Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-07 00:00:00

У березні 2023 року [PERSON] звернулась до Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська з позовом до [PERSON] , у якому просила суд витребувати від [PERSON] на користь [PERSON] нерухоме майно - квартиру загальною площею: 60,2 кв.м, житлова площа: 40,2 кв.м., яка розташована за адресою: [ADDRESS] , номер об`єкта в РПВН: 17544633, що відповідає реєстраційному номеру об`єкта нерухомого майна в ДРРПНМ: 1369791512101. Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги позивач посилається на те, що 08 лютого 2007 року між нею, [PERSON] , як покупцем, та [PERSON] , як продавцем, було укладено договір купівлі-продажу квартири, який посвідчено приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М. 08.02.07 р. та зареєстровано в реєстрі за № 848. Предметом договору купівлі-продажу квартири виступала квартира [ADDRESS] . Згідно з витягом з реєстру прав власності на нерухоме майно, виданого КП Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації за № 13280459 від 19.01.2007 р., реєстраційний номер 17544633 (п.1.2. Договору купівлі- продажу квартири). Згідно Витягу з Державного реєстру правочинів (№ витягу 3541349 від 08.02.2007 року). Договір купівлі-продажу квартири було зареєстровано 08.02.2007 р. в Державному реєстрі правочинів (номер правочину 1903873). На підставі заочного рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 01.09.2017 року у справі № 202/4609/17 право власності на квартиру [ADDRESS] було визнане за [PERSON] , який в подальшому зареєстрував право власності на спірне нерухоме майно. В подальшому, [PERSON] було подану заяву про перегляд заочного рішення від 01.09.2017 р., За результатами розгляду, суд постановив ухвалу про скасування заочного рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 01.09.2017 року. З інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна за реєстраційним № 281804055 від 28.10.21 р., позивачці стало відомо, що підставою для реєстрації права власності на спірний об`єкт нерухомого майна за відповідачкою [PERSON] стало свідоцтво про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів, серія та номер: реєстровий №1456, виданий 16.11.2020, видавник: видане [PERSON] , приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу. Електронні торги з продажу спірного нерухомого майна відбулись 27.10.2020 р., переможцем на яких стала відповідачка. На спірне майно 30.07.2020 р. було накладено арешт в рамках виконавчого провадження № 62381865, приватним виконавцем Осельським Є.С., Дніпропетровська обл. Згідно інформації Автоматизованої системи виконавчого провадження, ВП № 62381865 було відкрито 18.06.2020 р., сторонами якого були: [PERSON] (Стягувач) та [PERSON] (Боржник). Між сторонами ВП №62381865 ( [PERSON] та [PERSON] ) Дніпровським апеляційним судом було розглянуто справу № 803/48/20. Зі змісту ухвали від 19.05.2020 р. слідує, що підставою звернення до суду була необхідність отримати виконавчий лист на виконання рішення Постійно діючого третейського суду «Південно-східний Міжрегіональний» від 04 лютого 2020 року у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості. Оскільки судом апеляційної інстанції не встановлено підстав для відмови у видачі виконавчого листа на примусове виконання рішення третейського суду, тому заява [PERSON] була задоволена. Позивачка вважає, що належне їй спірне майно вибуло з її володіння поза її волею, а тому і звернулась до суду із вказаним позовом про витребування майна із чужого незаконного володіння. Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 02.10.2023 року залучено до участі у справі як третя особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Осельського Є.С. Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 08.02.2024 року витребувано від приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровській області Осельського Є.С. засвідчені копії матеріалів виконавчого провадження № 62381865 щодо реалізації квартири розташованої за адресою: [ADDRESS] . Відповідачкою надано суду відзив на позов, в якому [PERSON] не погоджується з його вимогами та просить суд відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Позивачкою надано суду відповідь на відзив, в якому остання заперечує щодо тверджень відповідачки у відзиві та наполягає на задоволенні позову. Відповідачкою надано суду заперечення на відповідь на відзив, в якому [PERSON] не погоджується з твердженнями позивачки та просить суд відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Третьою особою письмових пояснень не надано. У судовому засіданні представник позивача підтримала заявлені позовні вимоги та надала пояснення аналогічні викладеним у позові. У судовому засіданні представник відповідача позовні вимоги не визнав, просив суд відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. У судове засідання третя особа приватний виконавець виконавчого округу Дніпропетровській області Осельський Є.