Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-09 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Бізнес позика» звернулося до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області з позовом до [PERSON] , в якому просить стягнути з відповідача заборгованість за Договором № 392826-КС-001 про надання кредиту від 09.09.2021 року, що становить 93\~768,96 грн., яка складається з: суми прострочених платежів по тілу кредиту 36 000,00 грн.; суми прострочених платежів по процентах \~52\~368,96 грн.; суми прострочених платежів за комісією \~5\~400,00 грн а також сплачений судовий збір в розмірі 2422,40 грн. В обґрунтування своїх вимог позивач вказав на те, що 09.09.2021року між ТОВ «Бізнес позика» та\~\~ [PERSON] укладено Договір № 392826-КС-001 про надання кредиту шляхом обміну електронними повідомленнями, який підписано в порядку, визначеному\~ст. 12 Законом України «Про електронну комерцію», та відповідно до п. 1 якого позичальнику надано грошові кошти в розмірі 36 000,00 грн, на засадах строковості, поворотності, платності. Згідно з умовами договору кредиту, сторони визначили, що плата за користування Кредитом є фіксованою та становить 0,865875 процентів за кожен день користування кредитом. Пунктом 2 договору сторони передбачили, що протягом строку кредитування процентна ставка за кредитом нараховуються на залишок заборгованості по кредиту, наявну на початок календарного дня, за період фактичного користування кредитом, із урахуванням дня видачі кредиту та дня повернення кредиту згідно графіку платежів. Пунктом 3 встановлений Графік платежів, які має здійснювати позичальник для належного виконання умов договору. Позивач свої зобов`язання за договором кредиту виконав, та надав відповідачу грошові кошти в розмірі 36 000,00 грн. шляхом перерахування на банківську картку відповідача № [NUMBER] . Проте, відповідач належним чином не виконує свої зобов`язання згідно умов договору, у зв`язку з чим, станом на 09.01.2024 року, відповідач має заборгованість перед позивачем в розмірі 93\~768,96 грн., яка складається із: суми прострочених платежів по тілу кредиту 36 000,00 грн.; суми прострочених платежів по процентах \~52\~368,96 грн.; суми прострочених платежів за комісією \~5\~400,00 грн. 05.02.2024 року ухвалою суду відкрито провадження у справі та враховуючи малозначність даного спору, постановлено проводити розгляд справи у спрощеному позовному провадженні з повідомленням сторін. А також, задоволено клопотання представника позивача ТОВ «Бізнес позика» - Цюпи О.В. про витребування доказів та витребувано з АТ «КБ «ПРИВАТБАНК» наступну інформацію: чи випускалася банківська картка № [NUMBER] на ім`я [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ); інформацію про рух коштів (виписку) по банківській картці № [NUMBER] за період з 09.09.2021 року по 09.01.2024 року включно. 29.02.2024 року на адресу суду від АТ «КБ «ПРИВАТБАНК» на виконання вимог ухвали суду від 05.02.2024 року надійшов лист із випискою по рахунку № [NUMBER] IBAN № [NUMBER] за період з 09.09.2021 року по 09.01.2024 року. 10.05.2024 року представником відповідача [PERSON] адвокатом Орбан Н.Л. подано заперечення на позов, в якому просить позов задоволити частково, у стягненні відсотків та комісії по договору відмовити. Зазначила, що не заперечує щодо повернення тіла кредиту, однак стягнення відсотків, які перевищують тіло кредиту та комісії є надмірним і незаконним, посилаючись на Закон України «Про захист прав споживачів». Просила врахувати також, що внесено зміни до Цивільного Кодексу України (у період дії воєнного стану та +30 днів позичальники звільнені від штрафних санкцій та відповідальності за ст. 625 ЦК України) «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України\~2003\~року доповнено пунктами 18 і 19 згідно із Законом No\~2120-1Х від 15 ерезня\~2022\~року: «18. У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов?язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов?язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого\~2022\~року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями\~257-259, 362, 559, 681, 728, 786,\~1293\~цього Кодексу, продовжуються на строк його дії.». Таким чином подвоєння процентних ставок та їх стягнення у дію воєнного статну та картину є незаконним, а також нарахування пені, штрафу та інших фінансових санкцій. У судове засідання представник позивача не з`явився, у прохальних вимогах позовної заяви просив розглядати справу без його участі. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, подав клопотання про розгляд справи без їх участі, та просив врахувати подані заперечення. Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані суду докази у їх сукупності та взаємозв`язку, виходячи з їх належності та допустимості, суд встановив наступні факти і відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 09 вересня 2021 року між ТОВ «Бізнес Позика» та [PERSON] в електронній формі з використанням інформаційно-телекомунікційних систем, дистанційно, шляхом підписання одноразовим ідетифікатором укладено кредитний договір №392826-КС-001, згідно з яким відповідач отримав кредит в розмірі 36000,00 грн., строком кредитування на 24 тижні до 24.02.2022 року, зі сплатою відсотків за користування кредитом 0,86587500 % в день та комісії 5400,0 грн. ТОВ «Бізнес Позика» свої зобов`язання за Договором кредиту виконало, та надало 09.09.2021 року Позичальнику грошові кошти в розмірі 36000,00 грн. шляхом перерахування на банківську картку Позичальника № [NUMBER] (який Позичальником вказано при заповнені анкетних даних в особистому кабінеті), що підтверджується наданою представником АТ «КБ «ПРИВАТБАНК» випискою по рахунку № [NUMBER] IBAN № [NUMBER] за період з 09.09.2021 року по 09.01.2024 року. За правилами ч. 1ст.\~205\~ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно дост. 207 ЦК Україниправочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно із ст.\~6\~ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цьогоКодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1ст. 627 ЦК України). За змістом ст.ст.626,628\~ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Відповідно до ч. 2ст. 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем він вважається укладеним в письмовій формі. Згідно із ст. 526 ЦК Українизобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цьогоКодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом (ст.610,612 ЦК України). Відповідно до ч. 1ст. 1054 ЦК Україниза кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1ст. 1048 ЦК України). З огляду на зазначені норми права Верховний Суд в своїх постановах дійшов висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі ЦК України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст.205,207 ЦК України). Такі висновки викладені, зокрема, у постановах Верховного Суду від 9 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 7 жовтня 2020 року № 127/33824/19, від 16 грудня 2020 року у справі № 561/77/19, від 12 січня 2021 року у справі № 524/5556/19. Відповідно до ст.ст.5,15 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Електронний документ може бути створений, переданий, збережений перетворений електронними засобами у візуальну форму. Візуальною формою подання електронного документа є відображення даних, які він містить, електронними засобами або на папері у формі, придатній для приймання його змісту людиною. Суб`єкти електронного документообігу, які здійснюють його на договірних засадах, самостійно визначають режим доступу до електронних документів, що містять конфіденційну інформацію, встановлюють для них систему (способи) захисту. Зі змісту ст.ст.11,12 Закону України «Про електронну комерцію» електронні правочини вчиняються на основі відповідних пропозицій (оферт). Зазвичай такі правила є невід`ємною частиною кредитного договору, що прописується в самому договорі та без підтвердження про ознайомлення з такими, договір не буде укладено. Відповідно до ч.3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (ч. 4ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Згідно із ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченомустаттею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. За правилами ч. 8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеномустаттею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначенимстаттею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає яким чином підписуються угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. \~ Згідно з наданим позивачем розрахунком станом на 09.01.2024 року у відповідача утворилася заборгованість, яка становить 93 768,96 грн., з яких: сума прострочених платежів по тілу кредиту 36000,00 грн.; сума прострочених платежів по процентах 52 368,96грн., сума прострочених платежів з комісією - 5400,00 грн. Вказаний розрахунок прострочених платежів по тілу кредиту та по процентах відповідає умовам укладеного між сторонами договору, підтверджується матеріалами справи. Доказів на його спростування відповідачем суду не представлено. Відповідач [PERSON] суму прострочених платежів по тілу кредиту у розмірі 36000,00грн. не оспорює, та відповідно в цій частині позовні вимоги визнає. Між тим, відповідач стверджує, що заявлена сума процентів до стягнення порушує Закон України «Про захист прав споживачів». Проте, суд не погоджується з таким твердженням відповідача. Строк дії Кредитного договору від 09.09.2021 року закінчився 24.02.2024 року. З огляду на правову позицію Великої Палати Верховного Суду, викладену у постанові від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12, нарахування позивачем відсотків за користування кредитними коштами поза межами строку дії договору позики є безпідставним, тому проценти за користування кредитними коштами за Кредитним договором від 09.09.2021 року нараховувалися позивачем до 24.02.2024 року, тобто у межах строку дії договору. Крім того, відповідач [PERSON] не зверталася за захистом своїх прав у порядку ст.