Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-20 00:00:00

Позивач [PERSON] через свого представника - адвоката Дунаєнко О.А., звернулась до Дніпровського районного суду міста Києва з позовною заявою до [PERSON] про встановлення факту проживання однією сім`єю, зміну черговості спадкування. Згідно заявлених вимог, позивач просить суд: встановити факт, що [PERSON] та [PERSON] , який помер [INFO] , проживали однією сім`єю як жінка та чоловік без реєстрації шлюбу в період часу з 1995 року до дня його смерті, тобто на протязі більше 5 років; змінити черговість спадкування та надати [PERSON] право на спадкування разом із спадкоємцем першої черги. Вимоги позиву обґрунтовані тим, що [INFO] в смт Клавдієво-Тарасове, Бучанського району Київської області помер [PERSON] , після смерті якого відкрилась спадщина та залишилось спадкове майно - квартира [ADDRESS] . Спадкоємцем першої черги є його батько - [PERSON] , який прийняв спадщину. Позивач зазначає, що у зв`язку із тим, що вона проживала із [PERSON] однією сім`єю як чоловік та дружина, вона звернулась із заявою про прийняття спадщини за законом, як спадкоємець, проте у видачі свідоцтва про право на спадщину їй було відмовлено, оскільки не було надано рішення суду про встановлення факту проживання однією сім`єю зі спадкодавцем. За доводами позовної заяви, позивач проживала зі спадкодавцем однією сім`єю за своєю адресою в смт Клавдієво-Тарасове, Бучанського району з 1995 року. Також в позові зазначено, що [PERSON] останній рік життя тяжко хворів на рак простати та мав ряд інших захворювань: атеросклероз аорти, легенева гіпертензія, дифузні зміни печінки, холецистит, вузловий пневмофіброз, канцероматоз, ліпоматоз межстіння, дегенеративні зміни хребта, на фоні яких часто хворів на пневмонію, йому було складно себе обслуговувати, він знаходився в безпорадному стані, тому позивач постійно була поруч, возила його на обстеження та лікування, останній рік життя він перебував на утриманні позивача. Також позивач зазначає, що спадкоємець першої черги відмовився від зміни черговості спадкування шляхом підписання нотаріального договору, тому позивач змушена звернутись з даним позовом до суду. В порядку автоматизованого розподілу справ між суддями позовну заяву передано на розгляд судді Слободянюк А.В. Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 27 жовтня 2023 року відкрито провадження в даній цивільній справі за правилами загального позовного провадження та призначено справу до підготовчого засідання (а.с.34-36). Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 12 грудня 2023 року витребувано у приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Тарасюк Тетяни Миколаївни належним чином завірену копію матеріалів спадкової справи №7/2023, заведеної після померлого [INFO] [PERSON] . (а.с.63) Розпорядженням керівника апарату Дніпровського районного суду міста Києва №28 від 01 лютого 2024 року, відповідно до п.п. 2.3.52 Засад використання автоматизованої системи документообігу суду призначено повторний автоматизований розподіл вказаної справи. Зазначену справу передано в провадження судді Гаврилової О.В. у відповідності до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 01 лютого 2024 року. Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 05 лютого 2024 року справу прийнято до провадження судді Гаврилової О.В. (а.с.102-103) 18 березня 2024 року відповідач [PERSON] подав до суду письмові пояснення (а.с.109-111). Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 21 березня 2024 року закінчено підготовче провадження в даній справі та призначено справу до судового розгляду по суті. (а.с.124, 127-128) Позивач [PERSON] та її представник - адвокат Дунаєнко О.А. в судовому засіданні позовну заяву підтримали та просили позов задовольнити в повному обсязі. Представник позивача - адвокат Дунаєнко О.А. надала пояснення аналогічні доводам, викладеним у позовній заяві та додатково зазначила, що факт проживання однією сім`єю підтверджується довідкою сільради та показаннями свідків, [PERSON] останній рік життя був у тяжкому стані, не міг самостійно пересуватись, позивач його доглядала та годувала, лікарі пропонували помістити [PERSON] в госпіс, проте позивач відмовилась, він помер вдома. Позивач [PERSON] суду пояснила, що вони з [PERSON] познайомились у 1995 році, спільно проживали 28 років, вели спільне господарство, мали спільні доходи, купували речі за спільні кошти, робили ремонт, спільно обробляли город, їздили до відповідача. В останній рік життя [PERSON] захворів, почалась війна, лікарні були зачинені, після звільнення смт Клавдієво-Тарасове позивач привезла його в лікарню в м.Ірпіні, потім у квітні 2022 року відвезли до лікарні в м.Київ, де він знаходився 10 днів, позивач сплачувала за аналізи, підтвердилась підозра на рак простати. Стан здоров`я [PERSON] погіршувався, в травні 2022 року відвезли його до м.