Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-08 00:00:00

31 жовтня 2023 року позивач [PERSON] звернулась до Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області з позовом до [PERSON] , у якому просить визначити місце проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] з матір`ю - [PERSON] за місцем проживання матері. В обґрунтування позову посилається на те, що з 24 квітня 2021 року вона перебувала у шлюбі з відповідачем, від якого сторони мають малолітню дитину - [PERSON] , [INFO] . На сьогоднішній день сторони мешкають окремо, дитина залишилася мешкати з позивачем. Рішенням Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 29 березня 2023 року шлюб між сторонами розірваний. Крім того, за судовими рішеннями з відповідача стягуються аліменти на користь позивача на утримання малолітнього сина, а також на утримання позивача до досягнення дитиною трирічного віку. Позивач повністю опікується дитиною, створює для неї умови для розвитку. Відповідач участі у житті сина не приймає, не цікавиться будь-яким чином своєю дитиною. Однак при кожній зустрічі з нею, відповідач завжди погрожує, що відбере у неї сина і вона ніколи не побачить дитину. В серпні 2023 року в результаті сварки відповідач навіть вдарив її, що змусило позивача навіть звертатися до поліції а також до керівництва військової частині, у якій проходить службу відповідач. Враховуючи той факт, що позивач боїться, що [PERSON] виконає свої погрози та без її відома забере сина, тому як він неодноразово про це їй зазначав, [PERSON] пропонувала відповідачу оформити договір у нотаріуса щодо визначення місця проживання малолітнього сина з нею, однак відповідач не погодився на це, а тому вона вимушена звернутися до суду з позовом. Відповідачем поданий відзив, в якому він просив відмовити у задоволенні позову. В обґрунтування відзиву посилався на те, що сторони через непорозуміння між собою розірвали шлюб, що потягло за собою перешкоджання з боку позивача у спілкуванні з дитиною. Малолітня дитина мешкає разом з позивачем, про що він не заперечує, про що надав відповідну нотаріальну заяву про реєстрацію місця проживання дитини разом з матір`ю. Оскільки дитина проживає разом з позивачем, а він до сьогодні проходить службу у військовій частині, а тому право позивача щодо проживання разом з дитиною не порушене - вважає позов необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню. В свою чергу позивач вводить в оману суд, посилаючись на те, що він як батько не цікавиться дитиною, тому як усі зустрічі з приводу спілкування з дитиною закінчувалися однаково - до квартири де мешкає дитина позивач його не пускає, зустрічаються на вулиці, де позивач вкладає дитину у коляску, він сина не бачить. Більше того, для того щоб побачити дитину, він повинен за тиждень до зустрічі узгодити все з позивачем, бо інакше у позивача інші плани. Щодо обставин звернення позивача в серпні 2023 року до поліції - він дізнався з позовної заяви про таке звернення, а щодо обставин того дня, то в серпні 2023 року позивач разом зі своїм батьком приїхали до дому, де мешкає він з батьками, де вчинили сварку. Позивач постійно пропонує йому відмовитися від сина, чинила перешкоди щодо реєстрації прізвища дитини « [PERSON] », не дає спілкуватися з дитиною та опікуватися нею. Він є військовослужбовцем та не заперечує що дитина проживає з матір`ю, тому як на сьогодні з ним малолітня дитина проживати не зможе. Однак відмовлятися від власної дитини він не буде. Позивачем подана відповідь на відзив, у якому посилаючись на доцільність продовження проживання дитини з матір`ю, тому як це відповідає інтересам дитини; зазначає, що врегулювання дій з виховання, навчання, догляду за дитиною та поєднаних цих елементів слугувало причиною подання позову. Вважає, що відповідач фактично визнає позовні вимоги позивача, тому як не заперечує проти проживання дитини з її матір`ю. Вказує, що позивач має житло, у якому вона зареєстрована з обома своїми дітьми; має постійний дохід, піклується про дитину, в тому числі отримує медичні консультації та обслуговування; дитина розвивається в тому числі і у центрі розвитку, куди її водить позивач. А тому вважає що спір повинен бути вирішений судом, позов просить задовольнити. 06 листопада 2023 року ухвалою судді Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області відкрите провадження у справі, розгляд постановлено проводити в порядку загального позовного провадження, розпочате підготовче провадження. Ухвалою суду від 11 березня 2024 року зобов`язано орган опіки та піклування Лівобережної адміністрації Дніпровської міської ради надати висновок органу з питання визначення місця проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . 