Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-09 00:00:00

14.11.2023 року представник позивача адвокат Маньковська А.В. звернулася до Дзержинського районного суду м. Харкова з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором. Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 16.11.2023 року вказану цивільну справу передано за підсудністю до Червонозаводського районного суду м. Харкова. В провадження Червонозаводського районного суду м. Харкова за підсудністю з Дзержинського районного суду м. Харкова 13.12.2023 року надійшла цивільна справа № 638/17592/23 за позовною заявою ТОВ «Діджи Фінанс» до [PERSON] про стягнення заборгованості. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 25.09.2020 року між АТ «ОТП БАНК» та [PERSON] укладено договір № 2033773705, відповідно до умов якого відповідачці надано кредит у розмірі 28\~460 грн. на споживчі потреби, строк повернення до 25.09.2025 року. 21.10.2022 року між АТ «ОТП БАНК» та ТОВ «Діджи Фінанс» укладено договір про відступлення права вимоги № 21/10/22 за кредитними договорами укладеними з позичальниками, згідно реєстру боржників № 1 було передано право вимоги до відповідачки. Відповідачка не виконує належним чином зобов`язання за кредитним договором, внаслідок чого станом на 21.10.2022 року має заборгованість у розмірі 48\~910, 39 грн., яка складається з заборгованості за тілом кредиту 27\~765, 82 грн., заборгованості за відсотками 21\~144, 57 грн., які позивач просить стягнути в судовому порядку. Також представник позивача просить стягнути витрати на професійну правову допомогу у розмірі 7\~500 грн. Ухвалою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 30.01.2024 року провадження по вищевказаній цивільній справі відкрито в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. 13.02.2024 року відповідачка подала відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі у зв`язку з їх необґрунтованістю та спливом строків позовної давності. Відповідачка зазначає, що про наявність договору факторингу довідалася тільки з позовної заяви, вона дійсно укладала з АТ «ОТП БАНК» кредитний договір за № 2033773705 на суму 28 460 грн., за яким сплачувала заборгованість, відповідно до його умов (графік платежів). Сума заборгованості за кредитним договором, згідно з довідкою банку від 21.10.2022 року, не відповідає дійсності, відповідно до неї, позивачка нібито не сплачувала за кредитним договором починаючи з 26.11.2020 року, що вже надавало б кредитору право подати позов до суду. Відповідачка наголошує, що AT «ОТП БАНК» мав вже всі підстави, ще починаючи з 26.11.2020 року, звернутися до суду про стягнення заборгованості, але він цього не зробив, тим самим пропустивши строк позовної давності, який сплинув ще 27.11.2023 року. 19.02.2024 року від представниці позивача [PERSON] надійшла відповідь на відзив, в якій зазначено, що з моменту підписання договору факторингу № 21/10/22 від 21.10.2022 року між ТОВ «Діджи Фінанс» та АТ «ОТП Банк» позивачем, який набув права грошової вимоги, на адресу відповідачки направлено досудову вимогу, в якій повідомлено про відступлення права вимоги від АТ «ОТП Банк», зазначивши інформацію про порядок погашення заборгованості по кредитному договору. Також позивач повідомляє, що було вжито заходи досудового врегулювання спору, шляхом направлення досудової вимоги про сплату заборгованості за договором № 2033773705 від 25.09.2020 року на адресу відповідачки. Позивач наголошує, що договір про відступлення права вимоги № 21/10/22 між ТОВ «Діджи Фінанс» та АТ «ОТП Банк», укладений 21.10.2022 року, тобто первісним кредитором строки позовної давності не були пропущені. Розгляд справи проведено у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін у відповідності зі ст. 279\~ЦПК України за наявними у справі матеріалами. Зважаючи на те, що справа розглядалась за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, приходить до висновку про задоволення позовних вимог з наступних підстав. Судом встановлено, що 25.09.2020 року між АТ «ОТП БАНК» та [PERSON] укладено договір № 2033773705, відповідно до умов якого відповідачці надано кредит у розмірі 28\~460 грн. на споживчі потреби, строк повернення до 25.09.2025 року. 21.10.2022 року між АТ «ОТП БАНК» та ТОВ «Діджи Фінанс» укладено договір про відступлення права вимоги № 21/10/22 за кредитними договорами укладеними з позичальниками. Пунктом 1.1. договору факторингу № 21/10/22 від 21.10.2022 року встановлено, що клієнт (первісний кредитор) передає, а фактор (новий кредитор) приймає право грошової вимоги, що належить клієнту, і стає кредитором за кредитними договорами, укладеними між клієнтом і боржниками, в розмірі портфеля заборгованості. З витягу з додатку до договору факторингу № 21/10/22 від 21.10.2022 року вбачається, що відповідачка на момент відступлення прав вимоги має заборгованість у розмірі 48\~910, 39 грн., яка складається з заборгованості за тілом кредиту 27\~765, 82 грн., заборгованості за відсотками 21\~144, 57 грн. 28.06.2023 року за вих. № 3327103622 на адресу відповідачки позивачем направлено досудову вимогу, в якій зазначено про відступлення права вимоги та зобов`язання сплати заборгованість. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України\~правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей\~626,\~628 ЦК України\~договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою\~статті 638 ЦК України\~визначено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У\~статті 526 ЦК України\~передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимогвідповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша\~статті 1048 ЦК України). Частиною другою\~статті 1054 ЦК України\~встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно зі\~ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до положень\~ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); правонаступництва; виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); виконання обов`язку боржника третьою особою. Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом. Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Статтею 513 ЦК України\~передбачено, що правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні, яке виникло на підставі правочину, що підлягає державній реєстрації, має бути зареєстрований в порядку, встановленому для реєстрації цього правочину, якщо інше не встановлено законом. Згідно зі\~ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. За вимогами\~ст.\~517\~ЦК\~України первісний\~кредитор у\~зобов`язанні\~повинен передати\~новому кредиторові\~документи,\~які засвідчують\~права,\~що передаються,\~та інформацію,\~яка є\~важливою для\~їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно зі ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Щодо твердження відповідачки про неотримання повідомлення про відступлення права вимоги та вимоги про сплату заборгованості від позивача необхідно зазначити наступне. Відповідно до статті 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. У частині другій статті 517 ЦК України передбачено, що боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні. Отже, за змістом наведених положень закону, боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору і таке виконання є належним. Оскільки з матеріалів справи вбачається, що відповідачка не сплачувала заборгованість за кредитним договором ні новому, ні старому кредитору, унаслідок чого в останньої утворилася заборгованість, суд дійшов висновку про стягнення заборгованості на користь нового кредитора, оскільки неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обов`язку погашення кредиту взагалі. Також позивачем додано копію досудової вимоги від 28.06.2023 року за вих. № 3327103622, в якій повідомлено відповідачку про відступлення права вимоги та зобов`язання сплати заборгованість. Разом з тим, відповідачка заявила про застосування строку позовної давності до вимог позивача та просила відмовити у задоволенні позовної заяви у повному обсязі. Відповідно до\~статті 256 ЦК України\~позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Відповідно до ст.253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч.ч. 1, 5 ст. 261 ЦК України). Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено ч. 2 ст. 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу. Перебіг позовної давності за вимогами кредитора, які випливають з порушення боржником умов договору (графіка погашення кредиту) про погашення боргу частинами (щомісячними платежами) починається стосовно кожної окремої частини від дня, коли відбулося це порушення. Позовна давність у таких випадках обчислюється окремо за кожним простроченим платежем. 25.09.2020 року між АТ «ОТП БАНК» та відповідачкою укладено кредитний договір № 2033773705, строк повернення до 25.09.2025 року. Право грошової вимоги до відповідачки позивачу передано 21.10.2022 року. Частиною 5\~статті 261\~ЦК України\~передбачено,\~що за\~зобов`язаннями\~з визначеним\~строком виконання\~перебіг позовної\~давності починається\~зі спливом\~строку виконання. За зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку. Враховуючи викладене, а також те, що відповідачці було відомо про необхідність виконання взятих на себе зобов`язань, суд вважає, що строки позовної давності не сплинули, позовні вимоги підлягають задоволенню. Таким чином, з відповідачки необхідно стягнути заборгованість у розмірі 48\~910, 39 грн., яка складається з заборгованості за тілом кредиту 27\~765, 82 грн., заборгованості за відсотками 21\~144, 57 грн. \~ \~ \~ \~Щодо стягнення судових витрат, суд виходить із наступного. Відповідно до положень ч. 1\~ст. 133 ЦПК України\~судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. За змістом\~ст. 137 ЦПК України\~витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Згідно зі ч. 3\~ст. 137 ЦПК України\~для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відповідно до ч. 4\~ст. 137 ЦК України\~розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Положеннями\~ст. 59 Конституції України\~закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Як слідує з правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 01.10.2018 року в справі № 569/17904/17, - на підтвердження надання правової допомоги необхідно долучати, у тому числі, розрахунок погодинної вартості правової допомоги, наданої у справі, який має бути передбачений договором про надання правової допомоги, та може міститися у акті приймання-передачі послуг за договором. Розрахунок платної правової допомоги повинен відображати вартість години за певний вид послуги та час витрачений на участь у судових засіданнях; вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням; ознайомлення з матеріалами справи в суді тощо. Крім того, у своїй постанові від 13.12.2018 року у справі № 816/2096/17 Верховний Суд прийшов до висновку, що від учасника справи вимагається надання доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою, але не доказів обґрунтування часу, витраченого фахівцем в галузі права, як зазначив суд попередньої інстанції. Що стосується часу, витраченого фахівцем в галузі права, то зі змісту вказаних норм процесуального права можна зробити висновок, що достатнім є підтвердження лише кількості такого часу, але не обґрунтування, яка саме кількість часу витрачена на відповідні дії. Судом встановлено, що між ТОВ «Діджи Фінанс» та адвокатом Міньковською А.В. укладено договір про надання правової допомоги № 42649746 від 22.09.2023 року. До договору надано детальний опис робіт, виконаний адвокатом, акт про підтвердження факту надання правової допомоги, додаткова угода від 003327103622 від 22.09.2023 року. При визначенні суми відшкодування судових витрат суд виходить з критеріїв реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та складності), розумності їхнього розміру та конкретних обставин справи. Таким чином, суд вважає за необхідне стягнути з відповідачки на користь позивача витрати на професійну правову допомогу у розмірі 7\~500 грн. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Тому з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно задоволених позовних вимог у розмірі 2\~684 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved