Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-12 00:00:00

01 березня 2024 року позивачка звернулась до суду з позовною заявою до відповідача про розірвання шлюбу, в якій зазначає, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 03.02.2018 року, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб від 03.02.2018 року серії [NUMBER] , актовий запис № 222. Від шлюбу з відповідачем мають спільну неповнолітню дитину - сина [PERSON] , [INFO] . Спільне життя з відповідачем не склалося, через протилежні погляди на життя, несумісність характерів, відсутність взаєморозуміння, та взаємоповаги, втрата почуття любові. Будь які спроби примиритися не дали позитивного результату. Фактично шлюбні стосунки між ними припинено, спільного господарства не ведуть, майнові спори відсутні, шлюб існує формально. Спору щодо порядку виховання та місця проживання дитини не мають. Подальше збереження шлюбу неможливе і суперечить їхнім інтересам. За таких обставин подальше збереження шлюбу неможливе, тому вона звернулась до суду з даним позовом. 29.03.2024 року винесено ухвалу про відкриття спрощеного позовного провадження та призначення справи до розгляду за правилами спрощеного провадження з повідомленням сторін. Позивачка в судове засідання не з`явилась, представник позивача подав до суду заяву про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив позов задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, представник позивача подав до суду заяву про визнання позовних вимог у повному обсязі, та розгляд справи за їх відсутності. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, а тому суд вважає за можливе розглянути дану справу у відсутності сторін без фіксування судового засідання технічними засобами. Перевіривши та дослідивши матеріали справи та наявні в ній докази у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги позивачки підлягають задоволенню, виходячи з такого. Судом встановлено, що 03.02.2018 року між позивачкою та відповідачем, було укладено шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб від 03.02.2018 року серії [NUMBER] , актовий запис № 222. Від шлюбу з відповідачем мають спільну неповнолітню дитину - сина [PERSON] , [INFO] . Спільне життя з відповідачем не склалося, через протилежні погляди на життя, несумісність характерів, відсутність взаєморозуміння, та взаємоповаги, втрата почуття любові. Будь які спроби примиритися не дали позитивного результату. Фактично шлюбні стосунки між ними припинено, спільного господарства не ведуть, майнові спори відсутні, шлюб існує формально. Спору щодо порядку виховання та місця проживання дитини не мають. Подальше збереження шлюбу неможливе і суперечить їх інтересам, тому вона звернулась до суду з даним позовом. Відповідно до статті 51 Конституції України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Статтею п`ятою Протоколу № 7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Згідно із частиною першою статті 24 СК України, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Аналіз наведених положень свідчить про те, що як при укладенні шлюбу так і при його розірванні передбачається реалізація волі жінки та чоловіка без будь-якої дискримінації та примушування та/або утримання у шлюбних відносинах. Згідно з частиною третьою статті 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Відповідно до частини другої статті 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. З огляду на зміст наведених норм матеріального права та враховуючи зібрані у справі докази суд приходить до висновку, що відносини, які склалися між подружжям, вказують на те, що їх подальше спільне проживання є неможливим, а тому надання строку на примирення суд вважає недоцільним. А тому, позовні вимоги підлягають задоволенню. Відповідно ст.141 Цивільного процесуального кодексу України, ухвалюючи рішення суд присуджує стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] витрати по сплаті судового збору в розмірі 1211 грн. 20 коп., які сплачено позивачем при зверненні з цим позовом до суду.

Outcome: approved