Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-26 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] та просив визначити йому, [PERSON] , додатковий строк тривалістю два місяці, з дня набрання законної сили рішенням суду, для подання заяви про прийняття спадщини, що відкрилася після смерті матері, [PERSON] , яка померла [INFO] в с. Ілляшівка Гайсинського району Вінницької області. Свої вимоги позивач мотивує тим, що [INFO] померла його мати [PERSON] в с. Ілляшівка Гайсинського району Вінницької області, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 06.07.2020. Після смерті матері відкрилася спадщина також і на належну їй на праві приватної власності земельну ділянку. За життя мати [PERSON] заповіту не склала. Крім позивача спадкоємцем є його сестра [PERSON] , яка звернулася до нотаріальної нотаріуса із заявою про прийняття спадщини. У зв`язку з чим нотаріус надіслав позивачу повідомлення та зазначив, що [PERSON] має також подати заяву про прийняття спадщини, або звернутися до суду із заявою про продовження строку для прийняття спадщини. Родинний зв`язок з матір`ю підтверджено свідоцтвом про народження позивача, у якому в графі мати записана [PERSON] . Шестимісячний строк для прийняття спадщини після померлої матері [PERSON] закінчився 03 січня 2021 року. У встановлений законом шестимісячний строк позивач не звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини у зв`язку з тим, що: 1) після смерті матері позивач із сестрою мали намір добровільно поділити спадкове майно, тому позивач і не звертався до нотаріуса і сподівався на її чесність; 2) запроваджено на території України карантин у зв`язку з пандемією гострої респіраторної хвороби COVSD-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2; 3) запроваджено у 2022 році на території України воєнний стан внаслідок збройної агресії РФ; 4) через юридичну неосвідченість не усвідомлював, що законом для прийняття спадщини встановлений строк у шість місяців, який відкривається з часу відкриття спадщини; 5) усвідомлення страху за своє життя та життя своїх близьких, моральне пригнічення призвело до панічних насторіїв. Позивач стверджує, що він не розумів різниці між поняттями "прийняття спадщини" та "оформлення спадщини". З цих підстав позивач вважає, що пропустив строк для прийняття спадщини з поважних причин. Позивач зазначає, що незадоволення його прохання щодо визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини зумовить перехід права власності на спадкове майно до відповідача. Ухвалою суду від 19 березня 2024 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. 05 квітня 2024 року від представника відповідача [PERSON] - адвоката Довганя О. О. надійшов відзив на позов в порядку ст. 178 ЦПК України. Сторона відповідача у відзиві просить відмовити у задоволенні вимог [PERSON] до [PERSON] про визначення додаткового строку для прийняття спадщини. В обгрунтування відзиву посилається на те, що [INFO] померла [PERSON] , яка була матір`ю позивача та відповідача. Після смерті матері відповідач у встановлений законом строк спадщину після смерті матері прийняла, шляхом подання заяви про прийняття спадщини. Крім цього, за життя 27.09.2019 [PERSON] у Ілляшівській сільській раді Тростянецького району Вінницької області, склала заповіт на ім`я своєї дочки, тобто відповідача у справі [PERSON] . Зазначеним заповітом [PERSON] на випадок своєї смерті визначила, що заповідає [PERSON] все належне їй на день смерті рухоме і нерухоме майно де б воно не було і з чого б воно не складалося, а також все те на що вона за законом матиме право. Таким чином, враховуючи, що відповідач прийняла спадщину, згідно із заповітом їй належить все майно спадкодавиці, та має намір реалізувати свої спадкові права в повному обсязі, навіть в разі теоретично можливого задоволення позовних вимог [PERSON] про визначення йому додаткового строку про прийняття спадщини таке рішення не породжуватиме для нього жодних правових наслідків, тому на думку відповідача позивач обрав не правильний спосіб захисту, що є підставою для відмови в задоволенні позову. Щодо безпосередньо суті позовних вмиог і обставин, які зазначаються як підстави для поновлення строку для прийняття спадщини сторона відповідача зазначає, що жоден із зазначених позивачем документів не містить даних, що підтверджують обгрунтованість вимог позивача та поважність пропуску строку для прийняття спадщини. На думку відповідача жодне із вказаних позивачем тверджень (запровадження на