Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-19 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача. Представник позивача, адвокат Гаврилюк М.Д.,в інтересах позивача подав до суду позов [PERSON] до [PERSON] про зміну способу стягнення аліментів. Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач [PERSON] перебувала у шлюбі з відповідачем [PERSON] , в якому у них народились доньки: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Рішенням Косівського районного суду від 29.03.2019 року шлюб між сторонами було розірвано, а неповнолітніх дітей ухвалено залишити на проживання з матір`ю. Того ж дня, 29.03.2019 року рішенням Косівського районного суду присуджено стягувати з батька дітей відповідача [PERSON] на користь їх матері позивача [PERSON] аліменти в твердій грошовій сумі у розмірі по 1500 грн. щомісячно на кожну дитину до досягнення ними повноліття, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку. Відповідач з травня 2021 року перебуває на території Республіки Польща, де працевлаштований водієм у транспортну компанію та має постійний дохід, а діти на даний час не отримують належного утримання від батька, яке б відповідало рівню його доходів. У зв?язку із цим, позивач просить змінити спосіб стягнення аліментів з твердої грошової суми та стягувати з відповідача аліменти у розмірі 1/3 частки від його заробітку (доходу), а також стягнути понесені позивачем судові витрати згідно поданих доказів. Відповідачу було забезпечено право подати відзив на позовну заяву, однак такий не було подано. Заяви, та клопотання учасників справи. Позивач та її представник в судове засідання не з`явилися, від позивача поступила заява, в якій вона просить справу розглядати у її відсутності. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового розгляду повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив, відзив на позовну заяву не подавав (а.с.83, 85, 86, 92, 102, 106, 116, 126). Судом також розміщувалось оголошення на сайті про виклик відповідача в судове засідання (а.с.82, 115). Процесуальні дії у справі. Ухвалою від 24.06.2022 року позовну заяву [PERSON] прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Ухвалою від 29.06.2022 року надіслано судове доручення до Окружного суду в місті Щецині через Південно-Західне міжрегіональне управління юстиції для вручення судових документів (позовної заяви з додатками). Ухвалою від 02.08.2023 року справу прийнято до розгляду новим складом суду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторони відповідача та призначено справу до судового розгляду на 04.08.2023 року. Ухвалою від 04.08.2023 року доручено Південно-Західному міжрегіональному управлінню юстиції звернутися з судовим доручення до Окружного суду в місті Щецині щодо встановлення адреси місця проживання відповідача, місця його роботи і розміру заробітної плати. Ухвалою від 07.02.2024 року провадження у справі поновлено і призначено до судового розгляду на 04.03.2024 року. Ухвалами від 04.03.2024 року та від 13.03.2024 року задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів з Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України, судове засідання відкладено на 28.03.2024 року. 28.03.2024 року надіслано нагадування до Головного центру обробки спеціальної інформації ДПС України щодо виконання ухвали суду від 04.03.2024 року, судове засідання відкладено на 22.04.2024 року, після цього на 20.05.2024 року. Судом також було розміщено (оприлюднено) на веб-порталі Судової влади України оголошення про виклик у судове засідання по справі №347/978/22 відповідача [PERSON] (а.с.82, 115). Враховуючи те, що відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце судового засідання повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив та у строк встановлений судом відповідач відзив на позов не подав, відтак у відповідності до ч.8 ст.178 ЦПК України, суд вважає за можливе провести розгляд справи за наявними у справі матеріалами. У відповідності до ч. 3 ст. 211 ЦПК України судом проведено розгляд справи у відсутності сторін. З урахуванням положень ст.280 ЦПК України суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне. Фактичні обставини, встановлені судом, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини. Як встановлено судом [PERSON] перебувала у шлюбі з [PERSON] , в якому у них народились доньки: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданим 27.04.2011 року та копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданим 22.04.2013 року (а.с.8, 9). Згідно копії рішення Косівського районного суду від 29.03.2019 року за №347/406/19, шлюб між сторонами розірвано, а неповнолітніх дітей залишено на проживання з матір`ю [PERSON] (а.с.12-13). Дане рішення в частині визначення місця проживання дітей з матір`ю було скасовано постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 30.05.2019 року, яке в свою чергу, залишено без змін постановою Верховного Суду від 09.10.2019 року, що зазначено у мотивувальній частині судового рішення апеляційної інстанції по справі №347/1308/19 (а.с.23). В свою чергу, цим судовим рішенням апеляційної інстанції, а саме, постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 14.12.2020 року по справі №347/1308/19, залишено без змін рішення Косівського районного суду від 27.08.2020 року яким визначено місце проживання дітей з матір`ю, ухваленим по справі за об`єднаними аналогічними позовами [PERSON] про визначення місця проживання дітей з матір`ю та позовом [PERSON] про визначення місця проживання дітей з батьком (а.с.20-30). Водночас, згідно рішення Косівського районного суду від 29.03.2019 року №347/407/19, з батька дітей [PERSON] присуджено стягувати на користь їх матері [PERSON] аліменти в твердій грошовій сумі у розмірі по 1500 грн. щомісячно на кожну дитину до досягнення ними повноліття, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку (а.