08 травня 2024 року на адресу суду надійшов висновок органу опіки та піклування Лівобережної адміністрації Дніпровської міської ради з питання визначення місця проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . 08 травня 2024 року підготовче провадження у справі закрите та призначено справу до судового розгляду. В судовому засіданні позивач повністю підтримала свої позовні вимоги та, посилаючись на ті ж підстави, просила його задовольнити в повному обсязі. Наголосила на тому, що відповідач хоча і говорить про те, що не заперечує, щоб дитина проживала з нею, однак постійно погрожує їй відібрати сина, вона побоюється що прийшовши одного дня забрати дитину з центру розвитку, який син відвідує, їй повідомлять, що дитину забрав батько і вона його не побачить. Дійсно, коли вона зустрічається з відповідачем між ними виникають сварки, що погано відбивається на дитині. Вважає, що пропозиція відповідача в судовому засіданні піти до нотаріуса для укладення договору про визначення місця проживання дитини з нею, лише для введення в ломану, тому як виконувати такий договір відповідач не буде і це питання актуальне лише поки він служить у військовій частині. Представник позивача адвокат Мурашко І.В. в повному обсязі підтримала позовні вимоги позивача та, посилаючись на ті ж підстави, просить суд задовольнити їх в повному обсязі. Вважає, що посилання відповідача на відсутність спору між сторонами спростовується тим, що хоча дитина зареєстрована та мешкає з матір`ю в квартирі позивача, відповідач не уклав нотаріальний договір щодо визначення місця проживання дитини з матір`ю. Відповідач дій направлених на перешкоджання проживання дитини з позивачем не чинив, однак неодноразово погрожує позивачу що відбере дитину. В даний час відповідач проходить службу у військовій частині, а в разі звільнення з військової служби можливо буде їх чинити, про що він неодноразово зазначав [PERSON] . А тому просить задовольнити позов, визначити місце проживання малолітньої дитини з позивачем. Відповідач позовні вимоги позивача не визнав, зазначивши, що він не заперечує проти проживання дитини з матір`ю, про що надав нотаріальну заяву про його дозвіл реєстрації місця проживання дитини за місцем проживання позивача. А тому вважає позовні вимоги надуманими та необґрунтованими. Між сторонами існує спір щодо спілкування батька з дитиною, однак на сьогодні він з таким позовом до суду не звертався. Дійсно при сварках з позивачем він зазначав, що поки дитина проживає з матір`ю, а в подальшому, якщо у нього буде така можливість він, як батько, має такі ж права, як і позивач на проживання разом з дитиною. Однак погроз, що він відбере дитину він не висловлював, це лише слова позивача. Після подачі позову до суду позивачем щодо визначення місця проживання дитини з позивачем, він погоджується укласти нотаріально такий договір. Повністю підтримує відзив та просить відмовити у задоволенні позову. Представник відповідача адвокат Каракай В.М. в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та, посилаючись на підстави, зазначені у відзиві, просив відмовити у задоволенні позову. Зазначив, що відсутність заперечень відповідача щодо проживання дитини разом з матір`ю підтверджується наданою відповідачем нотаріальною заявою, у якій відповідач надав свою згоду на реєстрацію місця проживання сина разом з позивачем. Між сторонами існує спір щодо спілкування батька з дитиною, однак на сьогодні [PERSON] з таким позовом до суду ще не звертався. У задоволенні позову просить відмовити, через те, що відповідачем жодним чином не порушуються права позивача щодо спільного проживання з дитиною. Представник третьої особи - органу опіки та піклування Лівобережної адміністрації Дніпровської міської ради в судове засідання не з`явився, подавши висновок органу опіки та піклування за результатами розгляду питання щодо визначення місця проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . Суд, заслухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши заяви сторін, матеріали справи в їх сукупності, приходить до наступних висновків, а саме: Судом встановлено, що згідно копії свідоцтва про шлюб, 24 квітня 2021 року [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб, про що Соборним районним у місті Дніпрі відділі державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) 24 квітня 2021 року складений відповідний актовий запис № 250. 18 грудня 2021 у місті Дніпро народився [PERSON] , про що Індустріальним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) 12 січня 2022 року складений відповідний актовий запис № 19; батьком дитини є [PERSON] ; мати - [PERSON] . Рішенням Індустріального районного суду м.