Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-13 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою, в якій просила стягнути з відповідача [PERSON] на її користь аліменти на утримання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) платника аліментів щомісячно, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку з дня пред`явлення позову та до досягнення дитиною повноліття; а також аліменти на утримання позивача у розмірі 1/6 частини заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з дня подачі позову і до досягнення дитиною трирічного віку, тобто до [INFO] . В обґрунтування позову вказала, що з 21.07.2022 року вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] . Разом з відповідачем вони мають спільну дитину [PERSON] , [INFO] , яка проживає разом з нею та перебуває на її утриманні. Відповідач матеріальної допомоги на утримання дочки у добровільному порядку не надає, хоча має задовільне матеріальне становище; стан здоров`я, який дозволяє йому працювати й отримувати дохід. Інших осіб (зокрема, непрацездатних дружини, батьків, дітей) на утриманні не має. Відповідач зобов`язаний допомагати їй утримувати дитину, а тому просила стягнути з нього аліменти на утримання дитини. Крім того, оскільки дочка проживає разом з нею та не досягла трирічного віку, позивач зайнята цілодобово її постійним доглядом, а тому не має змоги працювати й отримувати засоби для свого існування й забезпечення щоденних потреб. Батько дитини - відповідач [PERSON] , який проживає окремо, зобов`язаний за законом та може надавати матеріальну допомогу на утримання позивача до досягнення дитиною трирічного віку в розмірі 1/6 частини його доходів. Відповідач такої допомоги не надає, чим ставить її та дитину в скрутне матеріальне становище, в зв`язку з чим вона змушена звернутися до суду з відповідним позовм для захисту своїх інтересів та інтересів дитини. Ухвалою Зміївського районного суду Харківської області від 19.02.2024 року відкрито провадження по справі та призначено справу до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи про дату, час та місце розгляду справи. Учасники справи в судове засідання не з`явились. Позивач [PERSON] подала заяву, в якій просила провести розгляд справи без її участі. Позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити в повному обсязі. Проти ухвалення заочного рішення не заперечувала. Відповідач [PERSON] , який належним чином повідомлявся про дату, час та місце розгляду справи, в тому числі шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті Судової влади України, повторно в судове засідання не з`явився, про причини неявки не повідомив, заяв про відкладення розгляду справи, відзиву на позов не подавав. На підставі статті 280 ЦПК України, ухвалою Зміївського районного суду Харківської області від 14.05.2024 року постановлено ухвалити заочне рішення по справі. В зв`язку з неявкою учасників, відповідно до ч.2 статті 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши довди позовної заяви, та письмові докази, надані до матеріалів справи, судом встановлено, що: Рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 06.09.2023 року розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 27.07.2022 року Зміївським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Чугуївському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), актовий запис 282 (а.с. 9). Позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] , що підтверджується Свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим Зміївським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Чугуївському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, актовий запис № 74 від 03.05.2023 року (а. с. 7). Згідно Довідки про внесення відомостей до єдиного державного демографічного реєстру № 1194611-2022 від 01.10.2022, позивач [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (а.с. 6). Згідно Довідок про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи № 6309-7001779097 та № 6309-5002594986 від 08.05.2023 року фактичне місце проживання позивача [PERSON] та її доньки [PERSON] , [INFO] , є: [ADDRESS] (а. с. 7, 8). Дослідивши письмові докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд дійшов наступного: Частинами 1, 3 статті 13 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Згідно статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Статтею 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняється державою. Батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Відповідно до ч. 1, 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею 8 Закону України "Про охорону дитинства" визначено, що кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Згідно ч.7 статті 7 Сімейного кодексу України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. За змістом ч.1 статті 49, ч.1 статті 50 Сімейного кодексу України, дружина має право на материнство, а чоловік - має право на батьківство. Згідно статті 141 Сімейного кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Статтею 180 Сімейного кодексу України встановлено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до положень статті 181 Сімейного кодексу України, способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Відповідно до статті 182 Сімейного кодексу України, суд при визначенні розміру аліментів враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та /або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Згідно статті 183 Сімейного кодексу України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Крім того, відповідно до частин 1, 2, 4, 6 статті 84 Сімейного кодексу України, дружина має право на утримання від чоловіка під час вагітності. Дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має і в разі розірвання шлюбу. Матеріалами цивільної справи підтверджено факт спільного проживання позивачки [PERSON] разом з малолітньою дитиною [PERSON] , [INFO] , яка не досягла трирічного віку та знаходиться на утриманні позивача. В зв`язку з необхідністю догляду за малолітньою дитиною позивач позбавлена можливості самостійно забезпечувати себе та отримувати стабільний дохід, а отже потребує матеріальної допомоги. Доказів неможливості надання батьком дитини - відповідачем [PERSON] , який проживає окремо, - такої допомоги на утримання дитини та її матері, - матеріали справи не містять. За таких обставин, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог та наявність підстав для їх задоволення. Відповідно до пункту 1 ч.1 статті 430 ЦПК України, рішення суду в межах суми платежу за один місяць допускається до негайного виконання. Згідно статті141 ЦПК України з відповідача належить стягнути на користь державного бюджету судовий збір. На підставі викладеного,

Outcome: approved