Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-15 00:00:00

[PERSON] , звернувся із позовом до [PERSON] , про зменшення розміру аліментів на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] [INFO] та встановити факт нецільового використання [PERSON] , аліментів. В обґрунтування вимог позивач посилався на те, що Постановою Одеського апеляційного суду від 20.07.2021 року з нього стягнуто аліменти на утримання дитини в розмірі 8 000,00 грн.,. На теперішній час його матеріальне становище змінилося, у зв`язку із звільненням з роботи, дохід за 2023р., склав 73 396,48 грн., що не дає можливості сплачувати аліменти у раніше визначеному судом розмірі. В частині встановлення нецільового витрачання [PERSON] , аліментів посилається на те, що ним було сплачено аліменти в загальному розмірі 448 000,00 грн., згідно довідки розрахунку заборгованості по сплаті аліментів він не має. Також зазначає, що двічі звертався із заявою до Служби у справах дітей Одеської міської ради щодо встановлення нецільового використання коштів, але [PERSON] , двічі не надала згоди на проведення інспекційного відвідування. Позивач в судовому засіданні вимоги позову підтримав. Представник відповідачки адвокат Селюков П.В., в підготовчому засіданні вимоги позову не визнав та заявив клопотання про оголошення перерви в підготовчому засіданні у зв`язку із невчасним отриманням позову, та недостатнім часом для підготування відзиву . В судове засідання відповідачка та її представник не з`явилися про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином (а.с. 212, 213, 214). Від представника відповідачки адвоката Селюков П.В., надійшла заява про відкладення розгляду справи але розглянута не була, оскільки надійшла після закінчення розгляду справи, під час перебування головуючого у нарадчій кімнаті для ухвалення рішення у справі. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. В частині зменшення розміру аліментів, що стягуються за рішенням суду встановлено наступне. Судом встановлено, що рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 14.12.2020р., у справі №523/6790/19 з [PERSON] , на користь [PERSON] , стягнуто аліменти на утримання малолітньої доньки [PERSON] в розмірі 12 000,00грн. Постановою Одеського апеляційного суду від 20.07.2021р., рішення суду першої інстанції змінено та зменшено розмір аліментів, що мають стягуватися з платника до 8 000,00грн. 10.04.2023р.,приватним виконавцем Микитин Оксаною Степанівною відкрито виконавче провадження [NUMBER] щодо примусового стягнення аліментів з [PERSON] . Також встановлено, що 14.11.2023р., [PERSON] , звільнився з роботи де отримував дохід, а саме зі школи № 263 ім. Євгенія Коновальця, що підтверджується наказом про звільнення (а.с. 84). Згідно з ч. 1 ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 р., яка ратифікована постановою Верховної ради України від 27 лютого 1991 року № 789ХІІ (8912) та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Як було встановлено судом [PERSON] , на теперішній час не працює його матеріальне становище погіршилось внаслідок звільнення з роботи, що призводить до неможливості проводити виплату щомісячних аліментів у встановленому Постановою Одеського апеляційного суду розмірі. За правилами ст. 191 СК України, лише для стягнення аліментів встановлено час, з якого вони присуджуються, а зменшення розміру аліментів відбувається за загальними правилами, а саме з моменту набрання рішенням суду законної сили. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 СК України (ч. 2ст. 182 СК України) Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про те, що вимоги [PERSON] , в частині зменшення розміру аліментів, які стягуються з нього за рішенням суду обґрунтовані, підтверджені належними доказами, а тому підлягають задоволенню частково. При визначені суми розміру аліментів, які підлягають стягненню, суд виходить із того, що після ухвалення рішення в 2023 році матеріальний стан платника аліментів, у зв`язку із звільненням погіршився, але позивач не надав належного доказу щодо розміру заробітної плати яку він отримував за місцем роботи, тобто на скільки суттєво погіршився матеріальний стан, а тому суд вважає за можливе зменшити розмір аліментів з 8 000,00грн., до 5 000,00грн. В частині встановлення факту нецільового використання аліментів [PERSON] , встановлено наступне. Так встановлено, що рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 14.12.2020р., у справі №523/6790/19 з [PERSON] , на користь [PERSON] , стягнуто аліменти на утримання малолітньої доньки [PERSON] в розмірі 12 000,00грн. Постановою Одеського апеляційного суду від 20.07.2021р., рішення суду першої інстанції змінено та зменшено розмір аліментів, що мають стягуватися з платника до 8 000,00грн. 10.04.2023р.,приватним виконавцем Микитин Оксаною Степанівною відкрито виконавче провадження [NUMBER] щодо примусового стягнення аліментів з [PERSON] . Відповідно до квитанцій, та довідки державного виконавця про відсутність боргу зі сплати аліментів, наданих позивачем встановлено що [PERSON] , станом на 01.11.2023р., в повному обсязі, здійснив виплати по рішенню суду про стягнення аліментів. Також встановлено, що всі кошти зараховано на рахунок приватного виконавця Микитин О.