Києва, виявили рак 4-ї стадії та призначили лікування, після якого стан його здоров`я покращився, а потім знову стало гірше. Зазначила, що [PERSON] відмовився від госпіса. Намагався вставати, не міг лежати, позивач кормила його, була з ним до останнього. Також пояснила, що [PERSON] не міг ходити з літа 2022 року, зазначила, що відповідач передавав кошти з оренди квартири, які витрачались на їжу та ліки, позивач працювала, [PERSON] також періодично працював. Відповідач [PERSON] та його представник - адвокат Циган І.М. в судовому засіданні просили відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Представник відповідача - адвокат Циган І.М. подав до суду вступне слово в письмовому вигляді, долучене до матеріалів справи (а.с.49-53) та пояснив, що відповідач є спадкоємцем першої черги, зазначив, що вимоги позивача не доведені, пояснення позивача не є доказом у справі, а [PERSON] почав хворіти в серпні 2022 року. Також зазначив, що встановлення факту проживання однією сім`єю є неможливим без доведення перебування спадкодавця в безпорадному стані та опікування і матеріального забезпечення цієї особи з боку позивача. Відповідач [PERSON] суду пояснив, що в позовній заяві викладені неправдиві відомості, на запитання відповідача, чому вони із сином не реєструють шлюб, позивач відповіла, що вони один одному ніхто. Також відповідач зазначив, що він успадкував квартиру, яку подарував сину, однак той в квартирі не проживав і здавав її в оренду, жив за ці кошти з позивачем, які синові передавав відповідач. Вважає, що позивач несвоєчасно звернулась до лікарів, не доглядала за [PERSON] , який сильно схуднув, відповідач забезпечив швидку допомогу, щоб сина відвезли до лікарні, після чого стан його здоров`я покращився, проте позивач в подальшому не приділяла йому уваги і догляду. Також відповідач зазначив, що не володіє інформацією, чи жив [PERSON] у позивача. Суд, вислухавши пояснення сторін та їх представників, допитавши свідків, дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини на яких вони ґрунтуються, у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов наступних висновків. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. (ч.3, 4 ст.12 ЦПК України) Згідно частин 1, 5, 6, 7 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Як роз`яснено в п.27 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року за №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», виходячи з принципу процесуального рівноправ`я сторін та враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів. Вирішальним фактором принципу змагальності сторін є обов`язок сторін у доказуванні, які користуються рівними правами щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом переконливості цих доказів. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, суд робить висновок про її недоведеність. Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод принципу справедливості розгляду справи судом. Судом установлено, що [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть (а.с.81), місце смерті якого: Київська область, Бучанський район, смт Клавдієво-Тарасове, причина смерті - рак простати (а.с.82). Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на все належне йому майно, до складу якої входить квартира за адресою: [ADDRESS] , яка належала спадкодавцю на підставі договору дарування від 09 серпня 2008 року, укладеного з [PERSON] (а.с. 84) 18 травня 2023 року позивачем [PERSON] до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Тарасюк Т.М. подано заяву про прийняття спадщини (а.с.80), 16 червня 2023 року заяву про прийняття спадщини подано батьком [PERSON] - відповідачем [PERSON] (а.с.90, 92) Листом від 15 вересня 2023 року приватним нотаріусом повідомлено [PERSON] про неможливість видачі свідоцтва про право на спадщину через відсутність документів, що підтверджують факт її проживання зі спадкоємцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (а.с.94). Сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки (частина друга статті 3 СК України). Відповідно до частин першої та другої статті 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя. Статтею 1216 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (статтею 1218 ЦК України). Відповідно до статті 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини. У пункті 21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року N 7 "Про судову практику у справах про спадкування" роз`яснено, що при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 Сімейного кодексу України про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки. Для набуття права на спадкування за законом на підставі статті 1264 ЦК України необхідне встановлення двох юридичних фактів: а) проживання однією сім`єю із спадкодавцем; б) на час відкриття спадщини має сплинути щонайменше п`ять років, протягом яких спадкодавець та особа (особи) проживали однією сім`єю. