Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-16 00:00:00

14 вересня 2023 року позивач звернулася до суду із вказаним позовом в якому просить визнати спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , житловий будинок загальною площею 46,2 кв.м, житловою площею 18,8 кв.м, що розташований за адресою: [ADDRESS] та в порядку поділу спільного майна подружжя визнати за [PERSON] , [INFO] , право власності на частину житлового будинку загальною площею 46.2 кв.м, житловою площею 18.8 кв.м, що розташований за адресою: [ADDRESS] . Судові витрати просить покласти на відповідача. В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначила такі обставини та навела такі обґрунтування. 17 квітня 2002 року позивачка та відповідач уклали шлюб, від якого вони мають двох дітей, сина [PERSON] , [INFO] , та доньку [PERSON] , [INFO] . Стосунки між сторонами погіршились, у зв`язку з чим 02 вересня 2019 року за рішенням суду їх шлюб було розірвано. За період шлюбу відповідно до Договору купівлі-продажу житлового будинку від 29.07.2011 року, ними за спільні кошти було придбано на ім`я відповідача житловий будинок загальною площею 46,2 кв.м, житловою площею 18,8 кв.м, що розташований за адресою: [ADDRESS] . У вказаному житловому будинку позивачка мешкала до вересня 2021 року, а на даний момент проживає в [ADDRESS] . Відповідач й надалі проживає у вказаному житловому будинку. Оскільки відповідно до Звіту про оцінку майна, вартість будинку складає 176\~000 грн, вартість його частки становить 88000 грн. Відповідач не погоджується поділити спільно набуте майно подружжя добровільно, тому вона звертається до суду з вказаним позовом. 21 листопада 2023 року відповідач подав відзив в якому заперечує проти позовних вимог та просить у їх задоволенні відмовити, зазначивши в обґрунтування своєї позиції такі доводи та обґрунтування. Відповідач погодився із тим, що сторони перебували у шлюбі та у шлюбі було придбано вказане нерухоме майно. Проте відповідач не погодився із тим, що вказане майно було придбане за спільні кошти сторін. Щодо таких обставин відповідач зазначив, що відповідно до п.4. Договору купівлі - продажу житлового будинку від 29.07.2011 року, зазначено про те, що продаж вказаного житлового будинку вчинено за 10000 грн. Вказані грошові кошти були внесені особисто його рідною матір`ю [PERSON] . Також відповідач зазначає, що вище вказаний житловий будинок за період російської агресії окупанта з 12.03.2022 року по 06.09.2022 рік був значно зруйнованим, і тому для подальшої можливості проживання в ньому ним особисто за власні кошти були здійсненні будівельно-ремонтні відновлювальні роботи, а після їх завершення позивач вирішила звернутися до суду з позовною заявою про визнання за позивачем 1/2 частини майна спільною сумісною власністю подружжя, та поділ спільного майна подружжя, не беручи взагалі ніякої участі у частковому ремонті, та відновлюванні житлового стану вище вказаного житлового будинку. На даний час у вказаному житловому будинку, який є його особистою власністю зареєстровані та проживають: він [PERSON] , голова домогосподарства; син [PERSON] , Донька [PERSON] , проживає періодично. Позивач самостійно без будь-якого погодження із ним в 2021 році вивезла в м. Кривий Ріг спільно придбане ними в шлюбі майно а саме: пральну машину LG DirectDrive 5kg, полуторне спальне ліжко, комод, морозильну камеру elenberg. Окрім того, після самостійного часткового вивезення позивачем по справі [PERSON] спільно придбаного ними у шлюбі з позивачем майна, у 2021 році позивач жодного разу не зверталася до нього особисто з питань подальшого поділу житлового будинку, так як попередньо з позивачем по справі вони домовлялися, що вище вказаний житловий будинок і все, майно що в ньому знаходилося мало би залишитися для проживання, та користування їхнім спільним дітям. Тому твердження позивача про те, що вона нібито зверталася до нього з питань добровільного поділу майна, на яке він нібито не погоджується не відповідає дійсності, та є вигаданим, і надуманим особисто позивачем. Також відповідач зауважує, що в резолютивній частині своєї позовної заяви другою вимогою позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь 1/2 частину вартості житлового будинку в розмірі 88000 грн. З такою другою вимогою позивача відповідач категорично не погоджується, та вважає таку вимогу протизаконною, не обґрунтованою, та не об`єктивною, яка спрямована на незаконне грошове збагачення позивача, та значно суперечить вимогам статті 71 СК України. Позивачка на судове засідання не з`явилася, але її інтереси були представлені адвокатом Павленком В.