Дніпропетровська у справі № 202/11060/22 від 29 березня 2023 року, яке набрало законної сили 24 квітня 2023 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] зареєстрований Соборним районним у місті Дніпрі відділі державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) 24 квітня 2021 року за актовим записом № 250 - розірваний. За судовим наказом від 09 березня 2022 року у справі № 202/607/22 з [PERSON] на користь [PERSON] стягувалися аліменти на утримання [PERSON] в розмірі 1/4 частини його заробітку, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку щомісяця, починаючи з 26 січня 2022 року до досягнення дитиною повноліття. Рішенням Індустріального районного суду м.Дніпропетровська у справі № 202/2021/22 від 16 серпня 2022 року, яке набрало законної сили 23 вересня 2022 року розмір аліментів, стягуваний за вказаним наказом зменшений на єдину частку у розмірі 1/6 частини його заробітку, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку в не більше десяти прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку щомісяця до досягнення дитиною повноліття. Рішенням Індустріального районного суду м.Дніпропетровська у справі № 202/606/22 від 23 лютого 2023 року, яке набрало законної сили 22 червня 2023 року з [PERSON] на користь [PERSON] стягуються аліменти у розмірі 1/6 частини його заробітку на утримання [PERSON] . починаючи з 28 січня 2022 року до досягнення дитиною [PERSON] , [INFO] трьох років. Батько [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS] . Згідно довідки ВЧ [NUMBER] , за вих.. 4299 від 06.12.2023 року майстер-сержант [PERSON] з 19 травня 2008 року по теперішній час проходить військову службу за контрактом у військовій частини [NUMBER] Центрального оперативно-територіального об`єднання Національної гвардії України. Згідно з характеристикою за місцем служби [PERSON] зарекомендував себе з позитивного боку. Свої функціональні обв`язки виконує добре. Головні зусилля в своїй роботі зосереджує на підтриманні високої бойової готовності підрозділу. Дотримання щодо зберігання державної таємниці та недопущення її витоку. Професійно підготовлений, постійно працює над удосконаленням своїй професійних знань та вміло застосовує отриманні знання на практиці. Вимоги статутів на інших документів в обсязі займаної посади знає добре. Має бойовий досвід. З 2014 року залучався до виконання службово-бойових завдань, а з початку повномасштабної війни з перших часів приймав участь у відбитті збройної агресії на Волновахському напрямку. Під час виконання бойових завдань зразково виконував службу, ретельно здійснював прикриття позицій де виявляв мужність сміливість та патріотизм. Стиль роботи носить плановий характер. Здатний якісно виконувати поставлені завдання, швидко орієнтується і вміло діє в складних обставинах. Вимогливий до себе, здатний критично оцінювати свою діяльність, користується авторитетом у військовому колективі. Малолітній [PERSON] , [INFO] , з народження проживає та зареєстрований з матір`ю - [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] працює на посаді помічника приватного нотаріуса ДМНО. За час роботи зарекомендувала себе як відповідальний, ініціативний і дисциплінований працівник. Веде здоровий спосіб життя. Шкідливих звичок немає. Згідно з характеристикою за місцем мешкання [PERSON] врівноважена, спокійна, доброзичлива та працелюбна людина. Самостійно займається вихованням дітей, дотримується правил добросусідства. Скарг та повідомлень негативного характеру на [PERSON] не надходило. [PERSON] , як законним представником малолітнього [PERSON] укладено декларацію з лікарем КПН «ДЦПМС № 8» ДМР на медичне обслуговування. Відповідно до довідки виданої директором дитячого центру «MakcuClub» від 16.10.2023 року, малолітній [PERSON] навчається у цьому дитячому центрі. Батько контакту з центром не підтримує, не цікавиться життям сина, з вихователями не спілкується. Дитину в дошкільний заклад приводить і забирає мати [PERSON] , яка самостійно здійснює своєчасну оплату за перебування сина. Мати приділяє достатньо уваги вихованню сина, цікавиться його життєдіяльністю в центрі, завжди уважна, охайна, не конфліктна. Під час підготовки матеріалів для розгляду на засідання комісії з питань захисту прав дитини, спеціалістами служби у справах дітей Лівобережної адміністрації ДМР було здійснено виїзд за місцем проживання матері і сина. Відповідно до акту обстеження житлово-побутових умов від 14.03.2023 року за адресою: [ADDRESS] - умови проживання задовільні. У квартирі зроблено сучасний ремонт. В наявності достатньо меблів і побутових приладів. У квартирі є обладнана дитяча кімната. Між членами сім`ї стосунки доброзичливі, дружні. Згідно з довідками КП «ДБКЛНПД» ДМР від 17.03.2023 року № 843, 2104 - [PERSON] на обліку з психічними розладами та наркологічними захворюваннями не значиться. 