території України карантину, дії воєнного стану, юридичну необізнаність та страх за життя і здоров`я) не свідчать про існування у позивача обставин, які були непереборними і реально перешкоджали йому звернутися із заявою про прийняття спадщини. Так, позивач міг надіслати зазначену заяву поштою, посвідчивши справжність свого підпису у сільській раді, старостинському окрузі, діяти не особисто, а через представника, звернутися за юридичною консультацією з питань спадкування, в тому числі онлайн, замовити у поштових компаніях адресний забір поштового відправлення, натомість він жодних дій не вчиняв, а наразі посилається за страх за своє життя і здоров`я, що ніяк не обгрунтовує його бездіяльність. Водночас у позовній заяві позивач жодним чином не заперечує свою обізнаність щодо необхідності звернення до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини в шестимісячний строк з моменту смерті спадкодавця, але посилається на карантин, воєнний стан, юридичну необізнаність, страх за життя і здоров`я, що на думку сторони відповідача свідчить про відсутність підстав для поновлення строку для прийняття спадщини. Відповідь на відзив до суду не надходила. Ухвалою суду від 07 травня 2024 року постановлено закрити підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті на 10 годину 00 хвилин 27 травня 2024 року. До початку судового засідання від позивача до суду надійшла заява про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує, просить задовольнити. Від представника відповідача до початку судового засідання надійшла заява про розгляд справи без участі відповідача та її представника, проти задоволення позову заперечують, у задоволенні позовних вимог просив відмовити у повному обсязі. Відповідно до ч. 2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі, якщо відповідно до положень цього\~Кодексу, розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов переконання, що у задоволенні позовних вимог варто відмовити з наступних підстав. Відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно із частиною першою статті 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. В ході розгляду справи судом було встановлено, що [PERSON] померла [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] (а.с. 5). [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] є рідними братом і сестрою, їхня матір [PERSON] , що підтверджується, зокрема свідоцтвом про народження серії [NUMBER] (а.с. 7) та не заперечується сторонами. На час відкриття спадщини [PERSON] , зокрема, належала на праві власності земельна ділянка площею 1,8131 га, цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що підтверджується копією Державного акта ЯЗ №450096 (а.с. 8). За життя [PERSON] скла заповіт на ім`я дочки - [PERSON] , який посвідчений [PERSON] секретарем Ілляшівської сільської ради Тростянецького району Вінницької області 27.09.2019, зареєстрований у реєстрі за №62, на все майно, рухоме і нерухоме, де б воно не знаходилося і з чого б воно не складалося, у тому числі все те, що належить їй на день смерті і взагалі все те, на що за законом матиме право (а.с. 26). Після смерті [PERSON] ( [INFO] ) відкрито спрадкову справу №379/2020, що підтверджується витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі за №62954001 від 18.12.2020 (а.с. 27). Як випливає зі змісту позовної заяви, у зв`язку із заявою [PERSON] про прийняття спадщини, нотаріус надіслав [PERSON] повідомлення та зазначив, що він має право також подати заяву про прийняття спадщини, або звернутися до суду із заявою про продовження строку для прийняття спадщини. Спадкоємиць [PERSON] отримав лист Другої тростянецької державної нотаріальної контори від 13.02.2024 №33/02-14, про те, що після смерті гр. [PERSON] , померлої [INFO] , була заведена спадкова справа за №379/2020 від 18.12.2020. У своїй заяві, крім себе, спадкоємецть вказує [PERSON] . Однак, до шести місяців з дня смерті [PERSON] , [PERSON] не звернувся в нотаріальну контору із заявою про прийняття спадщини в строк передбачений законом для прийняття спадщини (п.1 ст. 1270 Цивільного кодексу України), йому запропоновано: 1) надати в Тростянецьку державну нотаріальну контору довідку про те, що [PERSON] був прописаний і проживав безпосередньо перед смертю матері разом; 2) якщо [PERSON] є недієздатна, обмежена в дієздатності особа - надати відповідні документи, що підтверджують ці факти. Оскільки до Тростянецької державної нотаріальної контори [PERSON] не надав зазначених доказів, вони мають підстави вважати [PERSON] таким, що пропустив строк для прийняття спадщини та роз`яснено порядок та строки звернення до нотаріальної контори (а.