Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-22 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача. Представник позивача АТ КБ «ПриватБанк» -\~Єрмолов Є.М. звернувся до Кіцманського районного суду Чернівецької області з позовом до [PERSON] про виселення. В обґрунтування своїх позовних вимог вказують, що позивачу належить на праві приватної власності житловий будинок загальною площею 127,40 кв.м., житловою площею 87,20 кв.м, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Таке право за позивачем було зареєстроване на підставі договору іпотеки від 09.11.2007 року, що посвідчений приватним нотаріусом Чернівецького нотаріального округу Балацьким О.О. та зареєстрований у державному реєстрі під номер ВКА/507564,507563. Зазначає те, що після отримання права власності на житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , позивач звертався до відповідачки з вимогою звільнити житлове приміщення, намагався врегулювати питання в досудовому порядку, шляхом надіслання вимоги про добровільне виселення. Проте, незважаючи на відсутність будь-яких правових підстав для проживання в будинку, колишній власник [PERSON] , продовжує користуватися ним та відмовляється добровільно виселятися, а тому такі дії відповідача створюють перешкоди у здійсненні законних прав власника, який не може вільно користуватися та розпоряджатися нерухомим майном. Таким чином, з посиланням на відповідні правові норми, просить суд виселити [PERSON] , яка підлягає виселенню без надання іншого жилого приміщення з житлового будинку з господарськими будівлями, загальною площею 127,40 кв.м., житловою площею 87,20 кв.м., яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі. Ухвалою судді Кіцманського районного суду Чернівецької області від 13.11.2023 вказану позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи визначено проводити в порядку загального позовного провадження. Підготовче засідання призначено на 06.12.2023, яке відклалось на 08.01.2024, а відтак на 21.02.2024. 21.02.2024 року ухвалою судді Кіцманського районного суду Чернівецької області закрито підготовче провадження, в задоволенні клопотання [PERSON] про закриття провадження у справі відмовлено, призначено справу до судового розгляду на 21.03.2024 року та визнано обов`язкову явку відповідача [PERSON] . Представник позивача АТ КБ «ПриватБанк» Делей В.І., 23.05.2024 в судовому засіданні позовні вимоги про виселення [PERSON] підтримав та просив їх задоволити, так як банк бажає реалізувати своє право на продаж житла. Відповідач [PERSON] 23.05.2024 року в судове засідання не з`явилася, будучи належним чином повідомленою про дату та час розгляду справи. Жодних клопотань не подала. Заходів щодо забезпечення доказів, забезпечення позову по справі не вживалося, зупинення і поновлення провадження не здійснювалося. Так, заслухавши думку учасника провадження, дослідивши подані матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. Так, судом встановлено, що між АТ КБ «Приват банк » та [PERSON] укладено кредитний договір не поновлювальної кредитної лінії, відповідно до якого позичальнику надали кредитні кошти шляхом видачі готівки через касу на строк: з 09.11.2007р. по 09.11.2017р. у розмірі 40000 долл.США на споживчі цілі та 4900 долл.США на сплатцу страхових платежів, зі сплатою за користування Кредитом відсотків урозмірі 0,92% на місяць на суму залишку заборгованості за Кредитом на умовах, визначених цим Договором (а.с.10-13) Також між АТ КБ «Приват банк », та [PERSON] , 09.11.2007 р. укладено іпотечний договір, за яким забезпечується виконання зобов`язань Іпотекодавця за кредитним договором від 09.11.2007 р., укладеного між іпотекодержателем та іпотекодавцем по поверненню кредиту, наданого у вигляді не поновлюваної лінії в сумі 44900 долл.США на строк з 09.11.2007р. по 09.11.2017 включно. В забезпечення виконання зобов`язань за Кредитним договором іпотекодавець надав в іпотеку нерухоме майно (предмет іпотеки): житловий будинок з господарськими будівлями, а саме житловий будинок літ.К, загальною площею 217,40 кв.м., житлова площа 81,20 кв.м., сараї літ.В,Г,Ж-І, сараї літ.Д,З,Е, літня кухня літ.Ж, вбиральня літ.И, огорожа №1-2, криниця №3, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] та належить іпотекодавцеві на праві власності на підставі: рішення Кіцманського районного суду Чернівецької області від 24.09.2007, справа №2-1495/2007, зареєстрованого в Кіцманському РБТІ 05.10.2007р. в реєстрову книгу №3, стор.122, реєстровий №727, в електронному Реєстрі прав власності на нерухоме майно 05.10.2007р. за реєстраційним №20534644, відповідно до витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №16176977 від 05.10.2007 р. виданого Кіцманським районним бюро технічної інвентаризації. (а.с.13-15) Отже, спірний житловий будинок не був придбаний за рахунок кредитних коштів, отриманих позичальником. 07.11.2016 АТ КБ «Приватбанк» набуло право власності на належний житловий будинок в безспірному, позасудовому порядку, а саме в порядку, узгодженому сторонами під час підписання договору іпотеки, що вбачається з Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна (а.с.5-6) АТ КБ «Приватбанк», 27.01.2023 року направив відповідачу досудову письмову вимогу про необхідність виселення та зняття з реєстраційного обліку з приміщення протягом 30 днів з моменту отримання претензії. Вказана вимога відповідачем залишена без задоволення, однак отримана особисто 09.02.2023 (а.с. 7-8). Також, судом встановлено, що в листопаді 2012 року ПАТ КБ «ПриватБанк» вже звертався до суду із позовом до [PERSON] про зверненя стягнення на предмети іпотеки та її виселення. Рішенням Кіцманського районного суду у справі 2-1364/12 від 05.02.2013 року, яке переглядалось Апеляційним судом Чернівецької області від 26.06.2013 , звернуто стягнення на предмет іпотеки: будинок, площею 127,40 кв.м та земельну ділянку за адресою [ADDRESS] , шляхом продажу вказаного предмету іпотеки; відмовлено ПАТ КБ «ПриватБанк» у задоволенні позовних вимог про виселення відповідачки та інших осіб, які зареєстровані/проживають в житловому будинку за адресою [ADDRESS] , зі зняттям з реєстраційного обліку в органі МВС України. Підставою для відмови послужило не дотримання позивачем (іпотеко держателем) процедури надіслання боржнику (іпотекодавцю) письмової вимоги про добровільне звільнення спірного будинку. (а.с.36-40) Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. Відповідно до частини першої статті 2\~ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи\~\~чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної\~\~в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Статею 10\~ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Частиною першою статті 15\~ЦК України передбачено право кожної особи\~\~на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання\~\~або оспорювання. Згідно з частиною першою статті 16\~ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового\~ або майнового права та інтересу. Відповідно до частини другої статті 16\~цього Кодексу способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права, визнання правочину недійсним, припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення, примусове виконання обов`язку в натурі, зміна правовідношення, припинення правовідношення, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (частина друга статті 5 ЦПК України). Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Відповідний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 червня 2019 року у справі\~\~№ 916/3156/17, провадження № 12-304гс18, від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц, провадження № 14-338цс18. За змістом статті 47\~Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі закону за рішенням суду. Статтею 317\~ЦК України встановлено, що власникові належить право володіння, користування і розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна. Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 22 березня 2023 року у справі №361/4481/19 зазначила, що аналізуючи\~статтю 109 ЖК УРСР, можна зробити висновок, що частина третя цієї статті деталізує порядок виселення осіб, які проживають у переданому в іпотеку житловому приміщенні після прийняття кредитором рішення про звернення стягнення на житло шляхом позасудового врегулювання, який здійснюється за згодою сторін (у договірному порядку) без звернення до суду. У такому випадку після прийняття кредитором рішення про звернення стягнення на передане в іпотеку житло всі мешканці зобов`язані на письмову вимогу іпотекодержателя добровільно звільнити приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги, якщо сторонами не погоджено більший строк. Якщо громадяни не звільняють житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. У цьому випадку частина третя\~статті 109 ЖК УРСР\~відсилає до частини другої цієї статті, у якій зазначається про необхідність надання громадянам, яких виселяють із житлових приміщень, іншого постійного житлового приміщення (за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на житлові приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку), із зазначенням такого постійного житлового приміщення в рішенні суду. Тобто порядок звернення стягнення на предмет іпотеки (шляхом позасудового врегулювання чи в судовому порядку) не впливає на встановлені законом гарантії надання іншого житлового приміщення при вирішенні судом спору про виселення з іпотечного майна, передбачені частиною другою\~статті 109 ЖК УРСР. Визначальним у цьому випадку є встановлення, за які кошти придбано іпотечне майно - за рахунок чи не за рахунок кредитних коштів. Велика Палата Верховного Суду вважає, що загальне правило про неможливість виселення громадян без надання іншого постійного житлового приміщення, передбачене частиною другою\~статті 109 ЖК УРСР, стосується не тільки випадків виселення мешканців при зверненні стягнення на предмет іпотеки в судовому порядку, а й у разі виселення мешканців при зверненні стягнення на предмет іпотекив позасудовому порядку, коли мешканці відмовляються добровільно звільняти житлове приміщення, тобто не досягнуто згоди щодо виселення між новим власником і попереднім власником чи наймачами житлового приміщення. Це передбачено і в частині першій\~статті 109 ЖК УРСР, у якій вказано, що виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. Так званого адміністративного виселення на вимогу будь-яких осіб чи органів, наділених владними повноваженнями,\~ЖК УРСР\~не містить, що відображає ті зміни у законодавстві, які запроваджені в Україні у зв`язку з рухом держави до