Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-16 00:00:00

\~ \~ \~ \~У березні 2024 року через систему «Електронний суд» до Красноармійського міськрайонного суду Донецької області надійшла позовна заява [PERSON] до Державного підприємства «Вугільна компанія «Краснолиманська» (далі ДП «ВК «Краснолиманська») про стягнення заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. \~ \~ \~ \~В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що перебувала у трудових відносинах з відповідачем з 17.04.2012 по 11.01.2024, звільнена за власним бажанням у зв`язку з невиконанням роботодавцем законодавства про працю на підставі ч.3 ст.38 КЗпП України. При звільненні їй не були сплачені суми, які повинні бути їй виплачені при розрахунку. На підставі наведеного просила стягнути з відповідача на свою користь заборгованість по заробітній платі та середній заробіток за час затримки виплати сум, що належать їй при звільненні, відшкодувати витрати на правничу допомогу (а.с.2-3). Ухвалою судді Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 18 березня 2024 року відкрито провадження у справі; розгляд справи вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін; визначено строк для подання відповідачем відзиву на позов п`ятнадцять днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі (а.с.14). \~ \~ \~ \~У встановлений судом строк відповідач надав відзив, в якому позовні вимоги щодо стягнення заборгованості з оплати праці визнав у розмірі 19988,12 грн, що підтверджується довідкою № 01/11-80/10 від 19.04.2024, яка додається до відзиву (суми зазначені після обов`язкових утримань до сплати, тобто вже з утриманням підприємством з цих сум обов`язкових податків та зборів). \~ \~ \~ \~Вимоги про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не містять чітких визначень, а також не відповідають нормам діючого законодавства України в частині недотримання ст.117 КЗпП України, а тому не підлягають задоволенню. \~ \~ \~ \~У зв`язку з тим, що вимоги позивача щодо стягнення заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні підлягають частковому задоволенню, тому не має законних підстав для стягнення з відповідача на користь позивача сплаченого ним судового збору у повному обсязі. Зазначену суму слід розподілити між сторонами пропорційно розміру задоволених вимог. \~ \~ \~ \~ На підтвердження доводів щодо понесення витрат, передбачених на правову допомогу, позивачем не додано жодного підтверджуючого документу (договору, чеку про сплату тощо), не додано жодного розрахунку таких витрат (а.с.16-19). Проаналізувавши позовні вимоги і заперечення проти позову, викладені у відзиві на позовну заяву, оцінивши письмові докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наданих сторонами письмових доказів, суд доходить наступних висновків. Позивач перебувала у трудових відносинах з ДП «ВК «Краснолиманська» з 17 квітня 2012 року по 11 січня 2024 року, працюючи прибиральником виробничих приміщень, контролером КПП, звільнена у зв`язку з невиконанням власником законодавства про працю згідно з ч.3 ст.38 КЗпП України (а.с.7-8). Конституцією України гарантується право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Згідно зі ст.94 КЗпП України, ст.1 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства, установи, організації і максимальним розміром не обмежується. Відповідно до ст.115 КЗпП України, ст.24 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. У разі коли день виплати заробітної плати збігається з вихідним, святковим або неробочим днем, заробітна плата виплачується напередодні. Розмір заробітної плати за першу половину місяця визначається колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не менше оплати за фактично відпрацьований час з розрахунку тарифної ставки (посадового окладу) працівника. Заробітна плата працівникам за весь час щорічної відпустки виплачується до початку відпустки, якщо інше не передбачено трудовим або колективним договором. Частина 1 ст.47 КЗпП України зобов`язує роботодавця у день звільнення видати працівникові копію наказу (розпорядження) про звільнення, письмове повідомлення про нараховані та виплачені йому суми при звільненні (стаття 116) та провести з ним розрахунок у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, а також на вимогу працівника внести належні записи про звільнення до трудової книжки, що зберігається у працівника. Згідно з ч.1 ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати. У разі спору про розмір сум, нарахованих працівникові при звільненні, роботодавець у будь-якому разі повинен у визначений цією статтею строк виплатити не оспорювану ним суму (ч.2 ст.116 ЦПК України). Статтею 117 КЗпП України передбачено відповідальність за затримку розрахунку при звільненні. Так, у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців (ч.1); при наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника; якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті (ч.2). Як зазначено у п.20 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» № 13 від 24.12.1999, установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутність в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Згідно з довідкою ДП «ВК «Краснолиманська» № 01/11-80/10 від 19.04.2024 відповідач має перед [PERSON] заборгованість з виплати заробітної плати, яка складає: січень 2020 року 2728,11 грн, лютий 2020 року - 2909,02 грн, березень 2020 року 3758,75 грн, квітень 2020 року 4242,36 грн, травень 2021 року 1,42 грн, червень 2021 року 0,22 грн, березень 2022 року 410,03 грн, січень 2024 року 5938,21 грн (компенсація за невикористану відпустку), усього 19988,12 грн (суми заборгованості з виплати заробітної плати вказані після утримання обов`язкових податків та зборів) (а.с.22). За таких обставин, суд доходить висновку, що право позивача на отримання заробітної плати було порушено відповідачем і підлягає захисту судом шляхом стягнення заборгованості по заробітній платі за період: січень 2020 року квітень 2020 року, травень 2021 року червень 2021 року, березень 2022 року та січень 2024 року в сумі 19988,12 грн без утримання податків та інших обов`язкових платежів. У відповідності до п.2 ч.1 ст.430 ЦПК України рішення суду про присудження працівникові виплати заробітної плати підлягає негайному виконанню в межах заробітної плати за один місяць - січень 2024 року в сумі 5938,21 грн. Вимоги про повний розрахунок позивач заявила позивачу у заяві про звільнення її з роботи за власним бажанням з 11 січня 2024 року від 10 січня 2024 року, що підтверджується копію відповідної заяви та наказом ДП «ВК «Краснолиманська» від 25.01.2024 № 103/к «Про звільнення» (а.с.10). Згідно з довідкою ДП ВК «Краснолиманська» № 01/11-80/11 від 19.04.2024 середньоденний заробіток [PERSON] на момент звільнення 11.01.2024 склав 233,60 грн (а.с.23). \~ \~ \~ \~Таким чином, позивач має право на відшкодування їй середнього заробітку за час затримки розрахунку за період з 11 січня 2024 року по 16 травня 2024 року в сумі 21257,60 грн (233,60 грн х 91 день), де 233,60 грн - середньоденний заробіток позивача, 91 - кількість робочих днів затримки розрахунку. Згідно з ч.1 ст.141 ЦПК України сплачений позивачем судовий збір в сумі 968,96 грн необхідно покласти на відповідача пропорційно розміру задоволених вимог (а.с.1). Згідно з ч.6 ст.141 ЦПК України у зв`язку з тим, що позивач відповідно до п.1 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях, з відповідача підлягає стягненню судовий збір в дохід держави в розмірі задоволених позовних вимог в сумі 968,96 грн. Витрати на професійну правничу допомогу відшкодуванню позивачу не підлягають, оскільки не підтверджені документально. \~ \~ \~ \~Відповідно до ст.ст.47, 94, 115-117 КЗпП України, ст.ст.1, 24 Закону України «Про оплату праці»,

Outcome: approved