Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-23 00:00:00

У вересні позивачка [PERSON] звернулась до Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області із позовом до [PERSON] , про збільшення розміру аліментів та зміну способу їх стягнення. Справа згідно протоколу автоматизованого розподілу судових справ між суддями, була розподілена до провадження судді Бойка О.М. Ухвалою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 19 вересня 2023 року матеріали цивільного позову були надісланні за підсудністю до Кіровського районного суду м. Дніпропетровська. 06 листопада 2023 року до Кіровського районного суду міста Дніпропетровська на підставі ухвали Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 19 вересня 2023 року про передачу справи для розгляду за підсудністю надійшли матеріали цивільної справи № 175/5628/23 за позовом [PERSON] до [PERSON] про збільшення розміру аліментів та зміну способу їх стягнення. Ухвалою Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 15 листопада 2023 року цивільну справу за позовом [PERSON] до [PERSON] про збільшення розміру аліментів та зміну способу їх стягнення передати за територіальною підсудністю до Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області. Не погодившись з такою ухвалою суду, [PERSON] звернулася до суду з апеляційною скаргою,\~яка підписана її представником [PERSON] ,\~в якій просила ухвалу\~Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 09 вересня 2023 року\~скасувати, справу направити для продовження розгляду до\~Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області, посилаючись на порушення судом норм процесуального права. Постановою Дніпровського апеляційного суду від 08 січня 2024 року апеляційну скаргу\~ [PERSON] , яка підписана представником [PERSON] , в частині оскарження ухвали Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 15 листопада 2023 року\~залишити без задоволення. Ухвалу Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 15 листопада 2023 року залишити без змін. 18 січня 2024 року матеріали цивільної справи за позовом [PERSON] до [PERSON] , про збільшення розміру аліментів та зміну способу їх стягнення надійшли до Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області. В позовній заяві просить суд: - Стягнути з відповідача [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на її утримання як повнолітньої доньки, що продовжує навчання, у розмірі одного прожиткового мінімуму, що станом на 01.01.2023 року складає 2\~684,00 грн. щомісячно, починаючи з дня звернення до суду і до закінчення [PERSON] навчання, тобто до [INFO] , але не більше ніж до досягнення нею двадцяти трьохрічного віку; - Стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивачки [PERSON] заборгованість по аліментам у розмірі 29\~776,50 грн. В обґрунтування позовних вимог вказала, що Рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 01.11.2022 року у справі №175/1493/22 задоволено позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини в розмірі частини усіх видів заробітку (доходів) щомісячно починаючи з 28.06.2022 року та до закінчення навчання тобто до 30 червня 2024 року. 15.02.2023 р. старшим державним виконавцем Слобожанського відділу державної виконавчої служби у Дніпровському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Сищиком О.О. відкрито виконавче провадження ВП №71027446. До позовної заяви [PERSON] надала довідку про доходи відповідача за період з 01.09.2022 року по 28.02.2023 рік. Відповідно до цієї довідки щомісячно з сукупного доходу відповідача підлягає утриманню 1 326,00 грн. Позивачка вважає, що аліменти в розмірі 1326,00 грн. на утримання повнолітньої дитини є настільки мізерними, що не покривають четвертої частини усіх витрат, які несе позивач щомісячно. Також, звертає увагу, що відповідач, має заборгованість по аліментам станом на 01.03.2023 року у розмірі 25 798,50 грн. На дату подачі позову заборгованість становить 29 776,50 грн. Відповідачем сплачено аліменти лише за два місяці у розмірі 1 300 грн. Позивачка є студенткою 3-го курсу фахового коледжу ракетно - космічного машинобудування Дніпровського національного університету ім.. Олеся Гончара денної форми навчання. Мати позивачки - [PERSON] померла [INFO] актовий запис №1838. Враховуючи вищевикладене, позивачка звертається до суду із відповідним позовом. Позивач в судове засідання не з`явилась, зазначила в позові клопотання про розгляд справи без її присутності в порядку спрощеного позовного провадження, позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила суд їх задовольнити. Не заперечувала проти заочного розгляду справи. Представник позивачки адвокат Давлатов Ш.Б. у судовому засіданні не з`явився. Надав заяву в якій підтримав позовні вимоги та просив суд їх задовольнити. Не заперечував проти ухвалення заочного рішення. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні не з`вився, про час та місце був належним чином повідомлений. Клопотань не надава. Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України. Відповідно до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України, в разі якщо відповідно до положень цього\~Кодексу\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову з огляду на наступне. Судом встановлено, що згідно зі свідоцтвом про народження, виданим повторно 03 вересня 2008 року Ленінським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції в Дніпропетровській області, [PERSON] та [PERSON] є батьками дитини [PERSON] , [INFO] , про що 30 червня 2004 року складено відповідний актовий запис № 735. Згідно зі свідоцтвом про смерть, виданим 25 вересня 2021 року Новокодацьким відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), [PERSON] померла [INFO] , про що 25 вересня 2021 року складено відповідний актовий запис № 1838. Згідно з довідкою, виданою Фаховим коледжем ракетно-космічного машинобудування Дніпровського національного університету імені Олеся Гончара від 14 червня 2022 року, [PERSON] є студенткою першого курсу відділення коледжу денної форми навчання, форма навчання бюджет. Термін навчання з 01 вересня 2021 року по 30 червня 2024 року. Рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 01.11.2022 року у справі №175/1493/22 задоволено позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини в розмірі частини усіх видів заробітку (доходів) щомісячно починаючи з 28.06.2022 року та до закінчення навчання тобто до 30 червня 2024 року. 15.02.2023 р. старшим державним виконавцем Слобожанського відділу державної виконавчої служби у Дніпровському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Сищиком О.О. відкрито виконавче провадження ВП №71027446. До позовної заяви [PERSON] надала довідку про доходи відповідача за період з 01.09.2022 року по 28.02.2023 рік. Відповідно до цієї довідки щомісячно з сукупного доходу відповідача підлягає утриманню 1 326,00 грн. Позивачка вважає, що аліменти в розмірі 1326,00 грн. на утримання повнолітньої дитини є настільки мізерними, що не покривають четвертої частини усіх витрат, які несе позивач щомісячно. Також, звертає увагу, що відповідач, має заборгованість по аліментам станом на 01.03.2023 року у розмірі 25 798,50 грн. На дату подачі позову заборгованість становить 29 776,50 грн. Відповідачем сплачено аліменти лише за два місяці у розмірі 1 300 грн. Згідно зі\~ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Тобто відсутність шлюбних відносин між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно ст.\~199\~СК України\~якщо повнолітні\~дочка,\~син продовжують\~навчання і\~у зв`язку\~з цим\~потребують матеріальної\~допомоги,\~батьки зобов`язані\~утримувати їх\~до досягнення\~двадцяти трьох\~років за\~умови,\~що вони\~можуть надавати\~матеріальну допомогу. Право\~на утримання\~припиняється у\~разі припинення\~навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. За нормами\~ст.\~200\~СК України\~суд визначає\~розмір аліментів\~на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у\~статті 182\~цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Ст.\~182\~СК України\~передбачає,\~що при\~визначенні розміру\~аліментів суд\~враховує: стан\~здоров`я\~та матеріальне\~становище дитини; стан\~здоров`я\~та матеріальне\~становище платника\~аліментів; наявність\~у платника\~аліментів інших\~дітей,\~непрацездатних чоловіка,\~дружини,\~батьків,\~дочки,\~сина; наявність\~на праві\~власності,\~володіння та/або\~користування у\~платника аліментів\~майна та\~майнових прав,\~у тому\~числі рухомого\~та нерухомого\~майна,\~грошових коштів,\~виключних прав\~на результати\~інтелектуальної діяльності,\~корпоративних прав; доведені\~стягувачем аліментів\~витрати платника\~аліментів,\~у тому\~числі на\~придбання нерухомого\~або рухомого\~майна,\~сума яких\~перевищує десятикратний\~розмір прожиткового\~мінімуму для\~працездатної особи,\~якщо платником\~аліментів не\~доведено джерело\~походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів\~має бути\~необхідним та\~достатнім для\~забезпечення гармонійного\~розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Пленум Верховного Суду України в п. 17 своєї Постанови від 15.05.2006 року №3 роз`яснив судам, що вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2\~ст. 182 СК. При цьому необхідно мати на увазі, що зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про їх стягнення. Згідно з п. 1\~ст. 3 Конвенції «Про права дитини», схваленої резолюцією 44-ї сесії Генеральної Асамблеї ООН 44/25 від 20.11.1989 р., ратифікованою\~Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 р. № 789 - ХІІ, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Стаття 27 Конвенції «Про права дитини», дає кожній дитині право на рівень життя, необхідній для її фізичного, розумового, духовного, морального та соціально розвитку. Батьки або інші особи які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Суд визначає розмір аліментів в кожному конкретному випадку, виходячи з фактичних обставин справи. Щодо часу, з якого присуджуються аліменти на дитину, суд зазначає наступне. Відповідно до ч.1 ст.191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Положеннями ч.2\~ст.191 СК України\~передбачено, що аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років. При цьому, під ухиленням від сплати аліментів у юридичній науці розуміють пряму відмову від надання утримання, а також різні дії (бездіяльність) зобов`язаної особи, спрямовані на повне або часткове ухилення від сплати аліментів: приховання особою свого дійсного розміру заробітку (доходу); зміну роботи або місця проживання з метою запобігання сплати аліментів; приховання свого місцезнаходження; інші дії, що свідчать про намір особи ухилитися від виконання обов`язку по утриманню. Факт ухилення від надання утримання може мати місце в тому випадку, якщо особа має у своєму розпорядженні кошти, але не бажає їх надавати. Ухилення від сплати аліментів полягає у винних навмисних діях (бездіяльності) відповідача. Тому позивач має надати суду докази того, що, вчиняючи тим чи іншим способом, відповідач свідомо прагнув ухилитися від виконання обов`язку по утриманню. При визначенні розміру аліментів суд враховує майновий стан позивача, суд вважає, що відповідач у змозі сплачувати аліменти на утримання доньки [PERSON] в розмірі 2684,00 грн., починаючи стягнення з 18 вересня 2023 року і до закінчення донькою навчання, тобто до 30.06.2024 року, але не більше ніж до досягнення нею двадцяти трьохрічного віку. У постанові від 16 лютого 2022 року у справі №381/2423/20 (провадження №61-17937св21) Верховний Суд виснував, що стягнення аліментів на дитину, яка продовжує навчання, є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, потрібних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов?язані утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років. На відміну від правовідносин щодо участі батьків у додаткових витратах на дитину (стаття 185 СК України), правовідносини щодо обов?язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка зокрема, передбачає обов?язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв?язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 цього Кодексу). Обов?язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття, існує незалежно від форми навчання. Відповідно до положень статті 183 СК України розмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини. Крім того, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення (частина 1 статті 184 СК України). Згідно з пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв?язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров?я когось із них. 3 огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями статті 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Відповідно до частин 1, 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789XII (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. За приписами частини 1 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. За приписами ч.3 ст.6 Закону України «Про судовий збір» ставка судового збору за подання до суду позовної заяви, яка містить одночасно вимоги майнового характеру та немайнового за подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру. Як вбачається з матеріалів справи, позовна заява містить дві вимоги, одна з яких немайнова (стягнення аліментів) та майнова (стягнення заборгованості у розмірі 29\~776,50 грн.). З матеріалів справи вбачається що позивачем не сплачено судовий збір за вимогу майнового характеру, при зверненні до суду. Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом. Дане положення кореспондується зі статтею 55 Конституції України в якій закріплено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб та право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Реалізується право особи на захист у суді шляхом подачі позову до суду, яка підлягає оплаті судовим збором. У\~ ст. 1, 4 Закону України «Про судовий збір» визначено, що судовий збір\~\~це збір, що справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, а також за видачу судами документів і включається до складу судових витрат та справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі. Згідно Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року, Рекомендації R (81) 7 Комітету міністрів державам?членам стосовно шляхів полегшення доступу до правосуддя від 14.05.1981 року та практику Європейського суду з прав людини, які встановлюють, що сплата судових витрат не повинна перешкоджати доступу до суду, ускладнювати цей доступ таким чином і такою мірою, щоб завдати шкоди самій суті цього права, та має переслідувати законну мету. За практикою ЄСПЛ, судовий збір не повинен обмежувати право заявників на доступ до правосуддя та має бути «розумним». Разом з тим, на думку ЄСПЛ, судовий збір є таким собі обмежувальним заходом, який попереджає подання необґрунтованих та безпідставних позовів та перенавантаження судів. У рішеннях у справі «Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії» від 13.01.2000р. ЕСПЛ\~ зазначив, що надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавило заявників права доступу до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог. Це визнане порушенням пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Тобто, враховуючи той факт, що позивачем по справі не було сплачено судовий збір, через обґрунтування того, що фактично заборгованість є аліментами, а питання розподілу здійснюється під час ухвалення рішення по справі, а також той факт, що не сплата судового збору не повинна позбавляти громадян права на доступ до правосуддя, а тому суд вважає за можливе стягнути з відповідача по справі на користь Держави суму судового збору, яка не була сплачена позивачем при зверненні до суду. Отже з урахуванням задоволення позову в повному обсязі з відповідача на користь Держави підлягає стягненню судові витрати у вигляді судового збору несплаченого позивачем у сумі 1\~073,60 грн. за вимогу про стягнення аліментів та 1\~073,60 грн. за вимогу про стягнення заборгованості по сплаті аліментів, що загалом складає 2\~147,20 грн. Відповідно до п. 1 ч. 1\~ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення у частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць. Одночасно, сторонам роз`яснюється, що розмір аліментів може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених\~СК України, що відповідає положенням\~ст. 192 СК України. На підставі викладеного і

Outcome: approved