Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-20 00:00:00

27 лютого 2014 року позивач [PERSON] звернулася в суд з позовом до Олександрійської міської ради Кіровоградської області про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що [INFO] помер її рідний дід [PERSON] , її мати - [PERSON] не встигла отримати спадщину після смерті свого батька, оскільки померла [INFO] та не подала заяву нотаріуса. Просить визначити йому додатковий строк, достатній для подання заяви про прийняття спадщини. У судове засідання позивач [PERSON] не з`явився, його представник - адвокат Ісмайлова А.В. подала клопотання про розгляд справи без її участі та участі позивача. Представник відповідача - Олександрійської міської ради Кіровоградської області у судове засідання не звився, причини неявки суду не відомі. Суд, приймаючи до уваги заяву представника позивача, неявку представника відповідача, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав. Відповідно до копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] [PERSON] народився [INFO] , його матір`ю записана [PERSON] . Судом встановлено, що мати позивач - [PERSON] померла [INFO] , наведене вбачається з копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , актовий запис № 103, місце реєстрації Димитровська селищна рада м. Олександрії. При викладені позовних вимог позивач вказує на те, що [INFO] помер його дід [PERSON] , разом з тим, письмових доказів наданих суду не доведена спорідненість позивача та [PERSON] , оскільки матеріали справи містять копію свідоцтва про народження [PERSON] , де батьком записаний [PERSON] (свідоцтво [NUMBER] ), однак відсутні докази зміни прізвища [PERSON] на [PERSON] . Згідно копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , актовий запис 66, [PERSON] помер [INFO] . Згідно акту про фактичне проживання особи від 19 жовтня 2023 року виконавчого комітету Олександрійської міської ради Кіровоградської області, [PERSON] фактично проживав з 02 лютого 1992 року до дня смерті за адресою: [ADDRESS] , разом з ним проживали [PERSON] , [PERSON] . Як наведено в п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 № 7, відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР (далі - ЦК УРСР), у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК України і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом. На час відкриття спадщини після смерті [PERSON] та [PERSON] діяли норми ЦК УРСР, якими було передбачено певні дії, які свідчили про прийняття спадщини, у тому числі прийняття спадщини шляхом вступу у володіння та управління спадковим майном (фактичне прийняття спадщини). Пунктом 5 ч. 1 ст. 555 ЦК УРСР було встановлено, що спадкове майно за правом спадкоємства переходить до держави, якщо жоден із спадкоємців не прийняв спадщину. ЦК УРСР не обмежувався строк для отримання свідоцтва про право на спадщину за законом або заповітом, у тому числі й для держави. Отже, норми п. 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК, згідно з якими цей ЦК застосовується також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким з спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом, слід розуміти таким чином, що правила книги шостої ЦК може бути застосовано лише до спадщини, яка відкрилася після 1 липня 2003 року і не була прийнята ніким зі спадкоємців, право на спадкування яких виникло відповідно до норм статей 529 - 531 ЦК УРСР. Якщо спадщина відкрилась у період чинності ЦК УРСР, застосовуванню підлягають норми ЦК УРСР про належність спадщини спадкоємцеві з часу відкриття спадщини незалежно від оформлення права на спадщину. Згідно ст. 529 ЦК УРСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Онуки і правнуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з їх батьків, хто був би спадкоємцем; вони успадковують порівну в тій частці, яка належала б при спадкоємстві за законом їх померлому родителю. Відповідно ч. 1 ст. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Згідно ч. 1 ст. 548 ЦК УРСР, для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженням. Відповідно до ст. 548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. При цьому, згідно зі ст. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Частиною 1 ст. 550 ЦК УРСР встановлено, що строк для прийняття спадщини, встановлений статтею 549 цього Кодексу, може бути продовжений судом, якщо він визнає причини пропуску строку поважними. Таким чином, суду не надано докази того, що [PERSON] є батьком матері позивач - [PERSON] , відсутні й відомості про те чи фактично прийняла [PERSON] спадщину після смерті батька. Відповідно до ст. 549 ЦК УРСР (в редакції 1963 року), вважається, що відмовився від спадщини також той спадкоємець, який не вчинив жодної з дій, що свідчать про прийняття спадщини. На підставі наведених доказів, суд вважає, що позивач не довів, що вчинялися необхідні дії, що свідчать про фактичне прийняття спадщини, відсутні і правовстановлюючи документи на спадкове майно та відомості про його масу. Беручи до уваги, обставини справи, позовні вимоги не підлягають задоволенню, оскільки відсутні докази фактичного прийняття спадщини [PERSON] після смерті [PERSON] та відсутність доказів того, що [PERSON] приходиться [PERSON] батьком, а позивачу дідом. На підставі ст.549, 550 ЦК УРСР, ст. 1222, 1223, 1268, 1270, 1272 ЦК України,

Outcome: dismissed