С. не з`явився. Дослідивши матеріали позовної заяви, докази у справі та вислухавши пояснення сторін, суд дійшов наступного висновку. Так, судом встановлено, що 08.02.2007 року між [PERSON] , як покупцем, та [PERSON] , як продавцем, було укладено договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] , який посвідчено приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М. 08.02.07 р. та зареєстровано в реєстрі за № 848. На підставі заочного рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 01.09.2017 року у справі № 202/4609/17 право власності на квартиру [ADDRESS] було визнане за [PERSON] . [PERSON] було подану заяву про перегляд заочного рішення від 01.09.2017 р., за результатами розгляду якої, суд постановив ухвалу від 22.10.2018 року про скасування заочного рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 01.09.2017 року. Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 19.05.2020 року у справі № 803/48/20, яка не оскаржувалась в апеляційному порядку та набрала законної сили, заяву [PERSON] про видачу виконавчого листа на примусове виконання рішення Постійно діючого третейського суду Південно-східний Міжрегіональний від 04 лютого 2020 року у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості задоволено. Видано виконавчий лист на примусове виконання рішення Постійно діючого третейського суду Південно-східний Міжрегіональний від 04 лютого 2020 року №04/02/2020 у складі третейського судді Єнчева Ф.І. по справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості, яким вирішено: стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованість по договору позики від 01 липня 2019 року в розмірі 1 100 000 грн. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] судовий збір у розмірі 420,40 грн. 18.06.2020 року на підставі виконавчого листа виданого Дніпровським апеляційним судом у справі № 803/35/20 від 10.06.2020 року приватним виконавцем Осельським Є.С. було відкрито виконавче провадження № 62381865. Згідно Акту про проведення електронних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна в процедурі виконавчого провадження № 62381865, від 16.11.2020 року, ДП СЕТАМ 27.10.2020 року здійснило реалізацію арештованого майна шляхом проведення електронних торгів, а саме квартири [ADDRESS] . Відповідно до протоколу проведення електронних торгів №508502 від 27.10.2020 року переможцем торгів стала [PERSON] . Продаж вищезазначеного майна здійснено в межах виконавчого провадження щодо примусового виконання виконавчого листа виданого Дніпровським апеляційним судом 10.06.2020 року по справі №803/48/20, про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованості по договору позики від 01.07.2019 року в розмірі 1 100 000 грн. та судового збору у розмірі 420,40 грн. Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, вбачається, що підставою для реєстрації права власності на квартиру [ADDRESS] за відповідачкою [PERSON] стало свідоцтво про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів, серія та номер: реєстровий №1456, виданий 16.11.2020, видавник: видане [PERSON] , приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу. Відповідно до частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно з частиною першою статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Положеннями статей 15, 16 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Отже, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Нормами цивільного законодавства передбачені засади захисту права власності. Зокрема, стаття 387 ЦК України надає власнику право витребувати майно з чужого незаконного володіння. Згідно ст. 330 ЦК України якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього. Відповідно до частини першої статті 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Виходячи з положень зазначених статей, власник майна має право витребувати майно з чужого незаконного володіння. Якщо є підстави, передбачені статтею 388 ЦК України, які дають право витребувати майно у добросовісного набувача, захист прав особи, яка вважає себе власником майна, можливий шляхом задоволення віндикаційного позову. Віндикація застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема, якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору. В цьому разі майно може бути витребуване від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову до добросовісного набувача з підстав, передбачених частиною першою статті 388 ЦК України (висновок Верховного Суду України, викладений в постанові від 17 лютого 2016 року у справі провадження № 6-2407цс15). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 29 травня 2019 року у справі № 367/2022/15-ц наведено висновок про те, що власник з дотриманням вимог статей 387 і 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача. Для такого витребування оспорювання наступних рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування, договорів, інших правочинів щодо спірного майна і документів, що посвідчують відповідне право, не є ефективним способом захисту права власника. Таким чином, право на витребування майна з чужого володіння не потребує визнання недійсним правочину, за яким майно вибуло від законного власника, воно лише обмежене добросовісністю набувача і зберігається за власником за умови, якщо майно вибуває з володіння власника поза його волею, що й повинно бути доведено в суді. Разом з тим, частина друга статті 388 ЦК України містить заборону витребування майна від добросовісного набувача, якщо це майно було продане у порядку, встановленому для виконання судових рішень, тобто з дотриманням вимог закону при виконанні судових рішень. У постанові від 15 травня 2019 року у справі № 285/3414/17 Верховний Суд дійшов висновку, відповідно до якого, застосовуючи положення частини другої статті 388 ЦК України про те, що майно не може бути витребувано від добросовісного набувача, якщо воно було продане у порядку, встановленому для виконання судових рішень, суд повинен мати на увазі, що позов власника про витребування майна в особи, яка придбала його в результаті публічних торгів, проведених у порядку, встановленому для виконання судових рішень, підлягає задоволенню лише в тому разі, якщо торги були визнані недійсними, оскільки відповідно до частини першої статті 388 ЦК України, власник має право витребувати майно, яке вибуло з володіння поза його волею, і в добросовісного набувача. Аналогічні висновки викладені в постановах Верховного Суду від 10 жовтня 2019 року у справі № 592/7963/16-ц, від 23 грудня 2020 року у справі № 639/7253/18. Як вбачається з матеріалів справи, електронні торги проведені ДП СЕТАМ 27.10.2020 року щодо реалізації квартири [ADDRESS] , не було визнано недійсними, позивачем не надано суду доказів на спростування вказаного. Відповідно до п.п. 6.52-6.54 постанови Великої Палати ВС від 02.11.2021 року у справі №925/1351/19, Велика Палата Верховного Суду звертає увагу, що за встановленими у цій справі обставинами спірне нерухоме майно було предметом продажу на прилюдних торгах. При оцінці добросовісності/недобросовісності набувача майна слід враховувати, що прилюдні торги у межах здійснення виконавчого провадження мають виступати найбезпечнішим способом набуття майна, публічна процедура реалізації якого гарантує невідворотність результатів торгів та «юридичне очищення» майна, придбаного у такий спосіб. Добросовісний набувач не може відповідати у зв`язку із порушеннями інших осіб, допущеними в рамках процедур, спеціально призначених для запобігання шахрайства при вчиненні правочинів з нерухомим майном. Конструкція, за якої добросовісний набувач втрачає такий статус всупереч приписам статті 388 ЦК України, а, відтак, втрачає майно і сам змушений шукати способи компенсації своїх втрат, є неприйнятною та покладає на добросовісного набувача індивідуальний та надмірний тягар. Враховуючи викладене, за встановлених судом обставин майно у відповідача не може бути витребувано в порядку статей 387, 388 ЦК України, а права позивача в зв`язку з цим захисту не підлягають. Слід також зазначити, що Дніпровський апеляційний суд видаючи виконавчий лист на примусове виконання рішення Постійно діючого третейського суду Південно-східний Міжрегіональний від 04 лютого 2020 року №04/02/2020 у складі третейського судді Єнчева Ф.І. по справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості, яким вирішено: стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованість по договору позики від 01 липня 2019 року в розмірі 1 100 000 грн., перевіряв законність рішення третейського суду. Статтею 486 ЦПК України встановлено підстави для відмови у видачі виконавчого листа на примусове виконання рішення третейського суду, якими є: 1)на день ухвалення рішення за заявою про видачу виконавчого листа рішення третейського суду скасовано судом; 2)справа, у якій прийнято рішення третейського суду, не підвідомча третейському суду відповідно до закону; 3) пропущено встановлений строк для звернення за видачею виконавчого листа, а причини його пропуску не визнані судом поважними; 4)рішення третейського суду прийнято у спорі, не передбаченому третейською угодою, або цим рішенням вирішені питання, які виходять за межі третейської угоди. Якщо рішенням третейського суду вирішені питання, які виходять за межі третейської угоди, то скасовано може бути лише ту частину рішення, що стосується питань, які виходять за межі третейської угоди; 5)третейська угода визнана недійсною; 6)склад третейського суду, яким прийнято рішення, не відповідав вимогам закону; 7)рішення третейського суду містить способи захисту прав та охоронюваних інтересів, не передбачені законом; 8)постійно діючий третейський суд не надав на вимогу суду відповідну справу; 9)третейський суд вирішив питання про права та обов`язки осіб, які не брали участі у справі. Аналогічні підстави визначені у ч.6 ст.56 Закону України «Про третейські суди». У своїй ухвалі від 19.05.2020 року, Дніпровський апеляційний суд зазначав, що строк для звернення за видачею виконавчого документа заявником не пропущено. Рішення третейського суду не скасоване; справа підвідомча третейському суду відповідно до закону (правовий висновок Верховного Суду України у справі №6-1718цс17, постанова від 15 листопада 2017 року); заява подана в межах строків для звернення за видачею виконавчого листа; рішення третейського суду прийнято у спорі, що передбачений третейською угодою, питання, які б виходили за межі третейської угоди не вирішувалися; інформації про визнання третейської угоди недійсною не надано; склад третейського суду відповідав вимогам закону; рішення третейського суду містить передбачені законом способи захисту прав та охоронюваних інтересів; питання про права та обов`язки осіб, які не брали участі у справі третейський суд не вирішував. Отже, електронні прилюдні торги, які не визнавались недійсними, проведені ДП СЕТАМ 27.10.2020 року щодо реалізації квартири [ADDRESS] , проведені у межах здійснення виконавчого провадження, яке відкрито у зв`язку з видачею Дніпровським апеляційним судом виконавчого листа на примусове виконання рішення Постійно діючого третейського суду Південно-східний Міжрегіональний від 04 лютого 2020 року №04/02/2020. Таким чином, враховуючи вищенаведені обставини справи та правові позиції Верховного Суду, в даному спорі можливо застосувати вимоги ч. 2 ст. 388 ЦК України про те, що майно не може бути витребувано від добросовісного набувача, якщо воно було продане у порядку, встановленому для виконання судових рішень. Крім того, заочне рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 01.09.2017 року, за яким порушувалось право [PERSON] на нерухоме майно, було скасовано ухвалою суду від 22.10.2018 року за її ж заявою, отже позивачка з цього часу достовірно знала про вибуття з її володіння спірної квартири, проте звернулась до суду з позовом про захист своїх прав лише у 2023 році. Відповідно до ч. 3 ст. 13 ЦПК України, учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Стаття 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь - які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи та інших обставин, які мають значення для вирішення спору. Докази мають бути належними, допустимими, достовірними. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. (ст.ст. 76, 77, 78, 79 ЦПК України). З огляду на те, що позивачкою не доведено, що відповідачка не є добросовісним набувачем, а також не спростовано того, що нерухоме майно було продане у порядку, встановленому для виконання судових рішень, позивачкою не надано доказів того, що електронні прилюдні торги визнавались недійсними, заявлені вимоги позову не підлягають задоволенню, оскільки не підтверджені належними доказами. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи відмову у задоволенні позовних вимог, відшкодування судових витрат, понесених позивачем на сплату судового збору при поданні позову до суду, не здійснюється.

Outcome: dismissed