Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-09 00:00:00

До Слов`янського міськрайонного суду Донецької області звернувся позивач з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав, обґрунтувавши свої позовні вимоги тим, що Указом Президента України від 11.06.2022 № 406/2022 «Про утворення військової адміністрації» утворено Лисичанську міську військову адміністрацію Сєвєродонецького району Луганської області. Відповідно до розпорядження ВССУ від 02.09.2014 «Про визначення територіальної підсудності справ» було змінено територіальну підсудність судових справ, підсудних розташованим у районі проведення антитерористичної операції місцевим загальним судам. Справи, підсудні місцевим районним у містах судам м. Горлівки, було передано для забезпечення розгляду Слов`янському міськрайонному суду Донецької області. У зв`язку із тим, що [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , позовну заяву направлено у Слов`янський міськрайонний суд Донецької області. Через відсутність у дітей цивільної процесуальної дієздатності вони не мають змоги самостійно захистити свої порушені права в суді, тому цей обов`язок покладається на відповідні державні органи та батьків (опікунів, піклувальників) дитини. Громадянка [PERSON] є матір`ю малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , батьком малолітньої дитини [PERSON] записаний [PERSON] , відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України. Батьком малолітньої дитини [PERSON] записаний [PERSON] , відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України. Відповідачка написала заяву про тимчасове влаштування дітей до Луганського обласного будинку дитини № 2 у зв`язку зі складними життєвими обставинами. Вона була ознайомлена, що у разі необґрунтованої відмови забрати дітей з Луганського обласного будинку дитини № 2 у визначений строк, а також відмови від участі у їхньому вихованні і утриманні без поважних причин, вона може бути позбавлена батьківських прав. Розпорядженнями керівника Сєвєродонецької міської військово-цивільної адміністрації від 23.06.2021 № 1018, № 1019 малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] тимчасово влаштовано до Луганського обласного будинку дитини № 2. Дівчата дорослішають, їм необхідно мати теплу родину, люблячих батьків, відчувати турботу та піклування, але нажаль, їх дитинство проходить без цього, тому що відсутні правові підстави усиновлення (удочеріння), не має змоги потрапити на виховання до родини. Орган опіки та піклування Лисичанської міської військово-цивільної адміністрації Сєвєродонецького району Луганської області вважає, що у цьому випадку порушуються права дітей на виховання у сім`ї. Малолітні діти [PERSON] та [PERSON] з 25.06.2021 року по теперішній час перебувають в Луганському обласному будинку дитини № 2. Відповідно до листа адміністрації ЛОДБ №2 від 14.09.2023 № 107 мати [PERSON] дітей не відвідувала, не телефонувала, станом розвитку та здоров`ям дітей не цікавилася, матеріальної допомоги не надавала. У лютому 2022 року Луганський обласний дитячий будинок №2 був евакуйований до м. Львова, з травня 2022 малолітні діти [PERSON] та [PERSON] разом з іншими вихованцями та співробітниками перебувають в Республіці Словенія, за адресою: 6258, м. Документ сформований в системі «Електронний суд» 15.10.2023 6 Престранек, [ADDRESS] . Вважають, що [PERSON] в період бойових дій не виїхала з міста Лисичанська, і можливо, продовжує проживати в місті, яке перебуває в тимчасовій окупації. Перевірити, чи не загинула вона в наслідок бойових дій наразі немає можливості. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою та допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Просять суд, позбавити батьківських прав [PERSON] у відношенні малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та передати дітей органу опіки та піклування Лисичанської міської військово-цивільної адміністрації Сєвєродонецького району Луганської області до встановлення опіки над ними. В судове засідання представник позивача не з`явився, про дату, час та місце розгляд справи повідомлялась належним чином, проте надав суду заяву про розгляд справи за відсутністю їх представника, позовні вимоги підтримують, наполягають на задоволені позову у повному обсязі. У судовому засіданні відповідач [PERSON] позовні вимоги не визнала, просивла відмовити у їх задоволенні. Суду пояснила, що у неї було складна життєва ситуація, через що вона звернулась до органу опіки, щоб тимчасово влаштувати дітей. Потім покращила свої умови проживання, але почалась війна та дітей вивезли. На теперішній час умови для проживання дітей придатні і вона бажає забрати дітей до себе. Просить суд відмовити позивачу у задоволенні позовних вимоги. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Зі Свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] вбачається, що [PERSON] , [INFO] уклала шлюб з [PERSON] та змінила прізвище на « [PERSON] », актовий запис № 520. Відповідно до Акту про обстеження умов проживання від 21.03.2024 року складеного головним спеціалістом служби у справах дітей виконкомом Центрально-Міської районної у Кривому Розі ради Дніпропетровської області [PERSON] та [PERSON] проведено обстеження умов проживання за адресою: [ADDRESS] . Житло у задовільному стані розміщено на 1 поверсі 1 поверхового будинку, складається з 2 кімнат. Для виховання та розвитку дітей створено такі умови: відокремлена велика кімната, де є двоспальний розкладний диван, шафа. Дитячі речі для дітей за віком будуть придбані після повернення дітей у родину. Стаття 150 Сімейного Кодексу України встановлює обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини та говорить про те, що батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов`язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя. Відповідно до ст. 164 Сімейного Кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони не забрали дитину з пологового будинку або іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявили щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п. 16 своєї Постанови № 3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання, не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Відповідно до п. 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з рахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи, відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Пунктом 15 наведеної Постанови визначено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Статтею 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ передбачено, що, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Європейський суд з прав людини у справі «Савіни проти України» (заява від 18 грудня 2008 року № 39948/06) вказує, що право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції. У рішенні від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України» (заява № 31111/04) суд наголосив, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Згідно з положеннями статей 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доведення обставин свідомого, умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, які можуть бути підставою позбавлення останнього батьківських прав, покладено на позивача. При вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні матір`ю обов`язків по вихованню, а також встановити, що вона ухиляється від їх виконання свідомо, тобто, що вона систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжує не виконувати свої батьківські обов`язки. Позбавлення батьківських прав відноситься до крайньої міри відповідальності, а це означає, що застосовується ця міра судом тоді, коли всі інші засоби впливу виявилися безрезультатними. Ухиленням від виконання обов`язків по вихованню дитини, як підстава позбавлення батьківських прав, передбачена положеннями п.2. ч.1 ст.164 СК України, може бути лише винна поведінка особи, свідоме нехтування нею своїми батьківськими обов`язками. Відповідні докази умисного ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідача відносно своїх доньок в матеріалах справи відсутні. В судовому засіданні встановлено, що відповідач бажає виконувати батьківські обов`язки, на даний час життєва ситуація у відповідача покращилась, вона має можливість піклуватись про дітей, надавати їм належний догляд та бажає, щоб діти повернулись в сім`ю. Позивачем не доведено, що поведінка відповідача відносно її дітей є свідомим нехтуванням своїми батьківськими обов`язками. Відповідно до ст.3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року (далі - Декларація), у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю (батьком). За таких обставин, суд прийшов до висновку, що позбавлення батьківських прав відповідача, не забезпечуватиме інтересів самих дітей. Позивач не довів та не надав суду доказів, в чому полягає захист інтересів дитини шляхом позбавлення їх матері по відношенню до них батьківських прав та доказів, які б безспірно свідчили про умисне ухилення відповідачем від виконання батьківських обов`язків відносно дітей. З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що позбавлення батьківських прав у даному випадку є не доцільним, оскільки позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, який за обставин, що склались, застосовувати не можна. З огляду на наведене суд дійшов висновку, що позбавлення батьківських прав у даному випадку є не доцільним. З урахуванням вищевикладеного,суд приходить до висновку, що під час розгляду справи не було достовірно доведено, що відповідач ухиляється від виконання батьківських обов`язків, не встановлено обставин, які є беззаперечними підставами для позбавлення відповідача батьківських прав, у зв`язку з чим, слід відмовити в задоволенні позову. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed