Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-20 00:00:00

позивач звернувся в суд із позовною заявою до відповідача в якому просить стягнути із останнього заборгованість за договором позики у розмірі 60055,00 грн; вирішити питання розподілу судових витрат. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 26.09.2020 між ТОВ «Інфінанс» та [PERSON] укладено договір позики № 0687438024/1. Відповідачу надано кредит у сумі 5000,00 грн, зі сплатою процентів у розмірі 1,75 % річних за користування кредитними коштами. Відповідачем умови кредитного договору не виконувались, внаслідок чого утворилась заборгованість, яку позивач просить стягнути з відповідача. Разом із тим, у відповідності до ст. ст. 1054, 1055 Цивільного кодексу України та умов договору, просить позов задовольнити повністю. Разом із тим, просить вирішити питання про розподіл судових витрат, згідно з ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України. Відповідачем подано до суду відзив на позов, який містить заперечення на нього. Просить застосувати строк позовної давності до спірних правовідносин, який сплив 26.10.2023, а позов подано до суду 26.06.2024, у зв`язку із чим у позові слід відмовити. Щодо стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу то у таких відмовити за недоведеністю. Ухвалою суду від 27.03.2024 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. У судове засідання учасники справи не з`явились, хоча повідомлялись про дату, час та місце цього засідання, а тому з урахування поданої заяви представника позивача та відзиву на позов, суд вважає за можливе провести розгляд справи у відсутності осіб, що не з`явились. Згідно з ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши дійсні обставини справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов наступного. Суд установив, 26 вересня 2020 року [PERSON] звернулась до Товариства з обмеженою відповідальністю «Інфінанс» із заявою-анкетою на отримання кредиту № 3272318. ЗЗаявка-анкета підписана за допомогою електронного підпису з одноразовим ідентифікатором. 26 вересня 2020 року ТОВ «Інфінас» направило [PERSON] пропозицію укласти договір надання позики, в тому числі на умовах фінансового кредиту № 0687438024/1 від 26.09.2020 та надання кредиту згідно заявки-анкети від 26.09.2020 № 3272318. Цього ж дня [PERSON] направила ТОВ «Інфінас» акцент оферти від 26.09.2020 на укладення договору надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту № 0687438024/1 від 26.09.2020 та отримання кредиту згідно з заявки-анкети від 26.09.2020 № 3272318. Цей договір укладено дистанційно, в електронній формі та підписаний за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Відповідно до абзацу другого ч. 2 ст. 639 ЦК України договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі. Отже, враховуючи наведене вище, суд прийшов до переконання, що договір, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму, а відтак вважається таким, що укладений у письмовій формі у відповідності до ст. ст. 205, 207 ЦК України. Відповідно до умов договору позики сторони погодили розмір кредиту 5000,00 грн, строк користування кредитом 30 днів, строк дії договору три роки, відсоткова ставка 1,75 % за один день користування кредитом, річна відсоткова ставка 638,75%, загальна вартість кредиту 2625,00 грн. Аналіз змісту умов договору засвідчує, що останній містить усі істотні умови для відповідного виду договору з яких сторони досягли згоди. Таким чином, між сторонами склались кредитні правовідносини, які регулюються параграфом 2 (кредит) глави 71 Цивільного кодексу України. 16 грудня 2021 року між ТОВ «Інфінанс» та ТОВ «Вердикт капітал» укладеного договір факторингу №16-12/21. Відповідно до умов даного договору клієнт як первісний кредитор відступив право вимоги фактору як новому кредитору, зокрема за спіним договором позики. Відповідно до витягу з реєстру прав вимоги до договору від 16.12.2021 заборгованість відповідача становить у розмірі 80512,50 грн, з яких: 5000,00 грн - заборгованість за основною сумою боргу, 75512,50 грн - заборгованість за відсотками. 10 січня 2023 року між ТОВ «Вердикт капітал» та ТОВ «Коллект центр» укладеного договір факторингу №10-01/23. Відповідно до витягу з реєстру прав вимоги до договору від 10.01.2023 заборгованість відповідача становить у розмірі 148762,50 грн, з яких: 5000,00 грн - заборгованість за основною сумою боргу, 143762,50 грн - заборгованість за відсотками. Відтак, до нового кредитора перейшли права первісного кредитора у зобов`язанні у обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав у відповідності до ст. 514 ЦУК України. Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. ст. 526, 527, 530 Цивільного кодексу України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Згідно з ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Таким чином, кредитодавець взяті на себе зобов`язання за спірним кредитним договором виконав та надав грошові кошти відповідачу у вигляді кредитного ліміту на кредитну картку. Тобто виконав зі своєї сторони умови договору, у відповідності до ч.1 ст.1054 Цивільного кодексу України. Щодо виконання зобов`язань за кредитним договором із сторони відповідача, то останній ухиляється від їх виконання. Так, відповідно до розрахунку, який наданий позивачем, заборгованість відповідача за договором позики станом на 10.01.2023 становить у розмірі 60055,00 грн, з яких: 5000,00 грн - заборгованість за основною сумою боргу, 60055,00 грн - заборгованість за відсотками на дату відступлення права вимоги від ТОВ «Інфінанс». Будь-яких доказів на спростування розрахунку заборгованості за наданим кредитом відповідачем не надано, а відтак є чинним, а тому приймається судом до уваги. Враховуючи наведене вище, суд прийшов до висновку, що відповідач взятих на себе кредитних зобов`язань в строки передбачені договором належним чином не виконав, а тому суд приходить до переконання, що вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості за договором позики від є обґрунтованими та таким, що підлягають задоволенню та становлять у розмірі 60055,00 грн, а відтак позов необхідно задовольнити повністю. Щодо клопотання відповідача про застосування строку позовної давності до спірних правовідносин, суд прийшов до наступного. Загальна позовна давність (зокрема, до вимог про стягнення заборгованості за кредитом і процентів) встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України), а спеціальна позовна давність до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) - тривалістю в один рік (пункт 1 частини другої статті 258 ЦК України). Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Початок перебігу позовної давності визначається статтею 261 ЦК України. Так, за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). А за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п`ята цієї статті). Позивач наводить аргументи про те, що позов подано до суду 20 березня 2024 року, тобто за межами трирічного строку позовної давності, що є підставою для відмовити у стягненні заборгованості. Суд установив, що дійсно позов подано до суду 20 березня 2024 року , що підтверджено матеріалами справи. Строк дії договору три роки, а строк користування кредитом 30 днів, а відтак на переконання відповідача строк позовної давності закінчився 26 жовтня 2023 року. Відповідно до Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року №64/2022, який затверджено Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ «Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні» ведено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб із наступним продовженням воєнного стану в Україні та дією такого на момент прийняття судового рішення. Згідно з п. 19 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану. Отже, на момент звернення до суду із позовом, тобто 20.03.2024, продовжено дію воєнного стану на усій території України, а відтак і строк позовної давності зупинено та таке діє на момент розгляду справи у суді. У зв`язку із наведеним, сул прийшов до переконання про те, що відсутні підстави для застосування строку позовної давності до спірних правовідносин, а тому у заяві відповідача необхідно відмовити за необґрунтованістю. У відповідності до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем при поданні позову до суд сплачено судовий збір у сумі 3028,00 грн, що підтверджено платіжним документом, яке міститься у матеріалах справи. Таким чином, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судовий збір у сумі 3028,00 грн. Щодо стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу, суд прийшов до наступного. Із матеріалів справи убачається, що 02.01.2023 між позивачем та адвокатським об`єднанням «Лігал Ассістанс» укладено договір про надання правової допомоги № 02-01/2023. Відповідач просить відмовити у стягненні судових витрат на професійну правничу допомогу за недоведеністю. Згідно з ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 133 Цивільного процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаннях з розглядом справи, до яких зокрема належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно з ч. 2 ст. 137 цього Кодексу за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. При цьому, за приписами частини 3 наведеної статті, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Тобто, витрати на правову допомогу відшкодовуються лише у тому випадку, якщо правова допомога реально надавалася у справі тими особами, які одержали за це плату. Відповідно до ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» при встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Згідно ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Відповідно до ч. 8 ст. 141 цього Кодексу розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини. Аналогічні критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Повертаючись до матеріалів справи, яка розглядається, суд зазначає про те, що відповідно до укладеної угоди адвокатське об`єднання надає позивачу правничу допомогу в обсязі та на умовах, визначених договором (п. 2.1 договору). За надання правової допомоги клієнт зобов`язується виплатити адвокатському об`єднанню гонорар на підставі акту про надання юридичної допомоги з моменту його підписання сторонами (п. 4.2 договору). Відповідно до акту № 3 від 08.01.2024 сторони погоди надання наступних юридичних послуг: усна консультація з вивченням документів - 2 год, 1 год. - 2000,00 грн, вартістю 4000,00 грн; підготовка пропозицій - 0,5 год, вартістю 1000,00 грн; складання позовної заяви для подачі до суду - 4 години, 1 год. - 3000,00 грн, варіться 12000,00 грн. Понесення судових витрат на професійну правничу допомогу підтверджено платіжною інструкцією від 09.02.2024 № 413000006, яка міститься у матеріалах справи. З урахуванням наведеного, оцінюючи об`єктивно складність цієї справи, предмет спору з урахуванням ціни позову за майновою вимогою, задоволення судом позовних вимог, враховуючи, складання заяв по суті та відсутність судових засідань у цій справі; з огляду на приписи п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, суд вбачає наявність підстав для часткового задоволення заяви позивача про стягнення з відповідача у даній справі витрат на правничу допомогу, а саме у розмірі 2000,00 грн, що відповідає критерію реальності та розумності, та є співмірним, виходячи зі складності, категорії справи, виконаних адвокатом робіт та наданих адвокатських послуг, а відтак заяву представника позивача задовольнити частково.

Outcome: approved