с.14-15), яке набрало законної сили і згідно якого здійснюється стягнення з відповідача аліментів на утримання неповнолітніх дітей. В ході розгляду справи, судом, в порядку вимог національного законодавства та положень Договору укладеного між Україною та Республікою Польща про правову допомогу та правові відносини у цивільних та кримінальних справах від 24 травня 1993 року було доручено Південно-Західному міжрегіональному управлінню юстиції звернутися із судовим дорученням до голови Окружного суду в місті Щецині з клопотанням про правову допомогу щодо встановлення адреси проживання відповідача [PERSON] ( [PERSON] ), який перебуває на території Республіки Польща, а також його місця роботи і розміру заробітної плати (а.с.64-66). Проте, вказане судове доручення виконано не було, що підтверджується супровідним листом Західного міжрегіонального управління юстиції від за №6100/13-530 від 31.01.2024 року, який надійшов до суду 06.02.2024 року з пакетом документів (а.с.71-79). Зміст спірних правовідносин. Спірні правовідносини між сторонами виникли у зв`язку з реалізацією позивачем права на збільшення матеріального забезпечення неповнолітніх дітей, шляхом зміни способу стягнення аліментів на їх утримання. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. Відповідно до ч. ч 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно з частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Згідно положень статті 180 Сімейного кодексу України (далі СК України) батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Відповідно до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду і пов`язує таку заміну із способом їх присудження (ч. 3 ст. 181 СК України). Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Право вимагати заміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених ст.ст. 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням. З огляду на наявність імперативного дозволу змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. ст. 183, 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у певній твердій грошовій сумі на аліменти у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини та навпаки). Статтями 12, 13, 81 ЦПК України, встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Відповідно до статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Європейський суд з прав людини зауважує, що принцип «процесуальної рівності сторін» передбачає, що у випадку спору, який стосується приватних інтересів, кожна зі сторін повинна мати розумну можливість представити свою справу, включаючи докази, в умовах, які не ставлять цю сторону в істотно більш несприятливе становище стосовно протилежної сторони (DOMBO BEHEER B.V. v. THE NETHERLANDS, № 14448/88, § 33, ЄСПЛ, від 27 жовтня 1993 року). Аналогічний висновок міститься у постанові Верховного Суду від 04 жовтня 2018 року по справі №521/6687/17. Застосовані судом вищенаведені норми права регулюють спірні правовідносини та визначають обсяг суб`єктивних прав та юридичних обов`язків, якими наділені сторони в цих правовідносинах. Мотивована оцінка\~наведених учасниками справи аргументів щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову. Судом встановлено на підставі безпосередньо досліджених та оцінених наявних у справі доказів, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, у якому у них народилися доньки [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , які є неповнолітніми, що підтверджується копіями свідоцтв про народження (а.с.8, 9). За рішеннями судів шлюб між сторонами розірвано, а неповнолітніх дітей залишено проживати з матір`ю (а.с.13, 19, 30). Також, рішенням суду присуджено стягувати з відповідача на користь позивача аліменти на утримання неповнолітніх дітей у твердій грошовій сумі у розмірі 1500 грн. щомісячно до досягнення ними повноліття, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку (а.с.14-15). З урахуванням інтересів неповнолітніх дітей, позивач звернулась\~до суду\~з цим\~позовом, бажаючи якнайкраще забезпечити їм необхідні умови життя, навчання та виховання, посилаючись на наявність у відповідача роботи за кордоном і стабільного доходу. У зв?язку із неможливістю отримати позивачем докази щодо місця роботи і заробітку відповідача, судом було направлено до уповноваженого органу Республіки Польща документи в порядку судового доручення, яке повернулось без виконання. Суд зазначає, що обов`язок щодо утримання та виховання своїх дітей покладено на обох батьків і вони в рівній мірі зобов`язані їх утримувати до досягнення ними повноліття, право вибору способу стягнення аліментів належить тому з батьків, разом з яким проживає дитина. При цьому, спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Отже, враховуючи вищевикладені обставини, беручи до уваги необхідність створення для дітей такого рівня життя, який був би достатнім для їх фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку, а також зважаючи на приписи статті 13 ЦПК України, суд вважає, що позов слід задовольнити та змінити спосіб стягнення аліментів визначений рішенням Косівського районного суду від 29.03.2019 року у справі №347/407/19 та стягувати з відповідача на користь позивача аліменти на утримання неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/3 частини з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, до досягнення ними повнолітня. Щодо розподілу судових витрат. Як передбачено ч.ч.1,2 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові\~витрати,\~пов`язані з\~розглядом справи,\~покладаються: 1)\~у разі\~задоволення позову\~-\~на відповідача; 2)\~у разі\~відмови в\~позові -\~на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При цьому, згідно із ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Тому, судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь держави в розмірі ставки, яка була встановлена ЗУ «Про судовий збір» на час подання позову (992,40 грн.). Окрім того, у відповідності до вищенаведених положень ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід стягнути понесені нею судові витрати пов?язані із залученням перекладача та нотаріального посвідчення правильності перекладу процесуальних документів на загальну суму 9120 грн., що підтверджується копією квитанції №568VDL від 11.08.2023 року на суму 4000 грн. (а.с.110), копією довідки оплати послуг нотаріуса на суму 1900 грн. (а.с.111) та копією квитанції №119VDL від 02.07.2022 року на суму 3220 грн. (а.с.113). На підставі ст. 51 Конституції України,ст.ст.180-183\~СК України,\~ст.\~1,\~2\~Закону України\~«Про охорону\~дитинства»,\~

Outcome: approved