Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-13 00:00:00

ТзОВ «Коллект Центр» звернулося до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 13.10.2021 року між ТзОВ «Маніфою» та відповідачем [PERSON] укладено договір позики № 3324249, шляхом підписання електронним підписом відповідача (вчиненим одноразовим ідентифікатором з врахуванням положень ч. 6 і 12 п. 1 ст. 3, п. 12 ст. 11, 12 ЗУ «Про електронну комерцію» та ч. 1 ст. 205 ЦКУ). \~За умовами договору, відповідач отримав позику в розмірі 5300 грн., які зобов`язався повернути та сплатити відсотки за користування ними. 09.02.2022 року між ТзОВ «Маніфою» та ТзОВ «Вердикт Капітал» укладено договір факторингу № 09/02-2022, у відповідності до умов якого, до останнього, перейшло право майнової вимоги за договором позики № 3324249 від 13.10.2021 року. Відповідно до реєстру боржників до договору факторингу № 09/02-2022 від 09.02.2022 року, ТзОВ «Вердикт Капітал» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 16\~414,10 грн. 10.03.2023 року між ТзОВ «Вердикт Капітал» та ТзОВ «Коллект Центр» укладено договір відступлення права вимоги № 10-03/2023/01, відповідно до якого ТзОВ «Вердикт Капітал» відступило право грошової вимоги до Боржників ТзОВ «Коллект Центр», в тому числі за договором позики № 3324249 від 13.10.2021 року, що укладений між ТзОВ «Маніфою» та відповідачем [PERSON] . Відповідно до змін в реєстрі боржників, що є додатком № 1 до додаткової угоди № 1 від 29.12.2023 до договору відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги № 10-01/2023 від 10.01.2023 позивач набув права грошової вимоги до відповідача в сумі 69 679,10 грн., з яких: 5300,00 грн - заборгованість за основним зобов`язанням; 64379,10 грн - заборгованість нарахованими процентами. Однак, [PERSON] свої зобов`язання за договором позики належним чином не виконав, у зв`язку з чим станом на 15.03.2024 року утворилася заборгованість в розмірі 69\~679,10 грн. з яких: 5300 грн. - заборгованість по тілу кредиту, 64\~379,10 грн. - заборгованість по відсотках. Проте, враховуючи принцип розумності, співмірності і пропорційності позивач просить стягнути заборгованість у розмірі 30 737,00 грн, з яких: заборгованість за кредитом (за тілом кредиту)\~5300,00 грн; заборгованість за відсотками 25 437,00 грн. На підставі наведеного позивач просить стягнути з [PERSON] заборгованість за договором позики № 3324249 від 13.10.2021 року в сумі 30\~737,00 грн., та понесені судові витрати по справі. Ухвалою суду від 17 квітня 2024 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження. У відзиві на позовну заяву представник відповідача зазначив, що заперечує проти даного позову та повідомляє, що його довіритель позов не визнає та вважає його безпідставним. Вказує, що позов не містить жодних належних доказів, які підтверджують отримання [PERSON] суми позики та укладання договору між ТзОВ «Маніфою» та відповідачем в електронному вигляді. Копії наданого позивачем договору позики не містять підпису відповідача. Також, розрахунок заборгованості на який посилається позивач, не є первинним документом, який підтверджує отримання позики, користування нею, укладання договору на умовах, які вказані позивачем в позовній заяві, а отже є неналежними доказами існування боргу. Позивачем не надано доказів, що первинний позикодавець перерахував на його картку грошові кошти. Крім того, представник відповідача не погоджується з сумою нарахованих відповідачу відсотків, оскільки вони нараховані за межами строку користування позикою. Також, заперечує, щодо стягнення суми витрат на професійну правничу допомогу, понесену позивачем, у розмірі 9000 грн., оскільки вона не відповідає критеріям розумності, справедливості та співмірності. На підставі наведеного, просить відмовити у позові ТзОВ «Коллект Центр» повністю та стягнути з позивача на користь [PERSON] витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 6500 грн. Представник позивача до судового засідання подав суду заяву про слухання справи у його відсутності, просить суд позов задовольнити. Не заперечує проти заочного розгляду справи. Представник відповідача та відповідач в судове засідання не з`явилися, до початку судового засідання представник відповідача подав заяву про розгляд без участі сторони відповідача. Суд вважає за можливе слухати справу у відсутності сторін по наявним матеріалам справи. Дослідивши та оцінивши представлені по справі докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення. Між сторонами виникли правовідносини, що регулюються ст.ст. 526, 527, 530, 611, 651, 1048, 1050, 1054 ЦК України. Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановленим договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Судом встановлено, що 13.10.2021 року між ТзОВ «Маніфою» та відповідачем [PERSON] укладено договір позики № 3324249, шляхом підписання електронним підписом відповідача (вчиненим одноразовим ідентифікатором з врахуванням положень ч. 6 і 12 п. 1 ст. 3, п. 12 ст. 11, 12 ЗУ «Про електронну комерцію» та ч. 1 ст. 205 ЦКУ). \~За умовами договору, відповідач отримав позику в розмірі 5300 грн., строком на 30 днів, тобто до 12.11.2021 року, які зобов`язався повернути та сплатити відсотки за користування ними. Базова процентна ставка за позикою фіксована 1.99000% від суми позики за кожен день користування позикою. Також зазначено анкетні відомості про позичальника, зокрема, прізвище ім`я по батькові, дата народження, РНОКПП, серія та номер паспорта, адреса реєстрації, номер мобільного телефону, договір підписаний одноразовим ідентифікатором w43148 (а.с. 6-9). Згідно ч.3 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Згідно ч.1 ст. 205 ЦК України, правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Частиною 12 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Відповідно до абзацу 3 ч.1 ст.12 Закону України «Про електронну комерцію», за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Вказаний вище договір був укладений в електронній формі та від імені його сторін був підписаний електронним підписом з одноразовим ідентифікатором. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що між сторонами по даній справі в установленому законом порядку був укладений договір про надання позики в електронній формі, на підставі якого між ними виникли відповідні договірні правовідносини. Відтак, доводи відповідача з цього приводу суд вважає безпідставними. Також, разом з вказаним договором відповідачем було підписано електронним підписом графік платежів та паспорт позики (а.с. 10-13). Пунктом 2.1. Договору визначено, що позикодавець передає позичальнику у власність грошові кошти (позику), а позичальник приймає на себе обов`язок повернути таку ж суму грошових коштів (суму позики) та сплатити позикодавцю проценти від суми позики та всі інші платежі, пов`язані з виконанням цього договору. Із матеріалів справи вбачається, що ТзОВ «Маніфою» виконало взяті на себе зобов`язання в повному обсязі, надавши відповідачу позику відповідно до умов укладеного договору, що підтверджується листом ТОВ «Універсальні платіжні рішення» вих. № 2782_240206155646 від 06.02.2024 року, листом ТзОВ «Маніфою» вих. № 503 від 15.02.2024 року (а.с. 14-15). Отже, судом встановлено, що позикодавець свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, а саме надав грошові кошти у розмірі встановленому договором. Відповідно до Реєстру боржників до договору факторингу № 09/02-2022 від 09.02.2022 року, ТзОВ «Вердикт Капітал» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 16\~414,10 грн. (а.с. 22-23,25) 10.03.2023 року між ТзОВ «Вердикт Капітал» та ТзОВ «Коллект Центр» укладено договір відступлення права вимоги № 10-03/2023/01, відповідно до якого ТзОВ «Вердикт Капітал» відступило право грошової вимоги до Боржників ТзОВ «Коллект Центр», в тому числі за договором позики № 3324249 від 13.10.2021 року, що укладений між ТзОВ «Маніфою» та відповідачем [PERSON] . Відповідно до змін в реєстрі боржників, що є додатком № 1 до додаткової угоди № 1 від 29.12.2023 до договору відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги № 10-01/2023 від 10.01.2023 позивач набув права грошової вимоги до відповідача в сумі 69 679,10 грн., з яких: 5300,00 грн. - заборгованість за основним зобов`язанням; 64379,10 грн - заборгованість нарахованими процентами (а.с. 30-32). Судом встановлено, що у порушення умов договору відповідач зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконав, та у зв`язку із цим у нього утворилась заборгованість перед ТзОВ «Коллект Центр» у розмірі 69\~679,10 грн. з яких: 5300 грн. - заборгованість по тілу кредиту, 64\~379,10 грн. - заборгованість по відсотках. (а.с.18). Проте, враховуючи принцип розумності, співмірності і пропорційності позивач просить стягнути заборгованість у розмірі 30 737,00 грн, з яких: заборгованість за кредитом (за тілом кредиту)\~5300,00 грн; заборгованість за відсотками 25 437,00 грн. Однак суд, не погоджується з розрахунком суми відсотків, наданим позивачем, з огляду на наступне. Відповідно до\~частини першої статті 1048\~та\~частини першої статті 1054 ЦК України\~кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з\~частиною другою статті 1050 ЦК України\~право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються\~частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Аналогічна позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 року у справі № 444/9519/12. Судом встановлено, що пунктом 2.3. 