06 травня 2024 року за вих.№6/11-89 органом опіки та піклування Лівобережної адміністрації Дніпровської міської ради наданий висновок щодо визначення місця проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] . На засіданні комісії з питань захисту прав дитини Лівобережної адміністрації Дніпровської міської ради, яке відбулося 30 січня 2024 року, мати [PERSON] та батько [PERSON] були присутні особисто. Батько не заперечував щодо визначення місця проживання дитини разом з матір`ю, однак повідомив, що мати чинить перешкоди у спілкуванні батька з сином. Так, відповідно до вказаного висновку орган опіки та піклування Лівобережної адміністрації Дніпровської міської ради вважає доцільним визначити місце проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] , разом з матір`ю [PERSON] , як таке, що відповідає інтересам дитини. 21 серпня 2023 року на ім`я керівника ВЧ [NUMBER] [PERSON] була подана скарга, якою у зв`язку з суперечками між нею та [PERSON] , який є військовослужбовцем вказаної ВЧ з приводу участі у вихованні їх спільної дитини, посилалася на те, що [PERSON] неодноразово погрожував відібрати у неї дитину [PERSON] . З встановлених обставин вбачається, що правовідносини є сімейними й врегульовані ст.ст. 141, 160, 161 СК України та пов`язаними нормами, які наведені нижче. Статтею 51 Конституції України, частинами другою, третьою статті 5 СК України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Держава має заохочувати та підтримувати материнство і батьківство та забезпечувати пріоритет сімейного виховання дитини. При регулюванні сімейних відносин держава має максимально враховувати інтереси дитини. Міжнародні та національні норми не містять положень, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною. Дитина має право знати своїх батьків і право на їх піклування (стаття 7 Конвенції про права дитини). Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції про права дитини держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. У відповідності до статті 5 Протоколу № 7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. У відповідності до частини другої статті 54 СК України усі найважливіші питання життя сім`ї мають вирішуватися подружжям спільно, на засадах рівності. Дружина, чоловік мають право противитися усуненню їх від вирішення питань життя сім`ї. Згідно зі статтею 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя статті 11 Закону України «Про охорону дитинства»). Згідно зі статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Приймаючи рішення в інтересах дитини суд має враховувати право дитини мати і зберігати стосунки з обома батьками. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства. Відповідно до частини четвертої статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків (частина перша статті 160 СК України). Відповідно до частини першої, другої статті 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. При визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним. Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати інтереси батьків. Рівність прав батьків стосовно дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й першорядно повинні бути визначені й враховані інтереси дитини з урахуванням об`єктивних обставин спору. При визначенні місця проживання дитини судам потрібно крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору. Отже, під час розгляду справ щодо визначення місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах (зокрема, постанова Верховного Суду від 14 вересня 2022 року у справі № 466/1017/20). У постанові Верховного Суду від 14 лютого 2019 року у справі № 377/128/18 вказано, що тлумачення частини першої статті 161 СК України свідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку. Вирішуючи питання про визначення місце проживання дитини, суди мають враховувати об`єктивні та наявні у справі докази, зокрема обстеження умов проживання, характеристики психоемоційного стану дитини, поведінки батьків щодо дитини та висновку органу опіки та піклування. При вирішенні спорів про визначення місця проживання дитини суди враховують спроможність кожного з батьків піклуватися про дитину особисто; стосунки між дитиною і батьками в минулому; бажання батьків бути опікунами; збереження стабільності в оточенні дитини, йдеться про місце проживання, школу, друзів; бажання дитини; безпекові питання. Органам державної влади слід враховувати чи страждатиме дитина через відсутність піклування, через неповноцінне виховання та відсутність емоційної підтримки одного з батьків. Таким чином, обставини, встановлені у результаті детальної та поглибленої оцінки конкретної