Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-08 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини з батьком, за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог - Орган опіки та піклування в особі служби у справах дітей Южненської міської ради Одеського району Одеської області, мотивуючи свої вимоги тим, що між ним там відповідачем 09.10.2010 було зареєстровано шлюб. Від даного шлюбу є спільна дитина: [PERSON] , [INFO] . Сторони мають діаметрально протилежі погляди на шлюб, сім`ю, подальшого сенсу підтримувати сімейні відносини немає. Відповідач планує виїжджати за кордон для працевлаштування на тривалий термін, тому вважає за доцільне, щоб спільна дитина проживала з батьком. [PERSON] створив всі умови для нормального розвитку дитини. Відповідно до довідки від 02.02.2024 за №14, наданої т.в.о. директора КП «Коблівський Сількомунгосп» [PERSON] працює на посаді машиніста насосних установ. Як вбачається із характеристики, наданої КП «Коблівський Сількомунгосп» відповідач характеризується позитивно Згідно характеристики учениці 5-Б класу Ліцею №3 «Авторська школа М.П. Гузика» [PERSON] , [INFO] , оточена турботою батька. Він приділяє належну увагу навчанню та вихованню своєї єдиної дитини, бере участь у шкільному та особистому житті дівчини, спілкується з її вчителями та класним керівником. Їх стосунки приязні, довірливі і доброзичливі. Відповідно до Договору про участь батьків у вихованні та утриманні спільної дитини, посвідченої приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Джулай С.В. та зареєстровано в реєстрі за №280, [PERSON] дала свою згоду на здійснення самостійного виховання дитини. Ухвалою Южного міського суду Одеської області від 06.03.2024 відкрито провадження у справі за вищевказаним позовом, ухвалено розгляд справи здійснено за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання. Сторона позивача в судове засідання не з`явилася, надавши до суду заяву, згідно якої просять розгляд справи здійснити за їх відсутності, на позовних вимогах наполягають. Відповідач в судове засідання не з`явилася, надала до суду заяву, згідно якої просить розгляд справи здійснити за її відсутності, позовні вимоги визнає в повному обсязі. Після розірвання шлюбу просить залишити їй прізвище « [PERSON] ». Представник третьої особи в судове засідання не з`явилася, надала до суду клопотання, згідно якого просить розгляд справи здійснити без її участі за наявними у справі матеріалами. Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши дійсні обставини справи, перевіривши їх доказами, суд доходить наступного. Як вбачається з матеріалів справи 09.10.2010 сторони уклали шлюб, що підтверджується копією повторного свідоцтва про шлюб (а.с.7). Від даного шлюбу сторони мають спільну доньку [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с.12). Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя відповідно до ст. 110 СК України. Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбних відносин, що є неприпустимим. Відповідно до ст. 112 ч. 2 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. За таких обставин суд доходить висновку, що шлюб зберегти неможливо, сторони миритися не бажають, створити здорову та міцну родину не змогли, шлюб існує лише формально та підлягає розірванню. Щодо позовної вимоги щодо визначення місця проживання дитини, суд виходить з того, що відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до п.14 постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» у випадку, коли при розірванні шлюбу в судовому порядку встановлено, що подружжя не досягло згоди про те, з ким із них будуть проживати неповнолітні діти, про порядок та розмір виплати коштів на утримання дітей, дружини (чоловіка), а також про поділ спільного майна подружжя, або буде встановлено, що такої згоди досягнуто, але вона порушує інтереси дітей чи одного з подружжя, суд вирішує зазначені питання по суті одночасно з вимогою про розірвання шлюбу з дотриманням закону, який регулює ці правовідносини. Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. З аналізу норм сімейного законодавства вбачається, що у тому разі, коли батьки дитини спільно не проживають, право визначати місце проживання дитини залишається за кожним з батьків. Питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватись не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все, з урахуванням прав та законних інтересів дитини. Відповідно до ч. ч. 3, 4 ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Частиною 8 статті 7 СК України визначено, що регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини (Постанова ВС від 26 січня 2023 року у справі № 164/812/21) Судом встановлено, що [PERSON] працює на посаді машиніста насосних установ, зарекомендував себе позитивно (а.с.14). Він приділяє належну увагу навчанню та вихованню своєї єдиної дитини, бере участь у шкільному та особистому житті дівчини, спілкується з її вчителями та класним керівником. Їх стосунки приязні, довірливі і доброзичливі (а.с.13). 12.02.2024 між позивачем та відповідачем було укладено договір про участь батьків у вихованні та утриманні спільної дитини, який посвідчено приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Джулай С.В. (а.с.10). Згідно вказаного договору батько, [PERSON] одноособово приймає стосовно малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , всі необхідні рішення, які пов`язані з перебуванням, проживанням, навчання, лікуванням та оздоровленням. Згідно висновку Комісії з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Южненської міської ради Одеського району Одеської області від 385/22-06-02 від 08.04.2024, Комісія вважає за доцільне визначити місце проживання малолітньої дитини, [PERSON] , [INFO] , з батьком, [PERSON] , [INFO] , так як це відповідає інтересам дитини. Відповідно до висновку комісії з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Южненської міської ради Одеського району Одеської області, [PERSON] , [INFO] , надала заяву, в якій просить визначити місце проживання разом з батьком. Згідно з ч. 1ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Судом встановлено, що відповідач позовні вимоги визнала, таке визнання не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, наслідки визнання позову відповідачу відомі та зрозумілі. Враховуючи вищевикладене, а також висновок комісії з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Южненської міської ради Одеського району Одеської області від 385/22-06-02 від 08.04.2024, виходячи із найвищих інтересів дитини, оцінивши всі докази у їх сукупності, суд доходить висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Outcome: approved