4 розділу 2 встановлено, зокрема, строк позики - до 12.11.2021 року (30 днів). Тобто, у даному випадку, нарахування передбачених договором процентів можливе лише до 12.11.2021 року. Враховуючи правову позицію Верховного Суду, суд вважає, що право позивача нараховувати передбачені договором проценти за договором позики припинилося після спливу визначеного договором строку позики, тобто після 12.11.2021 року, а тому з 13.11.2021 року позивач не мав права нараховувати передбачені договором проценти, а мав право на захист свого порушеного права відповідно до ч. 2\~ст. 625 ЦК України, але таких вимог не заявляв, тому суд вирішує справу в межах заявлених позовних вимог. За таких обставин, з урахуванням викладеного, суд вважає, що з відповідача підлягають до стягнення відсотки за вказаним договором позики у розмірі 3164,10 грн. за період з 13.10.2021 року по 12.11.2021 року (5300 грн. х 1,99 % (базова процентна ставка) : 100 % = 105,47 грн. х 30 днів = 3\~164,10 грн.). Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що з відповідача слід стягнути в користь ТзОВ «Коллект Центр» заборгованість за договором позики № 3324249 від 13.10.2021 року в розмірі 8\~464,10 гривень, яка складається з заборгованості за основною сумою боргу у розмірі 5300,00 грн., заборгованості за відсотками 3\~164,10 грн. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат суд виходить з наступного. Статтею 133 ЦПК України, встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. За ч. ч. 1, 2\~ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Такий правовий висновок сформовано у постанові Верховного Суду від 03.05.2018 у справі № 372/1010/16-ц. В даному випадку, заявлений позивачем розмір витрат з надання професійної правничої допомоги в 9000 грн. підтверджується договором про надання правничої допомоги № 2-01/2023 від 02.01.2023 року, платіжною інструкцією № 413000007 від 09.02.2024 року, заявкою на надання юридичної допомоги № 1229 від 07.02.2024 року, актом № 1 про надання юридичної допомоги від 13.02.2024 року (а.с. зворот 43-48). Разом з тим, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. А тому, враховуючи фактичний обсяг наданої правничої допомоги, з врахуванням вимог розумності і справедливості, суд прийшов до висновку про часткове задоволення заяви про стягнення витрат на правничу допомогу в сумі 3500 грн., які слід стягнути з відповідача на користь позивача. Вирішуючи питання розподілу судових витрат, згідно зі ч. 2 ст.141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача в рахунок часткового відшкодування документально підтверджених витрат по сплаті судового збору 833 грн. 60 коп. пропорційно частині задоволених вимог (27,53 %). Відтак, загальна сума судових витрат, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача становить 4\~333,60 грн. Крім того, відповідачем разом з відзивом на позов заявлено клопотання про стягнення на його користь понесені витрати за надання правничої допомоги в розмірі 6500,00 грн. На підтвердження понесених витрат за надання правничої допомоги відповідачем надано суду ордер від 10.05.2024, договір про надання професійної правничої допомоги від 06.05.2024 року;додаток до Договору № 1 від 06.05.2024 року; акт виконаних робіт від 10.05.2024 року (а.с.78-81, 85). А тому, враховуючи фактичний обсяг наданої правничої допомоги, з врахуванням вимог розумності і справедливості, суд прийшов до висновку про часткове задоволення заяви про стягнення витрат на правничу допомогу в сумі 3000 грн., які слід стягнути з позивача на користь відповідача. Згідно ч. 10 ст. 141 ЦПК України, при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат. Відтак, загальна сума судових витрат, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача становить 4\~333,60 грн., а з позивача на користь відповідача підлягають стягненню витрати за надання правничої допомоги в розмірі 3000,000 грн., а тому, враховуючи вимоги ч. 10 ст. 141 ЦПК України, суд приходить до висновку про необхідність стягнення різниці суми судових витрат, яка підлягає сплаті відповідачем на користь позивача у розмірі 1333,60 грн. (4333,60 3000 = 1333,60 грн.). Отже, суд вважає за необхідне стягнути з [PERSON] на користь позивача загальну суму судових витрат в розмірі 1\~333,60 грн.

Outcome: partial