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 554/8023/15-ц (провадження № 14-130цс19) зроблено висновок, що вирішуючи питання про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, суд має установити факти: спільного проживання однією сім`єю; спільний побут; взаємні права та обов`язки (статті 3, 74 СК України). У Постанові Верховного Суду від 18 січня 2022 року у справі № 645/7250/18 викладено правовий висновок про те, що обов`язковою умовою для визнання чоловіка та жінки такими, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, крім власне факту спільного проживання, є наявність спільного бюджету, спільного харчування, купівлі майна для спільного користування, участі у спільних витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин. Отже обов`язковою умовою для визнання осіб членами сім`ї, крім власне факту спільного проживання, є наявність спільного бюджету, спільного харчування, купівлі майна для спільного користування, участі у спільних витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. Стаття 12 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Частиною 1 ст.81 ЦПК України також визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 3 ст. 77 ЦПК України визначено, що сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. (ст. 76 ЦПК України) Належність доказів - правова категорія, яка свідчить про взаємозв`язок доказів з обставинами, що підлягають встановленню як для вирішення всієї справи, так і для здійснення окремих процесуальних дій. Допустимість доказів є важливою ознакою доказів, що характеризує їх форму. Допустимість доказів означає, що обставини справи, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами. При цьому, з урахуванням принципу диспозитивності цивільного процесу та засад змагальності сторін, саме позивач зобов`язана довести обставини, на які посилалася на підтвердження позову про встановлення факту спільно проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу та ведення спільного господарства, побуту, виконання взаємних прав та обов`язків тощо. У Постанові Верховного Суду від 11 лютого 2021 року у справі № 158/431/19 викладено правовий висновок, згідно якого належними та допустимими доказами проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу є, зокрема докази: спільного проживання, ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання майна в інтересах сім`ї, наявності між сторонами подружніх взаємних прав та обов`язків, інших доказів які вказують на наявність встановлених між сторонами відносин притаманних подружжю. На підтвердження позовних вимог про встановлення факту проживання позивача зі спадкоємцем однією сім`єю як жінки та чоловіка без реєстрації шлюбу з 1995 року до смерті спадкодавця стороною позивача долучено до позовної заяви копію довідки від 20 квітня 2023 року №283, складеної Старостою смт Клавдієво-Тарасове та с.Пороскотень Немішаївської селищної ради Бучанського району Київської області, за змістом якої [PERSON] , [INFO] , проживав та не був зареєстрований в [ADDRESS] з 1995 року по теперішній час та помер [INFO] . (а.с.9) В цій довідці зазначено, що вона видана на підставі акту депутата селищної ради, проте такий акт в матеріалах справи відсутній. При цьому, в даній довідці не зазначено, з ким [PERSON] проживав за вказаною в ній адресою, а також не відображено жодних даних про те, що [PERSON] мав спільний бюджет з позивачем [PERSON] , що вони мали спільне харчування, купували майно для спільного користування, брали участь у спільних витратах, у тому числі й на утримання житла, його ремонт, надавали взаємну допомогу, мали усну чи письмову домовленість про порядок користування житловим приміщенням, в довідці не вказані жодні обставини, які б засвідчували реальність сімейних відносин цих осіб не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Частинами 1 та 2 ст. 1258 ЦК України встановлено, що спадкоємці за законом одержують право на спадщину почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняттям ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Статтею 1261 ЦК України визначено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. У четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (стаття 1264 ЦК України). Згідно з ч. 2 ст. 1259 ЦК України фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Системне тлумачення положень статей 1258, 1259 та інших положень книги 6 ЦК України дозволяє стверджувати про необхідність розмежовувати такі правові конструкції як «одержання права на спадкування наступною чергою» (частина друга статті 1258 ЦК України) та «зміну суб`єктного складу осіб, які набувають право на спадкування за законом». «Одержання права на спадкування наступною чергою» (частина друга статті 1258 ЦК України) стосується другої-п`ятої черг і пов`язується із такими негативними юридичними фактами як: відсутність спадкоємців попередньої черги; усунення спадкоємців попередньої черги від права на спадкування; неприйняття спадкоємцями попередньої черги спадщини; відмова від прийняття спадщини. Судовий порядок зміни черговості застосовується на підставі задоволення позову спадкоємця наступних черг до спадкоємців тієї черги, які безпосередньо закликаються до спадкування. Право на пред`явлення позову про зміну черговості спадкування мають лише спадкоємці за законом. Підставами для задоволення позову щодо зміни