Європейського Союзу та необхідністю захисту основоположних прав людини. А тому в разі якщо іпотечне майно було набуто не за кредитні кошти і на нього звертається стягнення в позасудовому порядку та якщо мешканці відмовляються добровільно звільняти житлове приміщення, то виселення цих осіб повинне відбуватися на підставі рішення суду в порядку\~статті 40 Закону № 898-IV\~та частин першої - третьої\~статті 109 ЖК УРСР, тобто з наданням іншого постійного житлового приміщення. Як виняток, допускається виселення громадян без надання іншого постійного житлового приміщення при зверненні стягнення на житлове приміщення, що було придбане громадянином за рахунок кредиту (позики), повернення якого забезпечене іпотекою відповідного житлового приміщення. У цьому випадку виселення громадян проводиться у порядку, передбаченому частиною четвертою\~статті 109 ЖК УРСР, тобто з наданням цим громадянам житлових приміщень з фондів житла для тимчасового проживання відповідно до\~статті 132-2 цього Кодексу. Оцінка суду Судом встановлено, що 09.11.2007 року [PERSON] , в забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором від 09.11.2007, надала в іпотеку нерухоме майно, а саме житловий будинок з господарськими будівлями за адресою [ADDRESS] . (п. 35.3 Договору іпотеки). Майно належало іпотекодавцю [PERSON] на праві власності на підставі рішення Кіцманського районного суду Чернівецької області від 24.09.2007, №2-1495/2007, зареєстрованого в Кіцманському РБТІ 05.10.2007 в реєстрову кигу №3. Стор.122, реєстровий № 727, та в електронному Реєстр прав вланості 05.10.2007 за № 20534644. Отже спірна жила нерухомість, яка в подальшому передана в іпотеку [PERSON] , придбана нею за особисті кошти, а не за кредитні , та до моменту укладення кредитного договору. За змістом частини другої статті 40\~Закону №\~898-IV та частини третьої статті 109 ЖК Української РСР, після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов`язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Відповідно до частини другої статті 109\~ЖК Української\~РСР громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду. Таким чином, частина друга статті 109\~ЖК Української\~РСР установлює загальне правило про неможливість виселення громадян без надання іншого жилого приміщення. Як виняток, допускається виселення громадян без надання іншого жилого приміщення при зверненні стягнення на жиле приміщення, що було придбане громадянином за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Отже, визначальним при вирішенні питання про те, чи є підстави для виселення осіб, які проживають у жилому приміщенні, яке було передано в іпотеку з метою забезпечення виконання зобов`язань за валютним кредитом, є встановлення за які кошти придбано іпотечне майно. Якщо іпотечне майно, придбано за особисті кошти позичальника, а не за рахунок кредиту, то виселення таких громадян можливе лише з одночасним наданням іншого постійного житла. Аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що під час ухвалення судового рішення про виселення мешканців при зверненні стягнення на жиле приміщення застосовуються як положення статті 40 Закону № 898-IV, так і норма статті 109 ЖК Української РСР. Аналогічний висновок висловлено і в постанові Верховного Суду України від 21 грудня 2016 року у справі № 6-1731цс16. Отже, предмет іпотеки придбано не за рахунок кредиту, тому виселення можливе лише з одночасним наданням іншого постійного житла. Підставою для відмови в позові про виселення є відсутність постійного жилого приміщення, яке має бути надане особі одночасно з виселенням, оскільки суд не має повноважень визначати на власний розсуд до якого іншого житлового приміщення має бути виселений мешканець квартири, що є предметом іпотеки, на який звернуто стягнення. Відповідний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 22 липня 2020 року у справі № 219/4394/16-ц.\~\~ Встановивши, що звернення стягнення на іпотечне майно відбулося в позасудовому порядку та спірний житловий будинок не був придбаний за рахунок кредитних коштів, отриманих позичальником, суд дійшов до висновку, що в даному випадку виселення неможливе без надання іншого постійного житла. Банк, ініціювавши питання про виселення [PERSON] з житлового будинку за адресою [ADDRESS] , не вказав у позовній заяві іншого житлового приміщення, яке відповідно до вимог статті 109\~ЖК Української\~РСР має бути надане особі одночасно. Аналогічну позицію висловив представник позивача [PERSON] в судовому засіданні 23.05.2024, вказуючи на необхідність виселення відповідача без надання іншого жилого приміщення. Враховуючи висновок Великої Палати Верховного Суду наведений у постанові від 22 березня 2023 року у справі №361/4481/19, суд вважає за неможливе виселення відповідача без надання іншого житлового приміщення та неможливості застосування до спірних правовідносин\~статті 109 ЖК УРСР. Враховуючи викладене суд приходить до висновку, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Пунктом 2 ч.2 ст.141 ЦПК України встановлено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються у разі відмови в позові - на позивача. Відтік, оскільки суд у позові відмовив у повному обсязі, судові витрати покладаються на позивача у даній справі. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed