Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-26 00:00:00

[PERSON] , яка діє в інтересах позивача [PERSON] , звернулась до суду з позовом до [PERSON] , третя особа - орган опіки та піклування виконавчого комітету Ізюмської міської ради Харківської області, про позбавлення батьківських прав. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що відповідач є матір`ю неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , який проживає разом з батьком, згідно заочного рішення Дружківського міського суду Донецької області від 06.12.2023 року. Рішенням Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 21.08.2017 року шлюб між сторонами розірвано. Відповідач вихованням та матеріальним забезпеченням дитини не займається, не спілкується з дитиною, не цікавиться її здоров`ям тощо. Просить позбавити [PERSON] батьківських прав відносно неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . Позивач та його представник в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, остання надала заяву про розгляд справи на підставі наявних матеріалів, позові вимоги підтримала. Відповідач в судове засідання не з`явилась, будучи належним чином повідомленою про час, дату та місце розгляду справи, відповідно до ст. ст. 128, 129 ЦПК України. Представник третьої особи в судове засідання не з`явилась, надала заяву про розгляд справи у її відсутність. У відповідності до вимог ст. 280 ЦПК України, суд ухвалив проводити заочний розгляд справи. У зв`язку з неявкою всіх учасників справи та на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до таких висновків. Судом встановлено наступне. [PERSON] до [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 12.04.2019 року (а.с.9). Згідно рішення Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 21.08.2017 року, шлюб між [PERSON] до [PERSON] розірвано (а.с.10-11). Заочним рішенням Дружківського міського суду Донецької області від 06.12.2023 року визначено місце проживання дитини [PERSON] , [INFO] , разом з батьком [PERSON] , [INFO] , за місцем проживання батька(а.с.12). [PERSON] разом з неповнолітнім сином [PERSON] , [INFO] , зареєстрований та проживає за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується довідкою про скал сім`ї від 23.01.2023 р. (а.с.20). Згідно інформації Вугледарської ЗОШ І-ІІІ ступенів № 2 Вугледарської міської ради Донецької області № 02 від 05.01.2023 р., [PERSON] , [INFO] , навчається в Вугледарській ЗОШ І-ІІІ ступенів № 2, мати сином не цікавиться, його вихованням займається батько (а.с.23). Спірні правовідносини врегульовані нормами Закону України «Про охорону дитинства», Сімейного кодексу України та Конвенцією про прав дитини. Згідно зі статтею 18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до статті 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Згідно з пунктом 2 частини першої статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляється від виконання своїх обов`язків з виховання дитини. Положення частини першої статті 165 СК України визначають, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають особа, в сім`ї якої проживає дитина. Судом встановлено, що дитина проживає разом з батьком. Відповідно до висновку органу опіки та піклування виконкому Ізюмської міської ради Харківської області, останній вважає доцільним позбавити [PERSON] батьківських прав відносно [PERSON] , [INFO] (а.с.73). Згідно п. 15 Постанови № 3 Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, що не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Стаття 11 Закону України «Про охорону дитинства» визнає, що сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Відповідно до основних сформованих принципів суспільства, задекларованих у національному та міжнародному законодавстві, діти мають право на особливе піклування і допомогу, внаслідок своєї фізичної і розумової незрілості, потребують спеціальної охорони і піклування, включаючи належний правовий захист як до, так і після народження. Згідно з частиною першою статті 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Статтею 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ передбачено, що, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Суд, дослідивши обставини справи, надавши оцінку наявним у ній доказам, приходить до висновку, що відповідач [PERSON] виявляє ознаки стійкого небажання підтримувати особисті відносини з дитиною, не контактує з нею, не виявляє піклування про дитину. Вихованням дитини у повній мірі займається батько. Вказане свідчить про свідоме ухилення відповідача від виховання дитини та нехтування своїми обов`язками. З огляду на це, суд приходить до висновку, що позбавлення відповідача батьківських прав відносно її неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , буде відповідати в першу чергу інтересам дитини. З матеріалів справи вбачається, що позивач при зверненні до суду сплатив судовий збір в сумі 968,96 грн., який на підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України підлягає стягненню на його користь з відповідача.

Outcome: approved