Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-22 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до відповідача про зняття арешту з майна. Свій позов обґрунтовує тим, що він є власником автомобіля «Mitsubishi Space Runner», 1994 року випуску, р.н. [NUMBER] . Вказує, що згідно з Єдиним державним реєстром транспортних засобів на вказаний транспортний засіб наявний запис «арешт УСБУ 06.07.2001 року». На подані запити його адвоката, він отримав відповідь, що у слідчому відділі УСБУ у Волинській області інформація щодо накладення арешту у 2002 році на вказаний транспортний засіб немає, а також, що у ліквідаційній комісії УДАІ УМВС України теж відсутня інформація щодо підстав внесення відомостей у 2001 році стосовно арешту автомобіля. Зазначає, що обвинувачення чи підозру слідчим відділом УСБУ у Волинській області за будь-якою статтею КК України йому ніколи не пред`являли. Однак, наявний арешт на належний йому автомобіль зберігає свою силу та порушує його права на предмет розпорядження транспортним засобом. У зв`язку з чим, просить зняти арешт, накладений на підставі постанови слідчого відділу Управління Служби безпеки України у Волинській області від 06.07.2001 року на належний йому автомобіль «Mitsubishi Space Runner», 1994 року випуску, р.н. [NUMBER] , допустити рішення до негайного виконання та стягнути з відповідача понесені ним судові витрати по сплаті судового збору та на правничу допомогу. Позивач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали з підстав, викладених у заяві та просили їх задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні просив відмовити у задоволенні позову з підстав, викладених у відзиві. Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши та оцінивши представлені у справі докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Із матеріалів справи вбачається, що згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] , [PERSON] є власником автомобіля «Mitsubishi Space Runner», 1994 року випуску, кузов № [NUMBER] , р.н. [NUMBER] (а.с. 7). З повідомлення Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС у Волинській області від 29.01.2024 року вбачається, що згідно з Єдиним державним реєстром транспортних засобів, держателем якого є МВС, наявний запис «арешт УСБУ 06.07.2001» на автомобіль марки «Mitsubishi», кузов № [NUMBER] (а.с. 9). Згідно повідомлення Управління Служби безпеки України у Волинській області від 18.10.2023 року, у слідчому відділі УСБУ інформації щодо накладення арешту у 2002 році на вказаний транспортний засіб немає та на даний час являється неможливим скерувати постанову слідчого про зняття арешту (а.с. 8). Також, ліквідаційна комісії УДАІ УМВС України у Волинській області своїм листом від 14.02.2024 року повідомила, що у комісії відсутня інформація щодо підстав внесення відомостей у 2001 році (арешту) БД УДАІ УМВС України у Волинській області, а також надання документів є неможливим у зв`язку із закінченням терміну їх зберігання (а.с. 10). Частиною 1 статті 316\~ЦК України передбачено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. В частині 1 ст.\~319\~ЦК України визначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст.\~321\~ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно вимог ст. 328 ЦК України\~право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Статтею 41\~Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, Протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції, закріплено принцип непорушності права приватної власності, а саме право особи на безперешкодне користування, володіння і розпорядження своїм майном, право на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ст.\~391\~ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Із постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» №5 від 07 лютого 2014 року слідує, що застосовуючи положення статті 391 ЦК, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов`язані із позбавленням права володіння, суд має виходити із наступного. Відповідно до положень статей 391, 396\~ЦК України позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Згідно правового висновку, викладеного в Постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 червня 2020 року спори про звільнення майна з-під арешту, накладеного за правилами КПК України 1960 року та незнятого за цим Кодексом після закриття кримінальної справи, слід розглядати за правилами цивільного судочинства. Відповідно до п. 9 розділу ХІ\~«Перехідні положення»\~КПК України\~2012\~року арешт майна, застосований до дня набрання чинності цим Кодексом, продовжує свою дію до його зміни, скасування чи припинення у порядку, що діяв до набрання чинності цим Кодексом. Таким чином, оцінивши зібрані і дослідженні докази в їх сукупності, зважаючи, що суду не представлено доказів, що [PERSON] був учасником кримінальної справи, в рамках якої накладено арешт на належне йому рухоме майно, в позасудовий спосіб не може зняти арешт з майна та захистити своє порушене право власності, а наявність такого арешту обмежує його право вільно розпоряджатись належним йому автомобілем, то суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими і в цій частині підлягають задоволенню. Статтею 430\~ЦПК України визначено категорії справ у яких суд допускає негайне виконання судових рішень та враховуючи, що даний спір до таких категорій не відноситься, то підстав для ухвалення негайного виконання рішення суд не вбачає.

Outcome: partial