с. 6). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 ЦК України). Згідно зі\~статтею 1233 ЦК України\~заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Статтею 1223 ЦК України\~встановлено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини; спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою; для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті\~1220,\~1222,\~1270 ЦК України). Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (частина перша\~статті 1269 ЦК України). Матеріали справи не містять доказів звернення позивача із заявою до нотаріуса про прийняття спадщини після смерті своєї матері [PERSON] , померлої [INFO] . Не містять матеріали справи і постанови нотаріуса про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину, у зв`язку із тим, що ним пропущено шестимісячний строк для подачі заяви про прийняття спадщини, а також не пред`явлено докази про постійне проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини за однією адресою. В свою чергу, як зазначалось вище спадкова справа після смерті [PERSON] заведена 18.12.2020 (а.с. 27). Відповідно до пункту 24 Постанови Пленум Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування»\~особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої\~статті 1272 ЦК України. Відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Правила ч. 3 ст. 1272 ЦК України\~про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини суд визнав поважними. Такий правовий висновок висловлений Верховним Судом України у постанові від 23 серпня 2017 року №6-1320цс17. Як на підставу для задоволення позовних вимог, позивач у позовній заяві вказує, що шестимісячний строк для прийняття спадщини він пропустив з поважних причин, оскільки після смерті матері позивач із сестрою (відповідачем) мали намір добровільно поділити спадкове майно, тому позивач і не звертався до нотаріуса і сподівався на її чесність; запроваджено на території України карантин у зв`язку з пандемією гострої респіраторної хвороби COVSD-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2; запроваджено у 2022 році на території України воєнний стан внаслідок збройної агресії РФ; через юридичну неосвідченість не усвідомлював, що законом для прийняття спадщини встановлений строк у шість місяців, який відкривається з часу відкриття спадщини; усвідомлення страху за своє життя та життя своїх бллизьких, моральне пригнічення призвело до панічних насторіїв. Тобто позиція позивача в даному випадку, як на підставу для задоволення позовних вимог, зводиться до того, що він сподавався на чесність сестри, карантин, воєнний стан, юридичну неосвідченість та страх за своє життя і здоров`я. Також він вказує, що пропустив строк для прийняття спадщини з поважних причин. У частині третій статті 12, частинах першій, п`ятій, шостій\~статті 81 ЦПК України\~визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи, і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Вирішуючи питання поважності причин пропуску шестимісячного строку, визначеного\~статтею 1270 ЦК України\~для прийняття спадщини, суд має враховувати, що такі причини визначаються в кожному конкретному випадку з огляду на обставини справи. Відповідно до роз`яснень, даних у п.24\~постанови Пленум Верховного Суду України №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. Водночас необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: 1) тривала хвороба спадкоємців; 2) велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; 3) складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; 4) перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; 5) необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо. Тобто, перелік підстав для визначення додаткового строку на прийняття спадщини, не є вичерпним. Разом з тим, судом не можуть бути визнані поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна, похилий вік, непрацездатність, встановлення судом факту, що має юридичне значення для прийняття спадщини (наприклад, встановлення факту проживання однією сім`єю), невизначеність між спадкоємцями хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови. Якщо у спадкоємця перешкод для подання заяви не було, а він не скористався правом на прийняття спадщини, то правові підстави для визначення додаткового строку для прийняття спадщини відсутні. Аналогічний