Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-13 00:00:00

[PERSON] (далі позивач), звернулася до Московського районного суду м. Харкова з позовом до [PERSON] (далі відповідач-1), [PERSON] (далі відповідач-2), треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору П`ята Харківська міська державна нотаріальна контора (далі третя особа-1), Холодногірсько-Новобаварський відділ державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (далі третя особа-2), відповідно до змісту якого (з урахуванням уточнень) просить суд скасувати арешт, накладений постановою головного державного виконавця Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Холодногірському та Новобаварському районах міста Харків Головного територіального управління юстиції у Харківський області Ступіним Володимиром Віталійовичем від 24.03.2018 у виконавчому провадженні № 32415001 на 1/2 частину квартири [ADDRESS] , яка належала [PERSON] . Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги позивач посилається на те, що у провадженні третьої особи-2 перебувало виконавче провадження № 32415001 з примусового виконання виконавчого листа № 2-6455/09/15, виданого 15.02.2010 року Київським районним судом м. Харкова, про стягнення з [PERSON] на користь відповідача-1 аліментів на утримання відповідача-2. В межах цього виконавчого провадження державним виконавцем було винесено постанову від 24.03.2018, якою накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно, що належить [PERSON] [INFO] [PERSON] помер. Позивач звернувся до державного нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті свого сина [PERSON] , однак його було проінформовано про неможливість видачі свідоцтва про право на спадщину на спірне нерухоме майно, оскільки на нього накладено арешт. Наявність арешту на нерухоме майно обмежує позивача в реалізації спадкових прав, а враховуючи відсутність інших способів захисту порушеного права на спадкове майно, останній змушений звернутися до суду з даним позовом за захистом своїх прав та законних інтересів. У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги та просив суд задовольнити їх. Відповідачі у судове засідання не з`явилися, подали до суду заяви про розгляд справи без їх участі, в яких зазначили, що проти задоволення позову не заперечують, будь-яких претензій до позивача не мають. Треті особи у судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Заслухавши пояснення представника позивача, розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про задоволення позову, враховуючи наступне. Позивач є матір`ю [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , повторно виданим Московським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків). Відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 11.01.2007 № 5-07-273093 позивачу та [PERSON] на праві спільної сумісної власності належить квартира [ADDRESS] . У провадженні Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Холодногірському та Новобаварському районах міста Харків Головного територіального управління юстиції у Харківський області перебувало виконавче провадження № 32415001 з примусового виконання виконавчого листа № 2-6455/09/15, виданого 15.02.2010 року Київським районним судом м. Харкова, про стягнення з [PERSON] на користь відповідача-1 аліментів на утримання відповідача-2. Постановою головного державного виконавця Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Холодногірському та Новобаварському районах міста Харків Головного територіального управління юстиції у Харківський області Ступіна Володимира Віталійовича від 24.03.2018 у виконавчому провадженні № 32415001 накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно, що належить [PERSON] . [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим Харківським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків). 08.04.2021 року позивач звернувся до П`ятої Харківської міської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті свого сина [PERSON] , однак не зміг отримати свідоцтво про право на спадщину через наявність накладеного арешту на майно [PERSON] , в т.ч. на 1/2 частину квартири [ADDRESS] . Позивач звернувся до третьої особи-2 із заявою від 15.11.2021 про скасування арешту з майна, однак листом від 17.11.2021 № 138944 третя особа-2 зазначила, що наразі визначені законом підстави для зняття арешту з майна відсутні з посиланням на приписи ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження». Згідно листа Холодногірсько-Новобаварського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 18.01.2024 № 2192, виконавче провадження № 32415001 перебувало у провадженні виконавчої служби і 24.03.2018 державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу, у зв`язку з чим станом на 18.01.2024 виконавче провадження перебуває у стані завершено. За змістом ст. ст. 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. У відповідності до ч. ч. 1, 3 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Частиною 1 ст. 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за отриманням свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Системний аналіз зазначених норм права свідчить про те, що спадкоємець, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, є її власником з часу її відкриття, а документом для підтвердження права власності на спадкове майно є свідоцтво на спадщину, отримане в установленому законодавством порядку. Підпунктами 4.16. та 4.18. п. 4 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністра юстиції України за №296/5 від 22.02.2012, передбачено, що видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно, крім випадків, передбачених пунктом 3 глави 7 розділу І цього Порядку, та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Якщо на спадкове майно накладено арешт судовим чи слідчими органами, видача свідоцтва про право на спадщину затримується до зняття арешту. З аналізу норм Закону України «Про виконавче провадження» щодо підстав накладення арешту на майно боржника та зняття такого арешту вбачається, що арешт майна боржника є заходом звернення стягнення на майно боржника, який виконавець має право застосувати для забезпечення реального виконання виконавчого документа, що відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» підлягає примусовому виконанню. Підстави для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини встановлені ч. 4 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження». Відповідно до ч. 5 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження», у всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду. Таким чином, позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Відповідно до висновку Верховного Суду України від 15 березня 2013 року у справі № 6-26цс13, вимоги особи, що ґрунтуються на її праві власності на арештоване майно, розглядаються за правилами, установленими для розгляду позовів про звільнення майна з-під арешту. Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Судом встановлено, що позивач є спадкоємцем нерухомого майна, на яке накладено арешт. Відповідно до ст. 41 Конституції України кожний громадянин має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Згідно зі ст. 1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. За змістом ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Статтею 321 ЦК України закріплено принцип непорушності права власності. Зокрема, встановлено, що ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно з положеннями ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення, ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Враховуючи наявність накладеного арешту на майно, неможливість скасування арешту в позасудовому порядку та оскільки позивач в інший спосіб, крім звернення до суду з позовом про зняття арешту, захистити своє порушене право власності не може, суд дійшов висновку про обґрунтованість вимог позивача та необхідність захисту його права шляхом зняття такого арешту, оскільки позовні вимоги відповідають закону та знайшли своє підтвердження в ході судового розгляду. Отже, наявність накладеного обтяження порушує права позивача на вступ у спадщину, що дає підстави для задоволення позову, оскільки іншим шляхом відновити порушені права позивача неможливо. Арешт на спадкове майно було накладено органом виконавчої служби у 2018 році, на даний час виконавче провадження завершено, однак арешт, накладений на майно боржника, знято не було. На теперішній час наявність цього обтяження (арешту) квартири перешкоджає позивачу в оформленні спадщини, що відкрилась після смерті її сина. З урахуванням викладеного, позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Outcome: approved