сімейної ситуації та фактори фактичного, емоційного, психологічного, матеріального та медичного характеру приводять правила щодо визначення місця проживання малолітньої дитини судом в дію. Не визнаючи позовні вимоги відповідач зазначив, що він ніколи не заперечував проти визначення місця проживання спільної з позивачем дитини з матір`ю, а тому просить відмовити у задоволенні позову у зв`язку з відсутністю спору між сторонами та, відповідно, права, яке підлягає судовому захисту. Суд відхиляє посилання відповідача, що в цій справі відсутній спір між батьками з приводу визначення місця проживання дитини та зауважує, що відсутність спору характеризується тим, що між сторонами не залишається неврегульованих питань, а тому задоволення матеріально-правової вимоги позивача за такої ситуації є недоцільним та таким, що не призведе до виникнення бажаних позивачем наслідків, які вже досягнуті сторонами з урахуванням їх домовленості між собою. Натомість у справі, що розглядається, саме по собі пред`явлення [PERSON] позову про визначення місця проживання дитини з матір`ю, а також неодноразове підтвердження в судовому засіданні, що матір`ю дитини чиняться перешкоди батькові у спілкуванні з дитиною, що дає підстави для висновку, що між сторонами наявні неврегульовані питання щодо визначення місця проживання дитини. Відповідач в судовому засіданні наголошував на тому, що не заперечує проти проживання дитини разом з позивачем, проте наголошував що на сьогодні, а вподальшому коли син підросте можливо буде наполягати на проживанні з ним. Водночас позивач зазначав про неможливість врегулювання з відповідачем питання щодо визначення місця проживання дитини та неможливість у зв`язку з цим виконувати певні дії стосовно малолітньої дитини, у зв`язку з чим вона й звернулася до суду з цим позовом. Суд наголошує на тому, що надання органом опіки та піклування, висновку про доцільність визначення місця проживання дитини з матір`ю не свідчить про те, що між сторонами відсутній спір. Відсутність заперечень з боку відповідача щодо проживання дитини разом із позивачем не дає підстав стверджувати про відсутність предмета спору у справі. Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 13 травня 2020 року у справі № 686/20582/19-ц (провадження № 61-1807св20), на яку посилалась заявник у касаційній сказі. Наведене свідчить про те, що між сторонами існує спір, підстав для відхилення висновку органу опіки та піклування відповідно до вимог частини шостої статті 19 СК України в судовому засіданні не встановлено. Отже, з народження дитина фактично проживає з матір`ю, яка забезпечує їй повний і гармонійний розвиток та рівень життя, необхідний для такого розвитку; дитина відвідує дитячий центр розвитку, має відповідні соціальні контакти, а мати має дохід та здатна забезпечити дитину усім необхідним, має житло, в якому створила умови для гармонійного розвитку, проживання, навчання і виховання дитини. Суд враховує, що батько дитини не заявляв зустрічних позовних вимог про визначення місця проживання з ним дитини, яка фактично проживає з матір`ю, та у своїй заяві зазначав, що він, як батько, розуміє, що син ще дуже маленький та прив`язаний до матері, а тому не заперечував, щоб дитина проживала разом з матір`ю. Виходячи з вищенаведеного, суд вважає за можливе визначити місце проживання дитини [PERSON] , [INFO] , разом з матір`ю, що відповідатиме принципу якнайкращого забезпечення інтересів дитини. Суд наголошує, що визначення місця проживання малолітньої дитини з матір`ю не повинно негативно впливати на її взаємовідносини з батьком, оскільки визначення місця проживання дітей з одним із батьків не позбавляє іншого батьківських прав та не звільняє його від виконання своїх батьківських обов`язків, що мають усвідомлювати обидва з батьків, спір між якими вирішено судом. Разом із цим, суд підкреслює необхідність налагодження батьками співпраці з метою забезпечення належного контакту між кожним із них з дитиною, встановлення можливості спілкування та спільного проведення часу. При істотній зміні обставин сторони мають право ініціювати визначення іншого порядку фізичної опіки щодо дитини. Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками процесу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Відповідно до частини шостої статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. В іншому разі, за умови недоведеності тих чи інших обставин суд вправі ухвалити рішення у справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі. Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Аналіз вищенаведеного переконує суд в тому, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Згідно зі ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved