого функціонує слідчий підрозділ або підрозділ дізнання, що призначається наказом керівника такого органу або наказом керівника слідчого підрозділу, підрозділу дізнання відповідно до повноважень. Відповідно до статті 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності є непорушним. Згідно із статтею 317 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), зміст права власності становлять права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Частиною 2 статті 321 ЦК України передбачено, що особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках та порядку, встановлених законом. Протоколом № 1 до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (ратифіковано Україною відповідно до Закону від 17.07.1997) унормовано, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до приписів частин 1, 2 статті 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, в тому числі, і відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, а також відшкодування моральної (немайнової шкоди). Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені статтями 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини. Загальноконституційні засади відносин між державою та громадянином, зокрема щодо відповідальності держави, закріплено в конституційні та цивільно-правові норми: статті 56 Конституції України; статей 1173-1176 ЦК України, Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду». Згідно із статтею 56 Конституції України, кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, про те, Позивачем доведено протиправність дій (бездіяльність) службових осіб, слідчих Комунарського ВП Дніпровського ВП Запорізького РУП ГУ НП в Запорізькій області (на теперішній час ВП №4 Запорізького РУП ГУНП в Запорізькій області), які є посадовими особами органу державної влади щодо незабезпечення належного зберігання вилученого у Позивача пристрою для відстрілу набоїв споряджених метальними снарядами несмертельної дії «ФОРТ 12 РМ», кал 9 мм., із заводським номером [NUMBER] , в зв`язку з чим вказаний пристрій було втрачено. Також судом встановлено, що Позивач з метою визначення вартості, втраченого слідчими Комунарського ВП Дніпровського ВП Запорізького РУП ГУ НП в Запорізькій області (на теперішній час ВП №4 Запорізького РУП ГУНП в Запорізькій області), як зазначено у Договорі №19/23 на проведення оцінки майна від 15.09.2023 року а саме: пристрою для вистрілу набоїв споряджених металевими снарядами несмертельної дії ФОРТ-12М калібру 9 мм Р.А./45Rubber), що належить Позивачу, останній звернувся до суб`єкта оціночної діяльності фізичної особи-підприємця [PERSON] з метою проведення оцінки цього майна. За послуги суб`єкта оціночної діяльності фізичної особи-підприємця [PERSON] Позивач сплатив останній 2 000,00 грн. На підставі вказаного Договору, 15.09.2023 року суб`єктом оціночної діяльності фізичною особою-підприємцем [PERSON] було складено висновок про вартість майна, із змісту якого вбачається, що ринкова вартість об`єкта оцінки пристрою для вистрілу набоїв споряджених металевими снарядами несмертельної дії ФОРТ-12М калібру 9 мм Р.А./45Rubber), складає 23\~500,00 грн. Разом з тим, як зазначено вище, за результатами службового розслідування встановлено факт втрати службовими особами, слідчими Комунарського ВП Дніпровського ВП Запорізького РУП ГУНП в Запорізькій області (на даний час ВП №4 Запорізького РУП ГУНП в Запорізькій області) пристрою для відстрілу набоїв споряджених метальними снарядами несмертельної дії «ФОРТ 12 РМ», кал 9 мм., із заводським номером [NUMBER] в середині якого знаходились 8 набоїв, а також магазину від вказаного пристрою з 8 набоями, що належить Позивачу, тобто зазначений Висновок є неналежним та недопустимим доказом у справі. Інших доказів в обґрунтування розміру матеріальних збитків, Позивачем не надано. Враховуючи, що відповідно до ч.6 ст.81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, в задоволенні позовних вимог в частині стягнення матеріальних збитків, суд відмовляє з підстав недоведеності. Позовні вимоги в частині відшкодування моральної шкоди підлягають частковому задоволенню виходячи з наступного. Протиправними діями (бездіяльністю) слідчих Комунарського ВП Дніпровського ВП Запорізького РУП ГУ НП в Запорізькій області (на теперішній час ВП №4 Запорізького РУП ГУНП в Запорізькій області) спричинено неможливість реалізації Позивачем його прав та законних інтересів, неможливість продовження активного способу життя. Вказані вище обставини тривають і по теперішній час, що потребують від Позивача докладання додаткових зусиль для можливості подолання таких негативних наслідків протиправної поведінки службових осіб органу державної влади стосовно майна Позивача та його самого, зокрема Позивач вимушений звертатися до суду з метою захисту своїх порушених прав, що вимагає від нього витрачання що найменше часу та фінансових ресурсів. Загальні підходи до відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади, сформульовані Верховним Судом у постанові від 10.04.2019 у справі №464/3789/17. Верховний Суд у вказаній справі дійшов висновку, що адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним з ефективних засобів юридичного захисту (п. 49). Моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження - емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання (п.52). Порушення прав людини чи погане поводження із нею з