черговості одержання спадкоємцями за законом права на спадкування є сукупність наступних обставин, встановлених у судовому порядку: 1) здійснення опіки над спадкодавцем, тобто надання йому нематеріальних послуг (прихильне спілкування, поради та консультації, поздоровлення зі святами, тощо); 2) матеріальне забезпечення спадкодавця; 3) надання будь-якої іншої допомоги спадкодавцеві, тобто такої допомоги, яка має матеріалізоване вираження - прибирання приміщення, приготування їжі, ремонт квартири; 4) тривалий час здійснення дій, визначених у пунктах 1-3; 5) безпорадний стан спадкодавця, тобто такий стан, у якому особа неспроможна самостійно забезпечувати свої потреби, викликаний похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом. Для задоволення такого позову необхідна наявність всіх п`яти вищезазначених обставин (постанови Верховного Суду від 26 вересня 2019 року у справі № 521/6358/17 (провадження № 61-11757св19), від 27 травня 2020 року у справі № 755/8930/18 (провадження № 61-14692св18) та від 18 червня 2020 року у справі № 565/1046/16-ц (провадження № 61-35423св18)). Реалізація принципу змагальності сторін у цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України. Згідно з частиною третьою статті 12, частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За матеріалами справи вбачається, що причиною смерті [PERSON] була поліорганна недостатність, рак простати (а.с.7) Згідно копії виписки із медичної картки стаціонарного хворого №1275/488 [PERSON] з 05 травня 2022 року по 18 травня 2022 року знаходився на стаціонарному лікуванні в КНП «Київська міська клінічна лікарня №11» ВО Київської міської ради (КМДА) з діагнозом: позагоспітальна двобічна н/д пневмонія, кл. гр. ІІІ. ДН І-І ст., C-r простати, стеатоз печінки, хронічний холецистит в ф. ремісії, дифузний кардіосклероз, відносна недостатність МК та ТК. СН ІІБ-Аст. Зі збережною ФВ СШ, легенева гіпертензія Іст. Був виписаний з поліпшеннями. (а.с.10) Згідно копії виписки із медичної картки стаціонарного хворого №227170 [PERSON] з 16 серпня 2022 року по 17 серпня 2022 року перебував у відділенні ВАЛІТ КНП «Київська міська клінічна лікарня №3» та йому було встановлено діагноз: дифузний кардіосклероз. СН ІІ Б ст.Двобічний малий гідроторакс, C-r простати ст. ІV ТЗ Nх М1 (травень 2022 року). Множинний mts в хребет, ребра, грудину. Канцероматоз легень. ЛН ІІ ст (киснева респіраторна підтримка). (а.с.11) 18 серпня 2022 року [PERSON] видано консультативне заключення лікарем-консультантом Київського міського клінічного онкологічного центру з висновком: C-r простати ст - ІV Тз Nх М1 (а.с.13) Крім того, за висновком лікаря клініки «Добробут» від 18 квітня 2022 року [PERSON] поставлено діагноз під запитанням - туберкульоз легень (а.с.12). Показання свідка - це повідомлення про відомі йому обставини, які мають значення для справи. Не є доказом показання свідка, який не може назвати джерела своєї обізнаності щодо певної обставини. (ст.90 ЦПК України) Для доведення обставин у справі, позивачем подано заяву про виклик в судове засідання свідків [PERSON] , [PERSON] , задоволену судом. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показала, що вона є рідною сестрою позивача та зазначила, що [PERSON] та [PERSON] спільно проживали з 1995 року, мали спільне майно, спільний бюджет, все робили спільно, як подружжя, вели господарство. [PERSON] періодично працював, [PERSON] працювала постійно, напочатку 2022 року [PERSON] захворів, його возили до лікарень, робили обстеження, наприкінці літа - напочатку вересня його стан здоров`я погіршився. Також свідок показала, що перед смертю у [PERSON] виявили онкологічне захворювання, проводилось лікування. Зазначила, що [PERSON] з осені 2022 року не міг вставати з крісла, позивач його пересувала. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показала, що [PERSON] (прізвище свідку невідоме) та [PERSON] спільно проживали з 1995 року, вели спільне господарство, працювали. Оскільки [PERSON] спілкувався із сином свідка, їй відомо, що той хворів, діагноз свідку не відомий. В 2023 році [PERSON] забирала швидка. Зазначила, що [PERSON] періодично приходив до них, останні чотири місяці він нікуди не ходив, залишався в будинку. Зазначила, що позивач доглядала за [PERSON] , готувала їжу, такий висновок свідок зробила на підставі того, що більше це робити було нікому, особисто вона не була свідком таких подій. Суд надає критичну оцінку показанням свідків щодо проживання [PERSON] та [PERSON] однією сім`єю, оскільки такі показання свідків є припущенням останніх. Крім того, свідок [PERSON] є рідною сестрою позивача, отже особою, заінтересованою в результатах розгляду справи. Свідок [PERSON] особисто не була свідком відносин позивача та спадкодавця, ніколи не спілкувались з останнім з приводу його ставлення до позивача та відносин, що існували між ними. При цьому спільне проживання чоловіка та жінки як подружжя без реєстрації шлюбу не може бути підтверджено лише показаннями свідків, за відсутності будь-яких інших доказів на підтвердження обставин