Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-15 00:00:00

У грудні 2023 року позивач звернувся до Печерського районного суду міста Києва з позовною заявою про стягнення заборгованості за договором. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 08 червня 2019 року до між позивачем [PERSON] та відповідачем - [PERSON] було укладено боргову розписку на суму 130 000 (сто тридцять тисяч) доларів США, за умови повернення грошових коштів до 31.12.2020 року. У разі порушення строків повернення боргу, відповідач зобов`язався виплатити відсотки із суми розрахунку 20% річних починаючи з 01 січня 2021 року. Станом на день подання позову, відповідач не повернув кошти, взяті на себе зобов`язання не виконав, і тому позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з Відповідача на користь позивача грошові кошти в сумі 205 791,78 (двісті п`ять тисяч сімсот дев`яносто один долар США та 78 центів) доларів США. У зв`язку з зазначеним, позивач просить суд позов задовольнити у повному обсязі. Позивач в судове засідання не з`явився, через канцелярію суду подав заяву про розгляд справи у відсутність та надав до суду оригінал боргової розписки. Відповідачем відзиву на позов надано не було, в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Разом з тим, відповідно до положень ч.ч. 1, 2 ст. 280 Цивільного процесуального кодексу України (надалі - ЦПК України) суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У разі участі у справі кількох відповідачів заочний розгляд справи можливий у випадку неявки в судове засідання всіх відповідачів. Враховуючи наявність в справі достатніх матеріалів про права та обов`язки сторін та те, що позивачем щодо заочного розгляду справи заперечень до суду не надано, суд, на підставі ч.ч. 1, 2 ст. 280 ЦПК України. Ухвалою суду від 28.12.2023 року відкрито провадження у порядку позовного загального провадження. Ухвалою суду від 14.03.2024 року було закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, судом встановлені наступні обставини та відповідні ним правовідносини. Згідно зі ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона передає у власність другій стороні грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначеними родовими ознаками. Відповідно до ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво - чи багатосторонніми (договори). Відповідно до частин першої та другої ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства. За своєю суттю розписка про отримання в борг коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Судом установлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що наявність між [PERSON] та [PERSON] позикових відносин підтверджується наявним у позивача оригіналом розписки відповідача [PERSON] . З дослідженої розписки від 08.06.2019 року, суд встановив, що відповідач - [PERSON] отримав від [PERSON] (паспорт № [NUMBER] ) в борг грошову суму в розмірі 130 000 тисяч доларів. Грошові кошти - безвідсоткові. Відповідач зобов`язався віддати вказану в борговій розписці суму найму в строк до 31 грудня 2020 року, за порушення строків повернення зобов`язався виплатити відсотки із розрахунку 20 % річних починаючи з 01 січня 2021 року. Згідно з частинами першою та третьою ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахуванням грошової суми, що позичалась, на його банківський рахунок. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). На підтвердження невиконання відповідачем взятих на себе зобов`язань по поверненню суми позики представник позивача надав суду оригінал боргової розписки відповідача від 08.06.2019 року. Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, висловленої в постанові від 25.04.2012 року у справі № 6-24ц12, наявність оригіналу розписки в кредитора свідчить про існування невиконаного зобов`язання. З урахуванням наведеного, суд прийшов до висновку, що наявність оригіналу розписки в позивача свідчить про існування невиконаного зобов`язання відповідачем по договору позики від 08.06.2019 року. А тому у матеріалах справи відсутні належні, допустимі та достатні докази того, що відповідач повністю чи частково виконав свої зобов`язання за вказаним договором позики та повернув повністю або частково кошти саме за цим договором позики. З урахуванням наведеного, суд прийшов до висновку, що відповідач не виконав зобов`язання за даним договором, а тому зобов`язаний повернути позивачу борг в сумі 130 000,00 доларів США. Щодо нарахування 3 % річних необхідно зазначити наступне. Статтею 526 ЦК України регламентує, що зобов`язання має виконуватись належним цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до Постанови КЦС ВС від 08.07.2019 р. у справі №524/4946/16-ц, з моменту отримання Відповідачем грошових коштів та видачі розписки між сторонами фактично склалися договірні правовідносини позики, умови яких є дійсними. Так як у розписці було передбачено нарахування відсотків в розмірі 20% річних на суму боргу в результаті невчасного повернення позики, було здійснено нарахування відсотків, починаючи з січня 2021 року. За 2021 рік нараховано відсотків в розмірі 26000,00 дол.США, за 2022 рік нараховано відсотків в розмірі 26000,00 дол США та за одинадцять місяців 2023 року нараховано 23791,78 дол.США У частині першій статті 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. При цьому Основний Закон не встановлює заборони щодо можливості використання в Україні грошових одиниць іноземних держав. Відповідно до статті 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Тобто відповідно до чинного законодавства гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, однак обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України. Отже, стягнення із відповідача суми боргу у іноземній валюті відповідає як вимогам цивільного законодавства, так і узгоджується із правовим висновком викладеним у постановах Великої палати Верховного Суду від 16.01.2019 у справах № 373/2054/16-ц, № 464/3790/16-ц. У статті 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача необхідно стягнути суму основного боргу за розпискою в сумі 130 000 доларів США та 20 % річних передбачених борговою розпискою в сумі 75 791,78 доларів США, а тому позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 13 420 грн., сплачений позивачем за подання до суду позовної заяви.

Outcome: approved