Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-19 00:00:00

[PERSON] (зареєстроване місце проживання: [ADDRESS] ) звернулася до суду з позовною заявою до\~ [PERSON] (місце проживання: [ADDRESS] ), якою просить стягнути з [PERSON] аліменти у розмірі 3196 гривень щомісяця до досягнення [PERSON] 23 років за умови що вона буде продовжувати навчання. В судове засідання сторони не з`явились, причини неявки суду не повідомили. Позивач як і відповідач просили розглянути справу без їх участі. За таких обставин, а також в силу положень частини другої\~статті 247 Цивільного процесуального кодексу України\~(надалі за текстом -\~ЦПК України) розгляд справи здійснювався за відсутності учасників справи, а фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Аргументи учасників спору. Позиція позивача полягала у тому, що 27.08.2005 року між її батьками був укладений шлюб, внаслідок чого від спільного проживання її батьків [PERSON] та [PERSON] , [INFO] народилась вона, [PERSON] , яка на даний момент досягла повноліття, але у зв`язку із тим, що вона продовжує навчання у навчальному закладі, у зв`язку з цим потребує матеріальної допомоги, але відповідач, який має можливість надавати таку допомогу, добровільно її не здійснює. І тому позивач просить стягнути з відповідача аліменти на її користь, оскільки вона продовжує навчання. Відповідач 29.04.2024 року подав відзив на позовну заяву в якій зазначав, що наразі перебуває в офіційному шлюбі та має неповнолітнього сина на утриманні. У зв`язку із чим просить визначити розмір аліментів в розмірі прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Після цього, позивачка подала до суду заяву, якою просила стягувати з відповідача аліменти на її користь в розмірі 3196 гривень, щомісячно, що відповідає розміру прожиткового мінімуму на дитину, яка досягла 18 років. Встановлені судом обставини. Батьками [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] (а.с. 3). 20.12.2023 року, [PERSON] виповнилось 18 років, проте вона продовжує навчання в ДВНЗ «Прикарпатський національний університет імені Василя Стефаника» на 3 курсі, на платній та денній формі навчання (а.с.6,13,14). [INFO] народився [PERSON] , батьками якого зазначені [PERSON] та [PERSON] (а.с.73). Разом з цим, [PERSON] став батьком ще однієї дитини: [PERSON] , [INFO] , який перебуває на його утриманні (а.с.67-69,75). Встановлені судом правовідносини. Таким чином, із встановлених обставин вбачається, що між позивачем та відповідачем виникли сімейні правовідносини, в межах яких між ними, як батьком та дитиною, виник спір щодо виконання відповідачем батьківського обов`язку з утримання своєї повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, який батько не виконує у добровільному порядку. Оцінка суду щодо права позивачки. Відповідно до положень частини другої\~статті 51 Конституції України\~батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Поряд з цим, згідно з положеннями частини першої\~статті 199 Сімейного кодексу України\~якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років, за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Отже, тільки за наявності вказаних у частині першій\~статті 199 Сімейного кодексу України\~умов, як виключення із загального правила, обов`язок батьків щодо утримання дитини після досягнення нею повноліття, може виникнути знову. При цьому, застосовуючи вказану норму матеріального права, суд враховує роз`яснення надані Пленумом Верховного Суду України у\~постанові №3 від 15 травня 2006 року "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів ", зокрема у пункті 20, в частині того, що: обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. У цій справі судом встановлено, що дочка відповідача: [PERSON] , на день звернення позивача до суду досягла повних 18 років, але не досягла 23 років (а.с.3) З 2021 року [PERSON] навчається у ДВНЗ «Прикарпатський національний університет імені Василя Стефаника», і навчається на 3 курсі, на платній та денній формі навчання (а.