Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-20 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача про позбавлення батьківських прав. На обґрунтування своїх вимог посилається на те, що відповідач є батьком [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , видане відділом реєстрації актів цивільного стану Солонянського районного управління юстиції Дніпропетровської області 24 грудня 2008 року. Відповідно до рішення Солонянського районного суду від 29 липня 2014 року шлюб між позивачкою та відповідачем було розірвано, а 28 травня 2022 року позивачка уклала шлюб з [PERSON] та змінила прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] ». Позивачка зазначає, що після розірвання шлюбу з [PERSON] , батько з донькою не спілкується, не бере участі в її вихованні, не цікавиться її життям та здоров`ям, аліменти не сплачує, тобто жодного з покладених на відповідача обов`язків батька щодо доньки не виконує. Зважаючи на те, що відповідач свідомо нехтує своїми обов`язками щодо утримання та виховання дитини, позивачка просить суд позбавити відповідача батьківських прав щодо доньки [PERSON] , [INFO] . Позивачка в судовому засіданні позов підтримала в повному обсязі та пояснила, що дитина має інвалідність внаслідок хвороби Крона, а відповідач взагалі не цікавиться її життям, здоров`ям, не займається лікуванням та навіть не здав кров для визначення походження захворювання дитини і для вирішення тактики її лікування. За останні 6 років приїздив до дитини всього два рази в 2018 році. Відповідач в судове засідання не з`явився та подав клопотання про визнання позову в повному обсязі. Просив суд розглядати справу без його участі (а. с. 48, 69). Представник третьої особи - органу опіки та піклування в судове засідання не з`явився. На адресу суду надано висновок та заяву про проведення розгляду справи за відсутності представника органу опіки та піклування. Проти задоволення позову не заперечували (а. с. 72). Неповнолітня [PERSON] будучи опитаною в судовому засіданні пояснила суду, що батько спілкується з нею вкрай рідко, не приділяє належної уваги. Вислухавши пояснення позивачки, дослідивши матеріали справи та заслухавши думку неповнолітньої [PERSON] , оцінивши подані докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову з огляду на наступне. Відповідно до положень ст.ст. 12, 13, 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, а кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Спірні правовідносини сторін регулюються положеннями СК України, Законом України «Про охорону дитинства». Відповідно до ст.150 СК України батьки зобов`язанні виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати до самостійного життя. Згідно положень ч.2 ст.157, ст.180-182 цього Кодексу той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні та утриманні. Статтею 165 цього Кодексу передбачено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. У судовому засіданні встановлено, що відповідач [PERSON] є батьком неповнолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , яке видане відділом реєстрації актів цивільного стану Солонянського районного управління юстиції Дніпропетровської області 24 грудня 2008 року (а. с. 5). Судом з`ясовано, що відповідач жодним чином не цікавиться життям дитини, спілкується періодично, має заборгованість зі сплати аліментів (а.с.126-128) та не приймає участі у її лікуванні. Крім того, з матеріалів справи з`ясовано, що неповнолітня [PERSON] відповідно до виписки з медичної карти стаціонарного хворого № 12289 (а. с. 21, 22) має захворювання - хвороба Крона середньо-важкої форми, у зв`язку з чим навчається за індивідуальною формою навчання. Також дитина має статус інваліда дитинства (а.с.13). Згідно Висновку органу опіки на піклування Верхівцевської міської ради № 16 від 10 травня 2024 року, орган опіки та піклування вважає доцільним позбавити батьківських прав [PERSON] по відношенню до його неповнолітньої дитини [PERSON] , оскільки понад три роки відповідач взагалі не спілкується з донькою та не приймає ніякої участі у житті та лікуванні дитини (а.с.120-122). На засідання комісії [PERSON] не з`явився, повідомивши, що вже подав до суду заяву про визнання позову в частині позбавлення його батьківських прав. Статтею 3 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року (редакція зі змінами,схваленими резолюцією від 21 грудня 1995 року), яка ратифікована Постановою ВР № 789-XII від 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Частиною 1 ст. 7 Конвенції передбачено, що дитина має право знати своїх батьків і має право на їх піклування. Згідно з ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх або неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Відповідно до п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 20 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Згідно з абз. 2 п. 18 вищезгаданої постанови Пленуму Верховного Суду України, зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Ухилення від виконання обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток, як складову виховання, не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних, інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм маралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу, не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо так і в сукупності можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківський прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Позбавлення батьківських прав допускається тоді, коли змінити ставлення батьків до виховання дитини неможливо (ухвала ВССУ від 01 листопада 2017 року у справі № 211/559/16-ц). Суд вважає, що під час розгляду справи знайшов своє підтвердження факт ухилення від виконання батьківських обов`язків з боку відповідача [PERSON] відносно його неповнолітньої доньки [PERSON] , оскільки останній свідомо не бажає виконувати свої батьківські обов`язки по відношенню до неповнолітньої доньки, що також підтверджується його добровільною заявою про визнання позову (а.с.69). Тому суд вважає, що відповідач умисно ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дитини, не приймає жодної участі в її вихованні та не проявляє заінтересованості в її подальшій долі, не цікавиться її успіхами, не піклується про її фізичний та духовний розвиток, не виявляє інтересу до її внутрішнього світу, стану здоров`я, у зв`язку з чим є підстави для позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно [PERSON] , [INFO] , виключно виходячи з інтересів дитини. Статтею 5 ЦПК України передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. На підставі викладеного суд, оцінивши надані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, з точки зору їх достатності і взаємного зв`язку у їх сукупності, вважає, що існують правові підстави для задоволення позову. У зв`язку із задоволенням позову відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 1 073 гривні 60 копійок.

Outcome: approved