С., (а.с. 65, 79). Крім того, судом встановлено, що до 28.09.2023р., [PERSON] , не отримано жодної гривні від перерахованих [PERSON] , на рахунок приватного виконавця коштів, та які (кошти) були повернуті приватним виконавцем платнику аліментів, що підтверджується ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 28.09.2023р. На час розгляду справи позивачем не надано жодного доказу про те, чи виконано рішення суду про зобов`язання виконавця перерахувати кошти чи перераховані кошти та в якому розмірі саме стягувачу [PERSON] , а не на рахунок виконавця. 12.05.2023р., та 04.10.2023р., [PERSON] , звернувся до органу опіки та піклування Пересипської (Суворовської) районної адміністрації Одеської міської ради, Служби у справах дітей Одеської міської ради з заявами про встановлення нецільового використання аліментів. З наданих зазначеними органами відповідей, вбачається ,що [PERSON] , не узгодила дату проведення інспекційного відвідування (а.с. 41-56). В Постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду, зроблено висновок, якщо з тих чи інших причин орган опіки та піклування не надав свій висновок у справі, ця обставина не означає неможливості розгляду справи та вирішення спору. Відповідно до ст. 19 СК України, у випадках, передбачених цим Кодексом, особа має право на попереднє звернення за захистом своїх сімейних прав та інтересів до органу опіки та піклування. Рішення органу опіки та піклування є обов`язковим до виконання, якщо протягом десяти днів від часу його винесення заінтересована особа не звернулася за захистом своїх прав або інтересів до суду, крім випадку, передбаченого частиною другою статті 170 цього Кодексу. Звернення за захистом до органу опіки та піклування не позбавляє особу права на звернення до суду. У разі звернення з позовом до суду орган опіки та піклування припиняє розгляд поданої йому заяви. При розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. В силу ст. 186 СК України, контроль за цільовим витрачанням аліментів здійснюється органом опіки та піклування у формі інспекційних відвідувань одержувача аліментів, порядок та періодичність здійснення яких визначаються центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері усиновлення та захисту прав дітей. За заявою платника аліментів (крім тих, які мають заборгованість зі сплати аліментів) інспекційні відвідування одержувача аліментів здійснюються органом опіки та піклування позапланово, але не більше одного разу на три місяці. У разі нецільового витрачання аліментів платник має право звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів або про внесення частини аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України. Пунктами 8 - 11 «Порядку здійснення органами опіки та піклування контролю за цільовим витрачанням аліментів на дитину» затвердженого Наказом Міністерства соціальної політики України від 15.11.2018р., № 1713 (далі Порядок) визначено, що у ході проведення інспекційного відвідування здійснюється обстеження умов проживання дитини з метою визначення рівня задоволення її індивідуальних потреб. При цьому береться до уваги розмір аліментів, що сплачуються на дитину. У разі якщо розмір аліментів, що сплачується на дитину, не перевищує розміру двох прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку (на кожну дитину), оцінюється рівень забезпечення базових потреб дитини, а саме: забезпечення харчуванням, необхідними ліками у разі потреби, одягом та взуттям відповідно до сезону, іграшками та іншими засобами для розвитку та навчання дитини відповідно до її віку. У разі якщо розмір аліментів складає понад два прожиткових мінімуми для дитини відповідного віку (на кожну дитину), підтвердженням цільового використання аліментів на дитину можуть бути: наявність облаштованих відповідними меблями та речами місць для сну та відпочинку дитини; її розвитку та навчання; приміщень для прийняття їжі та санітарно-гігієнічних потреб; обладнання для занять спортом; музичних інструментів; відвідування дитиною навчальних курсів, гуртків та секцій; відкриття на ім`я дитини банківського рахунку; витрати на оздоровлення та лікування дитини, придбання засобів реабілітації тощо. Під час проведення інспекційного відвідування звертається увага на зовнішній вигляд дитини, її загальний стан та самопочуття, інші ознаки, що можуть свідчити про неналежний рівень задоволення її індивідуальних потреб з урахуванням віку, статі, стану здоров`я, особливостей розвитку (хворобливий вигляд, невідповідність ваги та зросту віку дитини, занедбаність, відсутність продуктів харчування тощо). Пунктом 14 Порядку встановлено, що. чеки, квитанції, довідки та інші документи для підтвердження цільового використання коштів одержувач аліментів може надати виключно за власним бажанням та за умови їх наявності. Також виключно за власним бажанням одержувач аліментів може надати письмове пояснення щодо цільового використання аліментів, яке долучається до висновку за результатами проведення інспекційного відвідування. Отже, з аналізу зазначених норм права у сукупності, слід дійти висновку про те, що за відсутності письмового висновку органу опіки та піклування на позивача покладається обов`язок надання доказів на підтвердження того, що у дитини не має: в наявності облаштованих відповідними меблями та речами місць для сну та відпочинку дитини; її розвитку та навчання; приміщень для прийняття їжі та санітарно-гігієнічних потреб; обладнання для занять спортом; музичних інструментів; відвідування дитиною навчальних курсів, гуртків та секцій; витрат на оздоровлення та лікування дитини, придбання засобів реабілітації (в разі потреби) тощо. Суд не приймає до уваги та критично ставиться до вимог викладених в заявах [PERSON] , до органу опіки та піклування та до Служби у справах дітей, оскільки чинне законодавство не передбачає обов`язку збирання чеків (квитанцій) отримувачем аліментів та їх надання, а також не передбачає включення платника аліментів до складу комісії для проведення інспекційного відвідування. На підставі фактів встановлених в судовому засіданні, суд приходить до висновку про те, що вимога позову про встановлення факту нецільового використання аліментів задоволенню не підлягає, оскільки позивачем не доведено навіть факту отримання [PERSON] , аліментів від [PERSON] , а також не доведено та ненадано жодного доказу про те, що дитина не має неналежних умов проживання. Отже, враховуючи те, що у ході проведення інспекційного відвідування здійснюється обстеження умов проживання дитини з метою визначення рівня задоволення її індивідуальних потреб, то саме з таких підстав суд відмовив [PERSON] , в ознайомлені та у приєднанні до справи витребуваних судом виписок про рух коштів на банківських рахунках відкритих на ім`я [PERSON] , оскільки доказуванню у виниклих правовідносинах підлягають - умови проживання дитини з метою визначення рівня задоволення її індивідуальних потреб, а не рух коштів на рахунках отримувача аліментів. Крім того, відмовляючи позивачу у доступі до банківських рахунків відповідачки, суд керувався вимогами національного законодавства та Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. Відповідно до ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. В силу ч. 2 ст. 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Частиною другою ст. 1 Закону України «Про банки і банківську діяльність» (далі Закон) визначено, що метою цього Закону є правове забезпечення захисту законних інтересів вкладників та інших клієнтів банків, сталого розвитку і стабільності банківської системи, а також створення сприятливих умов для розвитку економіки України і належного конкурентного середовища на фінансовому ринку. Статтею 60 Закону визначено, що інформація щодо діяльності та фінансового стану клієнта, яка стала відомою банку у процесі обслуговування клієнта та взаємовідносин з ним або стала відомою третім особам при наданні послуг банку або виконанні функцій, визначених законом, а також визначена у цій статті інформація про банк є банківською таємницею. Банківською таємницею є: - відомості про банківські рахунки клієнтів, у тому числі кореспондентські рахунки банків у Національному банку України; - інформація про операції, проведені на користь чи за дорученням клієнта, вчинені ним правочини. Відповідно до ст. 32 Конституції України, ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією України. Не допускається збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини. Стаття 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі Конвенція) наголошує, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) неодноразово в своїх рішеннях («Дубецька та інші проти України»; «Савіни проти України»; «Котій проти України», «Пантелеєнко проти України», «Мамчур проти України» та інші) наголошував про розумне співвідношення пропорційності між засобами, використаними органами влади для досягнення заявленої законної мети, і захистом права заявника на мирне володіння своїм майном. Необхідний баланс не буде досягнутий, якщо відповідна особа була змушена нести індивідуальний і надмірний тягар. При перевірці пропорційності втручання Суд також повинен приділяти особливу увагу таким факторам, як ступінь втрати вигод, наявність елементу вибору та чи існує «нагальна суспільна потреба» В даному випадку судом встановлено, що розкриття банківської таємниці третім особам, щодо руху коштів на рахунках [PERSON] , є втручанням яке не пропорційне легітимній меті, тобто не встановлено справедливого балансу інтересів, спосіб втручання не є найменш обтяжливим для особи, наявний надмірний тягар, процес прийняття рішення не здатний забезпечити належний захист інтересів (аргументи, що виправдовують втручання, не є «відповідними та достатніми»). Обов`язково мають бути встановлені: Межі допустимого втручання (трискладовий тест): - наявність правових підстав (виключно в порядку, встановленому законом); - наявність легітимної мети для застосування втручання (обмежень); - пропорційність (забезпечення справедливої рівноваги між інтересами суспільства та необхідністю додержання фундаментальних прав окремої особи). Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно задоволеним вимогам в сумі 1 073,60 грн. З іншими вимогами або з інших підстав [PERSON] , до суду не звертався.

Outcome: partial