боку суб`єктів владних повноважень завжди викликають негативні емоції. Проте, не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого (п. 56). Відсутність наслідків у вигляді розладів здоров`я внаслідок душевних страждань, психологічних переживань не свідчить про те, що позивач не зазнав страждань та/або приниження, а отже і не свідчить про те, що моральної шкоди не завдано. У практиці Європейського Суду з прав людини порушення державою прав людини, що завдають психологічних страждань, розчарувань та незручностей зокрема через порушення принципу належного врядування, кваліфікуються як такі, що завдають моральної шкоди (рішення у справі Рисовський проти України № 29979 від 20.10.2011 року, рішення у справі Антоненков та інші проти України №14183/02 від 22.11.2005 року). Психологічне напруження, розчарування та незручності, що виникли внаслідок порушення органом держави чи місцевого самоврядування прав людини, навіть якщо вони не потягли вагомих наслідків у вигляді погіршення здоров`я, можуть свідчить про заподіяння їй моральної шкоди. Виходячи із загальних засад доказування, у справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органами державної влади та органами місцевого самоврядування, позивач повинен довести, які саме дії (рішення, бездіяльність) спричинили страждання чи приниження, яку саме шкоду вони заподіяли і який її розмір. При цьому слід виходити з презумпції, що порушення прав людини з боку суб`єктів владних повноважень прямо суперечить їх головним конституційним обов`язкам (ст. 3. 19 Конституції України) і завжди викликає у людини негативні емоції. Відповідно до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Правова позицію Верховного Суду, викладена у постанові від 15.08.2019 у справі № 823/782/16, згідно якої відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, має на меті, як компенсацію потерпілому завданих збитків, так і запобігання вчинення суб`єктом владних повноважень такого у майбутньому, зокрема, шляхом здійснення превентивних заходів для удосконалення виконання своїх функцій, спрямованих на інтереси людини. Враховуючи вимоги справедливості, добросовісності та розумності, суд вважає, що Позивачу повинна бути компенсована моральна шкода в розмірі 5 000 грн.. Кошти державного бюджету належать на праві власності державі. Отже, боржником у зобов`язанні зі сплати коштів державного бюджету є держава Україна як учасник цивільних відносин (частина 2 статті 2 ЦК України). Відповідно до статті 170 ЦК України, держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом. Рішенням Конституційного Суду України від 3 жовтня 2001 року по справі № 1-36/2001 (справа про відшкодування шкоди державою) встановлено, що відшкодування шкоди (матеріальної чи моральної), завданої фізичним особам незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, їх посадовими і службовими особами при здійсненні ними своїх повноважень, покладається саме на державу, а не на відповідні органи державної влади, тобто відшкодування шкоди в таких випадках здійснюється за рахунок держави, а не за рахунок коштів на утримання державних органів. Згідно з пунктом 1 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 квітня 2015 року № 215 (далі - Положення), Державна казначейська служба України (Казначейство) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів України і який реалізує державну політику у сферах казначейського обслуговування бюджетних коштів, бухгалтерського обліку виконання бюджетів. Відповідно до покладених завдань Казначейство України здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів або боржників на підставі рішення суду (підпункт 3 пункту 4 Положення). Як зазначено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.11.2019 у справі № 242/4741/16-ц (провадження № 14-515цс19): «Держава бере участь у справі як відповідач через відповідні органи державної влади, зазвичай, орган, діями якого завдано шкоду. Разом із тим, залучення або ж незалучення до участі у таких категоріях спорів ДКСУ чи її територіального органу не впливає на правильність визначення належного відповідача у справі, оскільки відповідачем є держава, а не Державна казначейська служба України чи її територіальний орган. Порядок виконання судових рішень про стягнення коштів з державного органу визначений Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», яким встановлено, що виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду. Державна казначейська служба України та її територіальний орган можуть бути залучені до участі у справі з метою забезпечення завдань цивільного судочинства, однак їх незалучення не може бути підставою для відмови у позові». З огляду на наведену правову позицію, можливо дійти висновку про те, що виконання рішення суду про стягнення коштів здійснюється Казначейською службою не з власного рахунку, а з Державного бюджету України у межах відповідних призначень. Подібна правова позиція висловлена Касаційним цивільним судом у складі Верховного Суду у постанові від 03.03.2021 у справі № 638/509/19 (провадження № 61-7643св20). Таким чином, спричинена Позивачу моральна шкода в розмірі 5\~000 грн. підлягає стягненню за рахунок коштів Державного бюджету України. В силу положень п. 13 ч. 2 ст. 3 Закону України «Про судовий збір», судовий збір за даними позовом не справляється, а тому розподілу між сторонами не підлягає.

Outcome: partial