Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-21 00:00:00

Позивачка звернулася до Першотравневого районного суду м. Чернівці з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на повнолітню дитину яка продовжує навчання. Посилалась на те, що відповідач є її батьком, який з 2018 року сплачував аліменти на її утримання в розмірі 1/4 частини його доходу відповідно до судового наказу №483/1432/18 виданого Очаківським міськрайонним судом Миколаївської області. Зазначала, що з жовтня 2022 року вона набула повноліття та сплата аліментів припинилась. Вказувала, що батько продовжував їй допомагати фінансово, однак дана допомога не мала ознак систематичності та не мала визначеного розміру. З початку війни вона разом із матір`ю переїхала до м. Чернівці де отримала статус внутрішньо переміщеної особи. На даний час вона навчається на другому курсі Буковинського державного медичного університету на денній формі навчання. При цьому проживає у гуртожитку БДМУ №13. Вказувала, що у зв`язку із навчанням, складністю та тривалістю навчання за вибраною спеціальністю, яка потребує значних ресурсів та зосередження вона не має можливості самостійно себе забезпечувати. Зазначила, що матір позивачки також є внутрішньо переміщеною особою, немає джерела доходу та мешкає у гуртожитку. Враховуючи фінансовий стан та стан здоров`я пов`язаний із захворюванням вона не здатна самостійно забезпечувати доньку яка продовжує навчання. Натомість відповідач є військовослужбовцем де отримує заробітну плату, має у власності нерухомість, рухоме майно та отримує додатковий дохід від здачі в оренду п`яти земельних ділянок ТОВ «АГРОФІРМА «ЛИМАНСЬКИЙ», отже він є забезпеченою особою, має стабільний дохід та має можливість надавати доньці фінансову допомогу у зв`язку із навчанням. З урахуванням наведеного з посиланням на норми матеріального та процесуального права, а також вартості забезпечення її потреб в сумі 22\~000 грн. просила стягнути з відповідача на її користь аліменти у розмірі 1/4 частини усіх видів його заробітку, але не менше 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до припинення нею навчання, але не пізніше ніж по досягнення нею 24-х років. Також просила вирішити питання розподілу судових витрат. Відповідачем надіслано до суду на електронну пошту пояснення згідно яких зазначив, що допомагав своїй доньці і продовжує допомагати. Вказував також, що на канікулах дочка перебувала в селі та утримувалась за його рахунок. Під кінець літа їхні стосунки погіршились, почались образи в його бік та взявши грошей дочка з її матір`ю поїхали до м. Чернівці. Від представника позивача надійшла до суду заява про розгляд справи без їх участі. Позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Відповідачем у раніше поданих поясненнях зазначено, що у зв`язку із тим, що він є військовослужбовцем немає змоги прибути до суду. Враховуючи те, що в судове засідання не з`явились всі особи, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, що відповідає положенням ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до\~ст. 12 ЦПК України\~цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно\~ст. 198 Сімейного кодексу України\~батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати. Статтею 199\~Сімейного кодексу\~України\~передбачено,\~якщо повнолітні\~дочка,\~син продовжують\~навчання і\~у зв`язку\~з цим\~потребують матеріальної\~допомоги,\~батьки зобов`язані\~утримувати їх\~до досягнення\~двадцяти трьох\~років за\~умови,\~що вони\~можуть надавати\~матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Згідно п. 20\~постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України від\~15.05.2006\~року №3\~«Про застосування\~судами окремих\~норм Сімейного\~кодексу України\~при розгляді\~справ щодо\~батьківства,\~материнства та\~стягнення аліментів» обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Умовою стягнення аліментів на повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання, є недостатність забезпечення коштами як для навчання, так і для інших необхідних потреб (маються на увазі побутові потреби - харчування, одяг, користування транспортом, придбання навчальної літератури, посібників). Враховуючи, що [PERSON] навчається на денній формі навчання, факт потреби останньої у матеріальній допомозі є беззаперечним. Крім того, необхідність отримання належної освіти позбавляє [PERSON] можливості працевлаштуватися та заробляти кошти на\~власне утримання. В силу\~ст. 200 Сімейного кодексу України\~суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у\~статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Згідно\~ст. 182 Сімейного кодексу України\~при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів. Судом встановлено, що [PERSON] є дочкою [PERSON] , відповідно до копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] . Відповідно до судового наказу виданого Очаківським міськрайонним судом Миколаївської області №483/1432/18 від 03.09.2018 року стягнуто з [PERSON] аліменти на утримання [PERSON] в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) до повноліття дитини. Позивачка [PERSON] навчається на 1 курсі 2022/2023 навчального року (станом на 2023 рік) 2-го медичного факультету та навчається на денній формі навчання за держзамовленням за спеціальністю «222-медицина (магістр)». Термін навчання з 01.09.2022 р. по 30.06.2028 р., що підтверджується Довідкою №1156 від 26.06.2023 року виданої Буковинським державним медичним університетом. Згідно витребуваних судом за клопотанням позивачки, довідок про доходи відповідача, останній одержує заробітну плату у військовій частині [NUMBER] та дохід від ТОВ «АГРОФІРМА «ЛИМАНСЬКИЙ» за оренду земельних ділянок. За 12 місяців 2023 року сума нарахованого доходу [PERSON] становила 1\~026\~956,03 грн., що в середньому складає 85\~579 грн. 70 коп. на місяць. Крім того у власності відповідача перебуває житловий будинок, 6 земельних ділянок та автомобіль. Оцінивши надані по справі докази, враховуючи матеріальний стан сторін, стан здоров`я відповідача, відсутність у нього на утриманні інших осіб, а також те, що обов`язок по утриманню дитини є рівною мірою як для батька так і для матері, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню та слід визначити аліменти в розмірі 1/7 частки від всіх видів заробітку (доходу) відповідача. Щодо вимоги про стягнення аліментів до закінчення навчання, але не пізніше досягнення 24 річного віку суд зазначає наступне. Відповідно до\~ст. 199 СК України\~обов`язок утримувати повнолітню дитину у зв`язку із її навчанням визначений до досягнення дитиною двадцяти трьох років. Отже в цій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають. Обґрунтовуючи судове рішення, крім іншого, суд приймає до уваги вимоги\~ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»\~відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в\~\~рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958, про те, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. Відповідно до ч. 6\~ст. 141 ЦПК України\~з відповідача на користь держави підлягають стягненню 1 073 грн. 60 коп. судового збору.

Outcome: partial