с.6,13,14). Разом з цим судом встановлено, що у [PERSON] , [INFO] , народився син, [PERSON] , який на даний час перебуває на його утриманні. Суд вважає встановленою і ту обставину, що [PERSON] у зв`язку із навчанням має потребу у матеріальній допомозі, оскільки: вона навчається на очній формі, що потребує постійного додаткового витрачання часу на навчання, що виключає за загальним правилом, можливість отримання заробітку своєю працею для забезпечення себе навіть мінімально необхідними потребами для звичайної життєдіяльності кожної людини (мінімальний набір продуктів харчування та набір непродовольчих товарів, а також мінімальний набір послуг), а матеріали справи не містять належних, достовірних та допустимих доказів того, що [PERSON] , як виключення із загального правила, працює та отримує за це дохід або має будь-яке власне джерело доходу від яких-небудь активів. Що стосується рівня вартості визначених судом вище мінімально необхідних потреб, то тут суд послуговується положеннями\~статті 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2024 рік"\~якими встановлено розмір прожиткового мінімуму на одну особу, на місяць (який є вартісної величиною достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я набору продуктів харчування, непродовольчих товарів, набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості -\~стаття 1 Закону України "Про прожитковий мінімум"). Також, суд вважає доведеним і те, що [PERSON] , як батько [PERSON] , має можливість надавати дочці матеріальну допомогу, оскільки є працездатною особою (суду не надано інформації про обмеження його працездатності чи обмеження його дієздатності) та може отримувати дохід (а.с.1-25). Тож за таких обставин, суд вважає що у відповідача, як батька [PERSON] дійсно виник обов`язок з її утримання, внаслідок продовження донькою навчання та потребою у зв`язку із цим у матеріальній допомозі, оскільки забезпечити себе самостійно роботою із власним доходом, через характер навчання, вона себе не може. В силу положень частини третьої\~статті 199 Сімейного кодексу України\~право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів на повнолітню доньку чи сина, які продовжують навчання, мають як самі дочка чи син, які продовжують навчання, так і той із батьків, з якими вони проживають. Враховуючи викладене суд вважає, що [PERSON] має право на стягнення аліментів з відповідача, на її утримання, як такої, що продовжує навчання, після повноліття, і потребує у зв`язку із цим матеріальну допомогу, з дати подання позову і до припинення навчання, але не більше як до досягнення нею двадцяти трьох років. Вирішуючи питання про розмір аліментів, які підлягають присудженню з відповідача, суд виходить з наступного: Відповідно до положень частини 1\~статті 200 Сімейного Кодексу України, суд визначає розмір аліментів на повнолітнього сина у твердій грошовій сумі або у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених\~статтею 182 Сімейного Кодексу України. Згідно з частиною другою\~статті 182 Сімейного кодексу України\~мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50% прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку, а сам їх розмір повинен бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитину. При визначенні розміру аліментів, суд врахував: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; матеріальне становище платника аліментів; відсутність даних про поганий стан здоров`я, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, інших дітей; відсутність відомостей про наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів відповідача; відсутність доведених стягувачем аліментів витрат платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів. Отже, оскільки позивач просить суд захистити її порушене право способом, який передбачений законом шляхом стягнення з відповідача аліментів на її користь у твердій грошоій сумі, у розмірі 3196 гривень щомісяця, що дорівнює прожитковому мінімуму для дитини, яка досягла 18 років, і відповідач згоден із цим суд вважає, що вказані вимоги підлягають задоволенню повністю. При визначенні розміру аліментів, суд врахував положення частини першої\~статті 184 Сімейного кодексу України, та те що в матеріалах справи відсутні будь-які докази, які б підтверджували незадовільний стан здоров`я [PERSON] , перебування чи необхідність перебування відповідача на стаціонарному лікуванні, наявність у відповідача інших дітей та/або непрацездатних батьків або інших обставин, що мають істотне значення для визначення розміру аліментів чи призначення його розміру у твердій сумі. В силу положень пункту 1 частини 1\~статті 430 ЦПК України, також слід допустити негайне виконання рішення в межах суми платежу за один місяць. З огляду на те, що позов підлягає задоволенню на користь позивача, але позивач звільнений від сплати судового збору, то в силу положень\~статті 141 Цивільного процесуального кодексу України, з відповідача у дохід держави, стягненню він не підлягає. Таким чином,

Outcome: approved