правовий висновок зроблено у постанові Верховного Суду від 22 травня 2019 року у справі №351/2403/17, постанові Верховного Суду України від 14 вересня 2016 року у справі № 6-1215цс16. Подібний висновок викладений Верховним Судом у постанові від 17 березня 2021 року у справі № 638/17145/17 (провадження № 61-17764св20). Отже, практика суду касаційної інстанції у цій категорії справ є сталою та незмінною. Тобто, наведені позивачем обставини, не є поважними причинами пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини. Крім того, у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 травня 2022 року у справі №459/2973/18 (провадження №61-12504св21) зазначено, що: «поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Правила частини третьої статті 1272 ЦК Українипро надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними. Такий правовий висновок висловлений Верховним Судом України у постанові від 23 серпня 2017 року №6-1320цс17, а також у постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду: від 17 жовтня 2019 року у справі №766/14595/16 (провадження №61-6700св19), від 30 січня 2020 року у справі №487/2375/18 (провадження №61-10136св19), від 31 січня 2020 року у справі №450/1383/18 (провадження №61-21447св19). Як зазначалось вище тлумачення частини третьої статті 1272 ЦК України свідчать про те, що до поважних причин пропуску строку для прийняття спадщини мають відноситися причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця щодо подачі заяви про прийняття спадщини. Таким чином, обставини, на які посилається позивач, що на його думку були об`єктивні та становили істотні труднощі для прийняття спадщини, суд вважає непереконливими, оскільки позивач не був позбавлений можливості у строк, встановлений законом для прийняття спадщини, подати заяву про прийняття спадщини до державної нотаріальної контори за місцем свого проживання. Разом з тим суд враховує, що позивач не надав доказів звернення із заявою про прийняття спадщини, відразу, як відпали причини неможливості такого подання раніше. Більш того з листа адресованого позивачу 13.02.2024 Другою тростянецькою державною нотаріальною конторою випливає, що із відповідною заявою до нотаріуса Максимчак В. І. не звертався взагалі. З наданих позивачем до матеріалів справи доказів, судом не встановлено наявності об`єктивних, непереборних, істотних труднощів для подання у межах шестимісячного строку після смерті його матері [PERSON] , яка померла [INFO] \~подання до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини. Якщо ж у спадкоємця перешкод для подання заяви не було, а він не скористався правом на прийняття спадщини через відсутність інформації про смерть спадкодавця, незнання приписів закону тощо, то немає правових підстав для визначення додаткового строку для прийняття спадщини. Такі правові висновки викладено у постановах Верховного Суду України від 04 листопада 2015 року у справі №6-1486цс15 та від 23 серпня 2017 року у справі №6-1320цс17, а також у постановах Верховного Суду від 17 жовтня 2019 року у справі №766/14595/16 (провадження №61-6700св19), від 30 січня 2020 року у справі №487/2375/18 (провадження №61-10136св19), від 31 січня 2020 року у справі №450/1383/18 (провадження №61-21447св19), від 07 грудня 2023 року у справі №548/2415/21 (провадження №61-6134св23). Оцінка поважності причин пропуску строку звернення із заявою про прийняття спадщини повинна передусім стосуватися періоду часу від моменту відкриття спадщини й до спливу шестимісячного строку, встановленого законом для її прийняття. Саме протягом цього періоду мають існувати об`єктивні та істотні перешкоди для прийняття спадщини. Інші періоди досліджуються, якщо ці перешкоди почали існувати протягом згаданого шестимісячного строку та тривали до моменту звернення до нотаріуса або до суду. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України). Отже, позивач не довів існування об`єктивних та непереборних перешкод на вчинення ним своєчасних дій щодо прийняття спадщини після смерті матері, як в шестимісячний строк з моменту відкриття спадщина, так і на час розгляду справи в суді. Суд вважає, що позивач не надав належних, допустимих та достатніх доказів на підтвердження доводів про те, що під час карантину та воєнного стану не мав можливості подати відповідно заяву поштою в паперовому чи в електронному виді або через відповідного представника. Саме лише посилання на страх за життя і здоров`я не є поважною причиною пропуску строку для подання спадкоємцем заяви про прийняття спадщини, яка унеможливила чи в інший спосіб перешкодила йому вчасно здійснити таку дію. Процедура подання заяви про прийняття спадщини визначена пунктом 3 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року №296/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за №282/20595 (далі - Порядок №296/5), відповідно до пункту 3.5 глави 10 якого якщо заява, на якій справжність підпису спадкоємця не засвідчена, надійшла поштою, вона приймається нотаріусом, заводиться спадкова справа, а спадкоємцю повідомляється про заведення спадкової справи та необхідність надіслати заяву, оформлену належним способом (справжність підпису на таких заявах має бути нотаріально засвідченою), або особисто прибути до нотаріуса за місцем відкриття спадщини. У постанові від 13 квітня 2023 року у справі №607/13549/21 (провадження №61-562св23) Верховний Суд виснував, що в екстрених випадках, коли існує ризик пропущення строку для прийняття спадщини, спадкоємець має право направити нотаріусу за місцем відкриття спадщини електронне повідомлення (аналог телеграми), в якому зазначити про прийняття спадщини, що узгоджується з пунктом 2.1 глави 10 Порядку №296/5. Таким чином законодавство України передбачає альтернативні варіанти процедури прийняття спадщини, що спрощує процес реалізації прав спадкоємців. Отже, позивач не був позбавлений можливості звернутися із відповідною заявою про прийняття спадщини до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини через засоби поштового чи електронного зв`язку. Доказів, які б свідчили про наявність перешкод для подання такої заяви, позивач до суду не подав. Позивач в позовній заяві навів обставини, які, за його твердженням, зумовили пропуск строку для прийняття спадщини, зокрема, юридичну необізнаність. Однак юридична необізнаність спадкоємця не є об`єктивними та непереборними труднощами, з якими закон пов`язує поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини. Враховуючи, що тривалість пропуску строку для прийняття спадщини становить понад три роки, а також встановлені обставини, суд вважає що позивач не довів існування об`єктивних та неподоланних перешкод для прийняття спадщини у встановлений законом строк, а отже, не довів, що пропуск строку відбувся з поважних причин. Безпідставне надання додаткового строку для прийняття спадщини є порушенням правової визначеності як елемента верховенства права та є незаконним втручанням у права спадкоємців, які прийняли спадщину. З огляду на вищевикладене, оскільки підстави, на які посилається позивач, з урахуванням зазначених вище норм права та релевантної практики Верховного Суду, не є об`єктивними, непереборними, істотними труднощами, які перешкоджали йому у встановлений законом строк звернутися до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини у порядку, визначеному статтею 1272 ЦК України, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову. Варто також зазначити, що заявляючи вимоги про визначення додаткового строку для прийняття спадщини [PERSON] не надав доказів звернення до нотаріальної контори із відповідною заявою про прийняття спадщини, отже, звернення до суду із вказаними вимогами є передчасними, оскільки позивачем не реалізовано його право на прийняття спадщини на підставі ч. 1 ст. 1269 ЦК України. Водночас суд враховує свободу заповіту як фундаментальний принцип спадкового права, що відповідає практиці Верховного Суду у подібних правовідносинах, а саме: в постановах від 12 вересня 2018 року у справі №484/3221/17 (провадження№61-22510св18), від 10 січня 2019 року у справі №263/1221/17 (провадження №61-18261св18), від 25 березня 2020 року у справі №642/2539/18-ц (провадження №61-5609св19). Як зазначено вище відповідно до заповіту складеного за життя [PERSON] , остання заповіла все своє майно дочці, а саме відповідачу - [PERSON] . Натомість у позовній заяві позивач стверджує, що за життя мати [PERSON] заповіту не склала. Європейськийсуд з прав людини вказав, що пункт першийстатті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свободзобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування , що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, №63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року). Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, у зв`язку із відмовою в задоволенні позову, згідно із ч. 1 ст. 141 ЦПК України, витрати зі сплати судового збору покладаються на позивача.

Outcome: dismissed