Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-14 00:00:00

24.10.2023 ТзОВ\~ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів»\~звернулось до суду з позовом про стягнення із [PERSON] заборгованості за кредитними договором в сумі 15299, 40 та судових витрат. Свої вимоги мотивує наступним. Відповідно до укладеного договору між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» № 561140159 від 21.01.2022р., відповідачка отримала кредит. 28.11.2018р. на підставі договору факторингу № 28/1118-01 укладеного між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон плюс», перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 561140159 від 21.01.2022р., відповідно до реєстру боржників № 175 від 05.05.2022р. 20.10.2022р. між ТОВ «Таліон плюс» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу № 20102022, згідно якого ТОВ «Таліон плюс» передає ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» за плату належні йому права вимоги, а останнє приймає права вимоги до боржників, вказаних у реєстрі прав вимоги. Відповідно до реєстру прав вимоги № 2 від 20.10.2022р. до договору Факторингу,\~позивач набув право грошової вимоги до відповідача в сумі 10199, 40 грн., з яких: 6000 грн.\~сума заборгованості за основною сумою боргу; 4199, 40 грн.\~сума заборгованості за відсотками. ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» виконало зобов`язання по кредитному договору в повному обсязі, так як надало відповідачу кредит у визначеному розмірі. В порушення вищевказаних вимог, відповідач своєчасно не повернула кошти для погашення заборгованості, чим не виконала належним чином свої зобов`язання за даними договорами. 25.12.2021 року між ТзОВ «КУ «Європейська кредитна група» та [PERSON] було укладено кредитний договір №2234622444/759934. 12.08.2022 року між ТзОВ «КУ «Європейська кредитна група» та ТзОВ «ФК «Європейська компанія з повернення боргів» укладено договір факторингу № 12082022 у відповідності до умов якого ТзОВ «КУ «Європейська кредитна група» передає ТзОВ «ФК «Європейська компанія з повернення богів» за плату належні йому права вимоги у тому числі до боржника [PERSON] . Відповідно до реєстру прав вимоги № 2 від 20.10.2022р. до договору Факторингу № 1208202,\~позивач набув право грошової вимоги до відповідача в сумі 5100 грн., з яких: 2000 грн.\~сума заборгованості за основною сумою боргу; 3100, 00 грн.\~сума заборгованості за відсотками. Просить стягнути вказану заборгованість із відповідача та судові витрати. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 24 жовтня 2023 року таку передано на розгляд судді Мичка Б.Р. Ухвалою судді від 24 січня 2024 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Відповідачу встановлено строк 15 днів з дня вручення ухвали подати до суду у відповідності до вимог\~ст.178 ЦПК України\~відзив на позовну заяву. Відповідачу рекомендованим листом з повідомленням про вручення направлено ухвалу про відкриття провадження у справі разом з позовною заявою з додатками за місцем проживання. Відповідач відзив на позов не подала, жодних заяв/клопотань нею не заявлено. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов таких висновків. Згідно зі ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися нам припущеннях (ст.ст.12,81 ЦПК України). При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч.4\~ст.263 ЦПК України). У відповідності до п.1 ч.2\~ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. У \~ст.1054 ЦК України\~передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Як регламентовано ст.13 Закону «Про споживче кредитування», договір про споживчий кредит, договори про надання супровідних послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому вигляді або у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними\~Законом України\~"Про електронні документи та електронний документообіг", а також з урахуванням особливостей, передбачених\~Законом України\~"Про електронну комерцію"). Відповідно до\~укладеного договору між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» № 561140159 від 21.01.2022р. та [PERSON] , відповідачка отримала кредит. 28.11.2018р. на підставі договору факторингу № 28/1118-01 укладеного між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон плюс», перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 561140159 від 21.01.2022р., відповідно до реєстру боржників № 175 від 05.05.2022р. 20.10.2022р. між ТОВ «Таліон плюс» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу № 20102022, згідно якого ТОВ «Таліон плюс» передає ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» за плату належні йому права вимоги, а останнє приймає права вимоги до боржників, вказаних у реєстрі прав вимоги. Відповідно до реєстру прав вимоги № 2 від 20.10.2022р. до договору Факторингу,\~позивач набув право грошової вимоги до відповідача в сумі 10199, 40 грн., з яких: 6000 грн.\~сума заборгованості за основною сумою боргу; 4199, 40 грн.\~сума заборгованості за відсотками. 25.12.2021 року між ТзОВ «КУ «Європейська кредитна група» та [PERSON] було укладено кредитний договір №2234622444/759934. 12.08.2022 року між ТзОВ «КУ «Європейська кредитна група» та ТзОВ «ФК «Європейська компанія з повернення боргів» укладено договір факторингу № 12082022 у відповідності до умов якого ТзОВ «КУ «Європейська кредитна група» передає ТзОВ «ФК «Європейська компанія з повернення богів» за плату належні йому права вимоги у тому числі до боржника [PERSON] . Відповідно до реєстру прав вимоги № 2 від 20.10.2022р. до договору Факторингу № 1208202,\~позивач набув право грошової вимоги до відповідача в сумі 5100 грн., з яких: 2000 грн.\~сума заборгованості за основною сумою боргу; 3100, 00 грн.