ведення ними спільного господарства, наявності спільного бюджету, купівлі майна для спільного користування, спільних витрат, надання взаємної допомоги, піклування один про одного та інших ознак, притаманних подружжю. Крім того, в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази здійснення позивачем опіки над спадкодавцем, матеріального забезпечення спадкодавця, надання будь-якої іншої допомоги спадкодавцеві, тобто такої допомоги, яка має матеріалізоване вираження - прибирання приміщення, приготування їжі, ремонт квартири, а відповідно і доказів вчинення позивачем таких дій протягом тривалого часу. При цьому матеріали справи не містять доказів того, що позивач була працевлаштована, отже була спроможна надавати спадкодавцю матеріальну допомогу, як і доказів того, що він потребував такої допомоги, адже з пояснень як позивача так і відповідача вбачається, що останній постійно передавав сину кошти з оренди квартири. Крім того, сама по собі медична документація, наявна в матеріалах справи не є доказом того, що [PERSON] протягом будь-якого часу перебував у безпорадному стані, викликаному його хворобою, та був неспроможний самостійно забезпечувати свої потреби. Матеріали справи не містять ані актів обстеження умов проживання [PERSON] ані медичних рекомендацій догляду за ним. Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Аналізуючи зібрані докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позивач не довела факту надання нею матеріальної допомоги спадкодавцю протягом тривалого часу, також врахувавши відсутність доказів наявності у позивача такого матеріального стану, який дозволяв би надавати таку допомогу та потреби у цьому спадкодавця, з огляду також на постійне передання відповідачем коштів з оренди квартири, що не заперечується сторонами, як і доказів опіки позивача над спадкодавцем та його перебування в безпорадному стані, отже відсутні визначені законом підстави для задоволення позовних вимог щодо зміни черговості одержання права на спадкування та надання позивачу права на спадкування після [PERSON] разом із спадкоємцем першої черги [PERSON] . Пояснення позивача про те, що вона тривалий час опікувалась спадкодавцем та надавала допомогу, як і показання свідків, яким судом надана критична оцінка, не можуть бути достатньою обставиною для зміни черговості спадкування в розумінні частини другої статті 1259 ЦК України без установлення сукупності всіх юридичних фактів, обумовлених даною нормою. Виходячи із зазначеного, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог щодо зміни черговості одержання права на спадкування, оскільки позивач не довела належними та допустимими доказами наявність, передбачених статею 1259 ЦК України, юридичних фактів у їх сукупності, за наявності яких у неї могло виникнути право на спадкування разом із спадкоємцем першої черги за законом. При цьому, юридичні факти, у тому числі й проживання однією сім`єю протягом певного часу, можуть бути встановлені лише для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника. Справи про встановлення юридичних фактів можуть бути предметом розгляду суду за таких умов: факти, які підлягають встановленню, повинні мати юридичний характер, тобто відповідно до закону викликати юридичні наслідки: виникнення, зміну або припинення особистих чи майнових прав громадян або організацій. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету, для якої необхідне його встановлення. Один і той самий факт для певних осіб і для певної мети може мати юридичне значення, а для інших осіб та для іншої мети - ні. Юридичні факти можуть бути встановлені лише для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника. Враховуючи викладене, позивачем не доведено права на зміну черговості для спадкування разом із спадкоємцем першої черги за законом, тому встановлення факту проживання однією сім`єю не породжує юридичних наслідків для позивача. Подібний висновок міститься в постановах Верховного Суду від 30 травня 2019 року у справі № 346/1178/17(провадження № 61-48393св18) та від 01 березня 2021 року у справі № 233/5990/18 (провадження № 61-19232св19), від 05 вересня 2022 року у справі № 766/5815/16-ц (провадження № 61-76св20). При цьому, за наявними в справі доказами не доведено й підстав для встановлення факту проживання позивача зі спадкодавцем однією сім`єю як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу на протязі більше ніж п`яти років до часу відкриття спадщини. Також суд вважає за доцільне зауважити, що сімейне законодавство України, що діяло до 01 січня 2004 року, не передбачало можливості встановлення такого факту. За викладених обставин, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про встановлення факту проживання однією сім`єю, зміну черговості спадкування, через недоведеність позовних вимог. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, враховуючи, що в задоволенні позову відмовлено, суд відносить судові витрати по сплаті судового збору у визначеному законом розмірі за рахунок позивача. Враховуючи наведене та

Outcome: dismissed