\~11,\~18 Закону України «Про захист прав споживачів»\~щодо визнання несправедливими умов договору, де йдеться про нарахування процентів за користування кредитом, власного розрахунку заборгованості, щодо кредитного договору суду не представила. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1\~статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, N 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Таким чином, надані суду представником відповідача заперечення на позовну заяву не спростовує факту укладання договору, наданого суду розрахунку заборгованості та факту отримання відповідачем грошових коштів. Також, заперечення висловлені в цьому заперечення суд оцінює критично, оскільки укладаючи Кредитний договір, ввідповідач був повідомлений про розмір відсотків, порядок сплати, та інші суттєві обставини договору, і добровільно уклав цей договір та користувався отриманими коштами. Щодо частини позовної вимоги про стягнення комісії за договором, суд зазначає наступне. На спірні правовідносини за цим договором поширюється дія\~Закону України «Про споживче кредитування», адже за договором позичальнику надано споживчий кредит та такий укладено зі строком погашення кредиту більше одного місяця. Відповідно до п. 4 ч. 1\~ст. 1 Закону України «Про споживче кредитування»\~(далі\~Закон) загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця для отримання, обслуговування та повернення кредиту. Згідно з ч. 2\~ст. 8 цього Закону\~до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і повернення кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахункове-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Отже, Законом передбачено право фінансової установи встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту. Відповідно до правової позиції викладеної у постанові Верховного Суду від 31 серпня 2022 року (справа № 202/5330/19) у кредитному договір не зазначено перелік додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлено щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування). При цьому до таких послуг не може бути віднесено щомісячне надання інформації про стан кредиту, яку споживач має право отримувати безоплатно згідно з\~ст. 11 Закону України «Про споживче кредитування». Банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні оспорюваного кредитного договору. За таких обставин умова кредитного договору щодо обов`язку позичальника сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемною відповідно до ч. 1\~ст. 11 цього Закону. Суд звертає увагу, що у договорі не вказано за яку саме послугу позивач встановив комісію. Умови самого договору не містять переліку додаткових та супутніх послуг кредитодавця, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, що надаються відповідачу та за які позивачем встановлена комісія за обслуговування кредиту. Ураховуючи, що позивач не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і їх погодження із споживачем при укладенні договору, а тому обов`язок позичальника сплачувати плату за обслуговування кредиту є нікчемним відповідно до ч. ч. 1, 2 ст.\~11, ч. 5 ст.\~12 Закону України «Про споживче кредитування». Зазначені правові висновки викладено у постановах Верховного Суду від 14 вересня 2022 року (справа № 755/11636/21) та від 16 листопада 2022 року (справа № 755/9486/21). Аналізуючи умови договору, суд прийшов до переконання про те, що позивачем не подано доказів у відповідності до ст.\~ст. 76-80 ЦПК України, які б підтверджували, які саме послуги надаються відповідачеві за котрі необхідно здійснювати сплату комісії, а відтак суд прийшов до переконання про те, що відповідач не зобов`язаний сплачувати таку комісію, а тому у цій частині позовних вимог слід відмовити за недоведеністю. Враховуючи наведене вище, суд прийшов висновку, що відповідач взятих на себе кредитних зобов`язань в строки передбачені договором кредиту належним чином не виконав, а тому суд приходить до переконання, що позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості простроченого кредиту та відсотків за договором № 392826-КС-001від 09.09.2021 є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню та становлять всього\~88\~368,96 грн. У іншій частині позову про стягнення комісії необхідно відмовити за недоведеністю такої частини позовних вимог. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд враховує положення статті 141 ЦПК України, згідно якої судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, тому з [PERSON] на користь ТОВ «Бізнес Позика» слід стягнути судовий збір за подання позову у розмірі 2282,86 гривень. На підставі викладеного,

Outcome: partial