\~сума заборгованості за відсотками. Як регламентовано ст.1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Досліджуючи вимоги про стягнення 6000,00 грн основного боргу та 4199, 40 грн відсотків заборгованості за кредитним договором №561140159 та вимоги про стягнення 2000,00 грн основного боргу та 3100 грн відсотків заборгованості за кредитним договором №2234622444/759934, суд виходить з наступного. Як регламентовано ст.13 Закону України\~"Про електронну комерцію", розрахунки у сфері електронної комерції здійснюються відповідно до законів України\~"Про платіжні послуги",\~"Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг", інших законів та нормативно-правових актів Національного банку України. У силу положень ст.ст.22, 25 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» передбачено ініціювання переказу здійснюється за такими видами розрахункових документів: 1) платіжне доручення; 2) платіжна вимога-доручення; 3) розрахунковий чек; 4) платіжна вимога; 5) меморіальний ордер. Для ініціювання переказу в межах України можуть застосовуватися електронні платіжні засоби як внутрішньодержавних, так і міжнародних платіжних систем у порядку, встановленому Національним банком України. Ініціювання переказу за допомогою електронних платіжних засобів має оформлюватися відповідними документами за операціями із застосуванням електронних платіжних засобів, що визначаються правилами платіжних систем. Позивачем у підтвердження заявлених вимог про стягнення заборгованості за кредитними договорами не долучено жодних документів, передбачених ст.ст.22, 25 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», ст.13 Закону України «Про електронну комерцію», які підтверджують ініціювання переказу позивачем кредитних коштів на рахунок відповідача, а також те, що такий переказ є завершеним. Досліджуючи надані розрахунки заборгованості, суд переконаний, що такі самі по собі не є належними та допустимими доказами наявності заборгованості та її розмір за договорами, оскільки будь-яких доказів перерахування кредитних коштів на картку чи на рахунок відповідача, підтвердження отримання останнім кредитних коштів відповідно до укладених договорів кредиту позивачем не надано. Розрахунок є виключно внутрішнім документом банку, підготовленим його працівниками, та відображає односторонню арифметичну калькуляцію позивача і не є правовою підставою для стягнення відповідних сум та не може слугувати доказом безспірності розміру грошових вимог позивача до відповідача. Указане узгоджується з постановою Верховного Суду від 29 січня 2020 року у справі № 755/18920/18. Відповідно до наданого позивачем розрахунку від 31.08.2023 року по кредитному договору №2234622444/759934 заборгованість станом на 12 серпня 2022 року вже утворилася у розмірі 2000 грн основного боргу та 3100 грн. відсотків заборгованості за кредитним договором перед ТОВ «КУ "ЄКГ"», після чого жодні нарахування не проводилися. Такий розрахунок не містить ні порядку, ні розмірів, ні часу нарахування відсотків у такій сумі, що унеможливлює дослідження та перевірку такого. Крім цього, відповідно до наданого позивачем розрахунку від 31.08.2023 року по кредитному договору №561140159 заборгованість станом на 06 березня 2023 року вже утворилася у розмірі 6000 грн основного боргу та 4199, 40 грн відсотків заборгованості за кредитним договором перед ТОВ «Таліон Плюс», після чого жодні нарахування не проводилися. Такий розрахунок не містить ні порядку, ні розмірів, ні часу нарахування відсотків у такій сумі, що унеможливлює дослідження та перевірку такого. Договір факторингу та витяг з реєстру боржників, які є похідними від кредитного договору, не є безумовними доказами підтвердження достовірності розміру заборгованості. Надані позивачем договір факторингу та витяг з реєстру боржників до договору факторингу самі по собі не є належними та допустимими доказами наявності заборгованості та її розмір за договором, оскільки будь-яких доказів перерахування кредитних коштів на картку чи на рахунок відповідача, підтвердження отримання останнім кредитних коштів відповідно до укладеного договору позивачем не надано. Інших доказів позивачем не надано, клопотання про витребування додаткових доказів та інших документів не заявлено. Позивач на власний розсуд розпорядився своїми процесуальними правами, а тому несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням ним процесуальних дій (ч.4 ст.12 ЦПК України). Суд наголошує, що за правовою позицією Верховного Суду, викладеної у постанові від 01 листопада 2023 року у справі № 462/2056/20 засадничі принципи цивільного судочинства змагальність та диспозитивність покладають на позивача обов`язок з доведення обґрунтованості та підставності усіх заявлених вимог. Саме на позивача покладається обов`язок надати належні та допустимі докази на доведення власної правової позиції. Отже, позивач, як особа, яка на власний розсуд розпоряджається своїми процесуальними правами на звернення до суду за захистом порушеного права, визначає докази, якими підтверджуються доводи позову та спростовуються заперечення відповідача проти позову, доводиться їх достатність та переконливість. Згідно з цивільним процесуальним законом тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову за загальним правилом покладається на позивача; за таких умов доведення не може бути належним чином реалізоване шляхом виключно спростування позивачем обґрунтованості заперечень відповідача, оскільки це не звільняє позивача від виконання ним його процесуальних обов`язків. Відсутність (недоведеність) порушеного або оспорюваного права позивача є підставою для ухвалення рішення про відмову у задоволенні позову, незалежно від інших встановлених судом обставин (постанова Верховного суду від 29 червня 2021 року у справі № 916/2040/20). Розглядаючи справу в межах доводів та поданих доказів, суд дійшов висновку про недоведеність позовних вимог про стягнення як основного боргу за кредитним договором, так і похідних від нього відсотків, та порушення відповідачем прав позивача, які б підлягали судовому захисту, що зумовлює відмову у позові. Висновок суду узгоджується із такими засадами цивільного законодавства/судочинства як верховенство права, свобода договору, справедливість, добросовісність та розумність (ст.3 ЦК України, ст.2 ЦПК України). У порядку ст.141\~ЦПК України судові витрати слід покласти на позивача.

Outcome: dismissed