Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-26 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом, в якому просив визнати за ним право власності на 13/25 частки земельної ділянки, що розташована в [ADDRESS] , загальною площею 0,0446 га. Позов обгрунтовує тим, що він зареєстрований та проживає за вищевказаною адресою. Відповідно до договору дарування частини житлового будинку, посвідченого приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу Писаковською О.І. 13.07.2004 року, зареєстрований в реєстрі за № 2099, зареєстрований в електронному Реєстрі прав власності на нерухоме майно від 20.07.2004 року, він є власником 13/25 частин житлового будинку з надвірними спорудами, який розташований в [ADDRESS] . Відповідно до вищезазначеного договору, [PERSON] , [INFO] , передала йому безоплатно у власність 13/25 частин житлового будинку з надвірними спорудами, що належав їй на підставі свідоцтва про право власності, виданого Кіровоградським міськкомхозом м. Кіровограда 30.10.1964 року та зареєстрованого КП «КООБТІ» 30.10.1964 року за № 12962/62. Крім того, на день укладення договору дарування частини житлового будинку ділянка, що знаходиться під будинком була приватизованою. Згідно з державним актом на право приватної власності на землю серії КР № 00005036 від 17.09.1996 року, [PERSON] на підставі рішення виконавчого Кіровоградської міської ради Народних депутатів від 23.04.1996 року за № 264, передано у власність земельну ділянку площею 0,0446 га в межах згідно з планом на праві спільної часткової 13/25 власності, що розташована на території [ADDRESS] . Акт зареєстровано в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 2785. Тобто, на день укладення Договору дарування частини житлового будинку земельна ділянка розташована під частиною вищезазначеного будинку належала на праві власності [PERSON] та яка була передана йому у власність разом з частиною житлового будинку відповідно до виділеної частки. Під час посвідчення договору дарування частини житлового будинку нотаріус не зареєструвала за ним, як новим власником, право власності на 13/25 частин земельної ділянки площею 0,0446, яка розташована в [ADDRESS] . Оскільки, на сьогоднішній день [PERSON] померла, він не має змоги зареєструвати право власності на земельну ділянку за собою, яка розташована під будинком та належить йому на праві власності, а тому він вимушений звернутись в суд з даним позовом, посилаючись на вказані обставини і норми чинного законодавства, просить задовольнити позов. Ухвалою суду від 20.02.2024 року позов прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, відповідачу надано термін для подання відзиву на позов. Ухвалою суду від 04.04.2024 року підготовче провадження у справі закрите, справа призначена до розгляду по суті, відповідачем відзив на позов не подано. Сторонами подані заяви про розгляд справи без їх участі, представник позивач позов підтримала, представник відповідача не заперечував проти його задоволення. Дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. \~ \~ \~ \~Судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] , на праві власності належало 13/25 частин житлового будинку з надвірними спорудами, що знаходяться в [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності, виданого Кіровоградським міськкомхозом м. Кіровограда 30.10.1964 року та зареєстрованого КП «Кіровоградське обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації» 30.10.1964 року за № 12962/62. Також відповідно до державного акта на право приватної власності на землю серії КР № 00005036 від 17.09.1996 року, [PERSON] на підставі рішення виконавчого Кіровоградської міської ради Народних депутатів від 23.04.1996 року за № 264, передано у власність земельну ділянку площею 0,0446 га в межах згідно з планом на праві спільної часткової 13/25 власності, що розташована на території [ADDRESS] . Акт зареєстровано в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 2785. Відповідно до договору дарування частини житлового будинку, посвідченого приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу Писаковською О.І. 13.07.2004 року, зареєстрований в реєстрі за № 2099, зареєстрований в електронному Реєстрі прав власності на нерухоме майно від 20.07.2004 року, [PERSON] , [INFO] , передала [PERSON] безоплатно у власність 13/25 частин житлового будинку з надвірними спорудами, що належав їй на підставі свідоцтва про право власності, виданого Кіровоградським міськкомхозом м. Кіровограда 30.10.1964 року та зареєстрованого КП «КООБТІ» 30.10.1964 року за № 12962/62. Таким чином, позивач є власником 13/25 частин житлового будинку з надвірними спорудами, який розташований в [ADDRESS] . Частиною 1 ст. 182 ЦК України, передбачено, що право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Судом встановлено, що на день укладення Договору дарування частини житлового будинку від 13.07.2004 року земельна ділянка розташована під частиною вищезазначеного будинку належала на праві власності [PERSON] та була передана позивачу у власність разом з частиною житлового будинку відповідно до виділеної частки. Як зазначає позивач, під час посвідчення договору дарування частини житлового будинку нотаріус не зареєструвала за ним, як новим власником, право власності на 13/25 частин земельної ділянки площею 0,0446, яка розташована в [ADDRESS] . Відповідно до норм ст. 377 ЦК України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Розмір та кадастровий номер земельної ділянки, право на яку переходить у зв`язку з переходом права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, є істотними умовами договору, який передбачає набуття права власності на ці об`єкти (крім багатоквартирних будинків). Згідно з ч. 1 ст. 120 Земельного кодексу України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Зазначені норми закріплюють загальний принцип цілісності об`єкта нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований. За цими нормами визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку в разі набуття права власності на нерухомість. Положення ч. 4 ст. 120 Земельного кодексу України імперативно визначають, що особа, яка набула права власності на будівлі чи споруди, або їх частини стає власником відповідної земельної ділянки, або її частини на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику, якщо інше не передбачено в договорі відчуження рухомості. Великою Палатою Верховного Суду була винесена постанова від 22.06.2021 року у справі № 200/606/18, в якій суд прийшов до наступного висновку: «Якщо право власності на об`єкт нерухомості та на земельну ділянку, на якій цей об`єкт розташований, належать одній особі, то відчуження, у тому числі в процедурі виконавчого провадження, об`єкта нерухомості окремо від земельної ділянки або земельної ділянки окремо від об`єкта нерухомості суперечить закону». Велика Палата\~верховного Суду\~вказала,\~що чинне\~земельне та\~цивільне законодавство\~імперативно передбачає\~перехід права\~на земельну\~ділянку в разі набуття права власності на об`єкт нерухомості, що відображає принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованої на ній будівлі або споруди, який хоча безпосередньо і не закріплений у загальному вигляді в законі, тим не менш знаходить свій вияв у правилах статті 120 ЗК України, статті 377\~ЦК України, інших положеннях законодавства. Відповідно до норм ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, яким засвідчує його право власності. Суд встановив, що [PERSON] , є власником 13/25 частин домоволодіння з відповідною часткою господарсько-побутових будівель по [ADDRESS] на підставі договору дарування, а, відтак, набув право власності на частку земельної ділянки, на якій розташоване належне йому домоволодіння. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про задоволення вимог позивача в повному обсязі. Відповідно до вимог статті 141 ЦПК України суд вважає судові витрати по справі фактично понесеними. \~ \~ \~ \~

Outcome: approved