Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-26 00:00:00

Адвокат Панасюк І.І. в інтересах [PERSON] звернувся в суд із позовом до Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» (далі Банк) про зобов`язання відшкодувати кошти за неналежною платіжною операцією. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 04 січня 2024 року близько 15 години невстановлена особа, перебуваючи у невстановленому місці, шляхом обману, використовуючи електронно-обчислювальну техніку, заволоділа грошовими коштами позивачки, які було списано із карткового рахунку [NUMBER] у сумі 9500 грн. Про вказану подію позивачка невідкладно працівника Банку та місцеве відділення поліції, за її заявою було зареєстровано кримінальне провадження за ч.4 ст.190 КК України. Уважає, що оскільки списання коштів відбулося без відома та розпорядження власника рахунка, банк не забезпечив належний захист і збереження коштів, відтак відповідач зобов`язаний повернути кошти на рахунок клієнта. Просить зобов`язати Банк відшкодувати [PERSON] кошти в розмірі 9500 грн, які були списані за неналежною платіжною операцією з кредитного карткового рахунка позивачки, шляхом перерахування грошових коштів на кредитний картковий рахунок останньої. Суд ухвалою від 18.03.2024 відкрив спрощене позовне провадження у справі. Відповідач подав відзив на позов, у якому вказав про невизнання позову. Зазначив, що спірні операції були здійснені в мобільному додатку Ощад 24/7 (нова версія Flumo), підтвердження дій в якому здійснювалося за допомогою біометрії або кодом доступу, який встановлюється при першому вході або в налаштуваннях безпеки. Для реєстрації нової версії додатку Ощад 24/7 використовуються реквізити платіжної картки, відомості про термін її дії та СVV2/CVC2-код; підтвердження реєстрації здійснюється за допомогою коду, який повідомляється банком на фінансовий номер клієнта. Така інформація відома лише клієнту, третя особа може бути обізнана із такими відомостями лише при розголошенні їх самим клієнтом (держателем картки). Уважає, що з вини позивача стороннім особам стали відомі дані для установлення нового додатка Ощад 24/7, що в свою чергу призвело до компрометації даних карт клієнтки та подальшого зняття з них коштів через сторонній сервіс, а отже саме позивач повинна нести відповідальність за здійснення платіжних операцій. На підставі наведеного просить відмовити у задоволенні позову. Позивачка у судовому засіданні пояснила, що 04 січня 2024 року вона перебувала на роботі, будь-яких онлайн-платежів не здійснювала, із отриманих 4 смс-повідомлень довідалася про нібито підтвердження якихось паролів. Одразу ж вона здійснила дзвінок до [PERSON] , працівниці місцевого відділення Банку, однак остання повідомила про зайнятість й передзвонила лише через 20 хв. [PERSON] сказала, що усі її кошти на рахунках, однак наступного дня у ході особистого візиту до Банку виявилося, що кошти все ж таки було списано напередодні. У банку заблокували картки, змінили рахунки. Її колеги упродовж дня повідомляли про розсилку із її телефона у спільні групи про нібито отримання нею якоїсь допомоги, що не відповідало дійсності. За її заявою поліцією було відкрито кримінальне провадження. Списанню коштів передував перерахунок коштів із її кредитної картки на зарплатну. Загалом двома платежами (4500 + 5000) списано 9500 грн. Заперечила факт підтвердження будь-яких паролів, передачі телефона, картки, її реквізитів. Кредитними коштами користувалася, однак одразу ж протягом пільгового періоду кредитний ліміт відновлювала. На даний час Банк здійснює списання кредитного боргу із її зарплатного рахунку. Представник позивача пояснив, що унаслідок нездійснення заходів щодо надійного захисту персональних даних своїх клієнтів Банк допустив незаконне списання грошових коштів позивачки. Обов`язок із доведення причетності клієнта до здійснення неналежної платіжної розрахункової операції лежить на фінансовій установі та не може бути перекладений на клієнта. Доводи відповідача у відзиві про розголошення [PERSON] інформації про картку є лише припущеннями. Просить позов задовольнити. Представник відповідача позов не визнала, дала пояснення, аналогічні тим, що викладені у відзиві. Не заперечила можливість виведення коштів із рахунку позивачкиа невідомими особами шахрайським способом, однак уважає, що причиною цього є виключно розголошення позивачем інформації про реквізити картки, зокрема шляхом переходу за посиланнями із невідомих сайтів. Просить у задоволенні позову відмовити. Суд, заслухавши пояснення учасників, дослідивши надані докази, дійшов такого висновку. Згідно із ч. 1 ст. 1066 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) за договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Відповідно до ч. 3 ст. 1068 ЦК України банк зобов`язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунку грошові кошти в день надходження до банку відповідної платіжної інструкції, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунку або законом. За правилами\~ст.\~1071\~ЦК України\~банк може\~списати грошові\~кошти з\~рахунка клієнта\~на підставі\~його розпорядження. Грошові кошти можуть бути списані з рахунка клієнта без його розпорядження на підставі рішення суду, а також у випадках, встановлених законом, договором між банком і клієнтом або умовами обтяження, предметом якого є майнові права на грошові кошти, що знаходяться на банківському рахунку. Суд установив, сторони визнали, що 15 травня 2020 року між Банком та [PERSON] було укладено кредитний договір шляхом підписання Заяви про приєднання №262804/150520 до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб Банку та відкриття поточного рахунку із використанням електронного платіжного засобу (платіжної картки). На підставі Заяви позивачці було відкрито поточний рахунок [NUMBER] та видано платіжну (кредитну) картку. Крім того, [PERSON] у Банку було відкрито поточний рахунок [NUMBER] для зарахування заробітної плати та видано зарплатну картку. Позивачка факту укладення вказаних договорів та їх умов не оспорює. Із виписки по зарплатному картковому рахунку (а.с.38) вбачається, що на вказаний рахунок 04 січня 2024 року о 15 год 08 хв проведено дві операції із зарахування власних коштів у розмірі 2400 грн і 3500 грн та о 15 год 09 хв у розмірі 3500 грн. Того ж дня о 15 год 09 хв здійснено переказ коштів з рахунку в розмірі 4500 грн, а о 15 год 10 хв у розмірі 5000 грн. У судовому засіданні позивачка факт надання згоди чи розпорядження на здійснення таких операцій заперечила. ЇЇ твердження про негайне звернення 04 січня 2024 року до місцевого відділення Банку з приводу несанкціонованого зняття коштів із рахунку визнала представник відповідача. За заявою [PERSON] від 05.01.24 цього ж дня слідчим ВП №2 (сел. Ратне) Ковельського РУП ГУНП у Волинській області до ЄРДР внесено відомості про кримінальне правопорушення, передбачене ч.4 ст.190 КК України. Представник відповідача, заперечуючи проти позову, покликається на відомості, отримані із програмного забезпечення Банку, про проведення спірних операцій у мобільному додатку Ощад 24/7, установленому в мобільному телефоні позивачки. Так, із доданої до відзиву інформації за підписом представника Банку вбачається, що 04 січня 2024 року о 15 год 04 хв за номером мобільного телефону позивачки був установлений новий додаток Ощад 24/7 «Flumo», при цьому, із пристрою, відмінного від того, за допомогою якого із 2018 по 2024 рік використовувався даний додаток. Поняття та загальний порядок виконання платіжних операцій в Україні, виключний перелік платіжних послуг та порядок їх надання, категорії надавачів платіжних послуг та умови авторизації їх діяльності, загальні засади функціонування платіжних систем в Україні, загальні засади випуску та використання в Україні електронних грошей та цифрових грошей Національного банку України, права, обов`язки та відповідальність учасників платіжного ринку України, загальний порядок здійснення нагляду за діяльністю надавачів платіжних послуг регулює Закон України «Про платіжні послуги». Відповідно до пп. 8, 42, 44, 65 ч.1 ст.1 Закону України «Про платіжні послуги» -дистанційна платіжна операція - платіжна операція, що здійснюється із застосуванням засобів дистанційної комунікації; -неналежна платіжна\~операція -\~платіжна операція,\~внаслідок якої\~з вини\~особи,\~яка не\~є ініціатором\~або надавачем\~платіжних послуг,\~здійснюється списання\~коштів з\~рахунку неналежного\~платника та/або\~зарахування коштів\~на рахунок\~неналежного отримувача\~чи видача\~йому коштів\~у готівковій\~формі; -неналежний\~платник -\~особа,\~з рахунку\~якої списано\~кошти без\~законних підстав\~(помилково\~або неправомірно); -платіжний пристрій - технічний пристрій (банківський автомат, платіжний термінал, програмно-технічний комплекс самообслуговування, програмно-апаратне середовище мобільного телефону, інший пристрій), що дає змогу користувачу ініціювати платіжну операцію, а також виконати інші операції згідно з функціональними можливостями цього пристрою. Згідно із\~ст.\~86\~Закону України\~«Про платіжні\~послуги» надавач\~платіжних послуг\~несе відповідальність\~перед користувачами\~за невиконання\~або неналежне\~виконання платіжних\~операцій відповідно\~до закону\~та умов\~укладених між\~ними договорів,\~якщо не\~доведе,\~що платіжні\~операції виконані\~цим надавачем\~платіжних послуг\~належним чином. Надавачі\~платіжних послуг\~несуть відповідальність,\~визначену цим\~Законом,\~за виконання\~помилкової,\~неакцептованої платіжної\~операції або\~виконання платіжної\~операції з\~порушенням установлених\~цим Законом\~строків. Користувачі мають право на відшкодування в судовому порядку шкоди, заподіяної надавачем платіжних послуг внаслідок помилкової, неналежної, неакцептованої платіжної операції або виконання платіжної операції з порушенням установлених цим Законом строків. Відповідно до\~ст.\~87\~цього \~Закону платник\~несе відповідальність\~перед надавачем\~платіжних послуг,\~що його\~обслуговує,\~відповідно до\~умов укладеного\~між ними\~договору про\~надання платіжних\~послуг. Платник\~зобов`язаний відшкодувати\~шкоду,\~заподіяну надавачу\~платіжних послуг,\~що його\~обслуговує,\~внаслідок недотримання\~цим платником\~вимог щодо\~захисту інформації\~і здійснення\~неправомірних дій\~з компонентами\~платіжної інфраструктури\~(у\~тому числі\~платіжними інструментами,\~обладнанням,\~програмним забезпеченням).\~У разі\~недотримання користувачем\~зазначених вимог\~надавач платіжних\~послуг,\~що обслуговує\~платника,\~звільняється від\~відповідальності перед\~платником за\~виконання платіжних\~операцій. Платник\~зобов`язаний негайно\~після того,\~як така\~інформація стала\~йому відома,\~повідомити надавача\~платіжних послуг\~у визначеному\~договором порядку\~про факт\~виконання з\~його рахунку\~неналежної або\~неакцептованої платіжної\~операції для\~отримання відшкодування\~за такою\~операцією. Платник\~має право\~вимагати відшкодування\~коштів за\~неналежною платіжною\~операцією,\~за умови\~повідомлення про\~це надавача\~платіжних послуг\~протягом 90\~календарних днів\~з дати\~списання коштів\~за такою\~операцією з\~його рахунку. До моменту повідомлення емітента про факт втрати платіжного інструменту та/або індивідуальної облікової інформації відповідно до\~статті 38\~цього Закону ризик збитків від виконання неналежних платіжних операцій та відповідальність за них покладаються на платника. З моменту повідомлення платником емітента про факт втрати платіжного інструменту та/або індивідуальної облікової інформації ризик збитків від виконання неакцептованих/неналежних платіжних операцій та відповідальність покладаються на емітента. Момент, з якого настає відповідальність емітента, має бути чітко визначений умовами договору, укладеного між користувачем та емітентом. За правилами п.146 Розділу VІІ Положення про порядок емісії та еквайрингу платіжних інструментів, затвердженого Постановою НБУ №164 від 29.07.2022, власник рахунку не несе відповідальності за платіжні операції, здійснені без автентифікації платіжного інструменту і його