В., який заявлені вимоги підтримав, просив їх задовольнити. В обґрунтування заявлених вимог навів доводи аналогічні тим, що зазначені у позові та додатково пояснив, що позивачка просить визнати за нею право власності на половину спірного житлового будинку, та присудити їй компенсацію половини його вартості. Інше рішення суду призведе до непорозуміння між сторонами, які виникнуть в разі сумісного користування житловим будинком. Відповідач на судовому засіданні визнав позов частково, в частині визнання за позивачкою права власності на частку вказаного житлового будинку. Проти стягнення з нього половини вартості житлового будинку заперечив. Представник відповідача на судовому засіданні погоджуючись з думкою відповідача заявив про наявність підстав для задоволення позову в частині визнання за позивачкою права власності на частку вказаного житлового будинку, та про відсутність підстав для стягнення з відповідача компенсації замість її частки у праві спільної сумісної власності на спірний житловий будинок, пояснюючи таку позицію тим, що відповідач відповідної згоди, у порядку частини четвертої\~статті 71\~СК України не надавав, а позивачкою не було внесено відповідну суму на депозитний рахунок суду. У відповіді на відзив, яка була надана суду 05 січня 2024 року, представник позивача заперечив проти доводів представника відповідача, наполягаючи на тому, що спірний житловий будинок був придбаний виключно за кошти матері відповідача, а також вказав на не доведення обставин щодо руйнування будинку та його відновлення. Заслухавши осіб, які брали участь у справі, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи викладені в позовній заяві, суд дійшов таких висновків. Суд встановив, що 17 квітня 2002 року сторони уклали шлюб, який зареєстрували у відділі реєстрації актів громадянського стану Високопільського управління юстиції, актовий запис № 14. Від шлюбу сторони мають двох дітей, сина [PERSON] , [INFO] , та доньку [PERSON] , [INFO] . 02 вересня 2019 року рішенням Високопільського районного суду Херсонської області по справі № 652/560/19 шлюб між сторонами було розірвано. За період шлюбу відповідно до Договору купівлі-продажу житлового будинку від 29.07.2011 року, посвідченого державним нотаріусом Високопільської державної нотаріальної контори Чорноус О.Ф., зареєстровано в реєстрі за № 415, на ім`я відповідача було придбано житловий будинок загальною площею 46,2 кв.м, житловою площею 18,8 кв.м, що розташований за адресою: [ADDRESS] . У вказаному житловому будинку позивачка мешкала до вересня 2021 року, а на даний момент проживає в [ADDRESS] . Відповідач й надалі проживає у вказаному житловому будинку, що вбачається з домової книги. Відповідно до Звіту про оцінку майна, зробленого суб`єктом оціночної діяльності [PERSON] , ринкова вартість житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , яка визначена порівняльним підходом на дату оцінки складає: 176000 грн без ПДВ. Таким чином 1/2 частка вартості житлового будинку становить 88000 грн без ПДВ. Надані суду світлини містять зображення пошкодженого будинку, яким за твердженням відповідача є саме спірний будинок. Згідно із частиною першою\~статті 60\~СК України майно набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Таке ж положення містить і частина третя статті 368 ЦК України Згідно із частиною першою статті 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Згідно із частиною першою статті 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Згідно зі статтею 68\~СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпоряджання майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України. Згідно із частиною першою\~статті 69\~СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Згідно із частинами чотири та п`ять статті 71 СК України присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Аналіз зазначених вимог закону свідчить про те, що нерухоме майно набуте подружжям за час шлюбу належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності, незалежно від того, хто з них є титульним його володільцем, якщо не буде встановлено інших обставин, а отже, у випадку, якщо вони не домовилися про порядок його поділу в натурі, спір може бути вирішений судом, зокрема, шляхом визначення їх ідеальних часток у ньому. З матеріалів справи встановлено, що вказаний житловий будинок було придбано під час перебування сторін у шлюбі та зареєстровано за відповідачем, а питання про його поділ в натурі сторони не порушували. З огляду на це, враховуючи позицію сторін, зокрема визнання відповідачем права позивача на половину спірного жилого будинку, обставини справи відповідно до яких питання про поділ майна в натурі у даному провадженні вирішене бути не може, суд дійшов висновку про наявність підстав для визнання на позивачем права на ідеальну частку спірного нерухомого майна. Разом з цим, вирішення питання щодо поділу вказаного майна між сторонами шляхом присудження позивачу грошової компенсації замість її частки у праві спільної сумісної власності у ньому є неможливим, з огляду на відсутність правових підстав для цього, адже в даному випадку не дотримані дві основні умови, а саме: не надано на це згоди відповідача та позивачем не внесено відповідної суми на депозитний рахунок суду. Крім того, вимоги про визнання за позивачем права власності на частку житлового будинку та присудження їй компенсації її вартості є взаємовиключними, а отже не можуть бути одночасно задоволені. Обставини щодо пошкодження спірного будинку та його відновлення з огляду на встановлені обставини та позицію сторін, не мають значення для правильного вирішення спору, а отже детальній оцінці не підлягають. Підстав для відступлення від засад рівності часток у спільному майні подружжя судом не встановлено, а сторони фактично погодилися в судовому засіданні із тим, що кожному з них належить половина у спірному майні набутому у шлюбі. На підставі наведеного, враховуючи вищенаведені положення закону та

Outcome: partial