держателя, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність власника рахунку/держателя призвели до втрати, незаконного використання ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Таким чином, лише наявність обставин, які безспірно доводять, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, є підставою для його притягнення до цивільно-правової відповідальності. Зазначені норми є спеціальними для спірних правовідносин. Відтак користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій у разі відсутності доказів сприяння ним втраті, використанню ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Такий правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 13 травня 2015 року у справі № 6-71цс15 та підтверджується сталою судовою практикою, викладеною у постановах Верховного Суду від 23 січня 2018 року у справі № 202/10128/14, від 13 вересня 2019 року у справі № 501/4443/14, від 20 листопада 2019 року у справі № 577/4224/16, від 17 червня 2021 року у справі № 759/4025/19, від 16 серпня 2023 року у справі № 176/1445/22, від 06 вересня 2023 року у справі № 686/30030/21 та інших. Верховний Суд в постанові від 20 червня 2018 року в справі № 691/699/16-ц зазначив, що: «встановивши, що позивачем не доведено вчинення відповідачем дій чи бездіяльності, які сприяли втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера (коду) або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції за кредитною карткою, а відповідач, виявивши безпідставне списання коштів, невідкладно повідомила позивача та правоохоронні органи про цей факт, врахувавши наявність кримінального провадження, у межах якого встановлюється особа, яка протиправно заволоділа грошовими коштами, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк». У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 03 липня 2019 року у справі № 537/3312/16 (провадження № 61-17629св18) зазначено: «сам по собі факт коректного вводу вихідних даних для ініціювання такої банківської операції, як списання коштів з рахунку користувача, не може достовірно підтверджувати ту обставину, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції». Отже, саме Банк має доводити, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції; у разі недоведеності обставин, які безспірно свідчать про те, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, необхідно виходити з відсутності вини користувача у перерахуванні чи отриманні спірних грошових коштів. За відсутності належних та допустимих доказів сумніви та припущення мають тлумачитися переважно на користь споживача, який зазвичай є «слабкою» стороною у таких цивільних відносинах, правові відносини споживача з банком фактично не є рівними. Таким чином, із досліджених доказів суд установив, що позивач, виявивши безпідставне списання коштів, невідкладно повідомив Банк про цей факт, звернувся у поліцію із заявою про вчинення кримінального правопорушення. Натомість відповідач не довів учинення позивачем дій чи бездіяльності, які сприяли втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера (коду) або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції за кредитною карткою. Стверджуючи про проведення службового розслідування даної події, жодного письмового доказу, як-от, висновок, акт за його результатами тощо, Банк не надав. Доводи представника відповідача про відповідальність позивача за проведення спірних операцій у зв`язку із зверненням до Банку із заявою про блокування карткового рахунку після їх здійснення, суд уважає безпідставними, оскільки позивачка за обставин, що склалися, завчасно не знала і не могла знати про списання коштів із її рахунку. \~ \~ \~ \~Відтак суд, виходячи із змісту позовних вимог, дійшов висновку про зобов`язання Банку повернути [PERSON] грошові кошти в розмірі 9500 грн шляхом їх зарахування на кредитний картковий рахунок останньої, звідки кошти було першопочатково списано. Суд, задовольняючи позовні вимоги, стягує із відповідача на користь позивача понесені останнім витрати зі сплати судового збору.

Outcome: approved