Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-26 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про усунення перешкод у спілкуванні з неповнолітньою дитиною та визначення місця проживання дітей з батьком. Як зазначили позивач в позові та представник позивача в судовому засіданні, між позивачем та відповідачкою на протязі шістнадцяти років були подружні стосунки. Раніше проживали сумісно за іншими адресами, а останні роки проживали у житловому будинку, загальною площею 93 кв.м., що розташований за адресою: [ADDRESS] . Від сумісного життя народилася перша дитина [INFO] дівчинка [PERSON] , де зазначено батьками [PERSON] та [PERSON] . Друга дитина, [PERSON] народився [INFO] , де зазначено батьками [PERSON] та [PERSON] . З початку введення військового стану від 24.02.2022 року, з метою забезпечення проживання неповнолітніх дітей від бомбардування, між сторонами було прийнято рішення переїхати проживати за адресою реєстрації відповідача, котра раніше проживала зі своїми батьками в [ADDRESS] . Вказані обставини переїзду мешкання відповідача з початку все влаштовувало, але протягом місяця проживання за вказаною адресою, відповідачка почала нехтувати та висловлювати свої незадоволення щодо подальшого сумісного проживання разом та залишила позивача з дітьми проживати за вказаною адресою, поїхавши проживати за іншою адресою. Протягом трьох місяців відповідачка фактично проживала окремо від позивача та їхніх сумісних дітей. Після чого, позивач прийняв рішення з дітьми переїхати до колишнього місця проживання у м. Вилкове. Коли відповідачка дізналася що вони повернулися до колишнього місця проживання з дітьми, вона приїхала до них та спонукала позивача надати їй [PERSON] для відвідування її батьків, на що він не заперечував. Протягом декілька днів позивач дізнався, що відповідачка ввела його в оману, що поїхала відвідувати до своїх батьків з дитиною, а насправді почала влаштовувати своє особисте життя та проживати окремо. Після чого приїхавши до вказаною адреси, відкрити двері не вдалося можливим у зв`язку з тим, що відповідачка змінила ключі вхідних дверей кімнати де вони раніше фактично проживали разом з дітьми. Стосунки подружжя між ними були зареєстровано відповідно свідоцтво про шлюб від 28 жовтня 2007 року. Подружні стосунки фактично припинено з минулого року та подано позов про розірвання шлюбу. На протязі останнього часу проживання, відповідачка змінила свої відносини до позивача, почала ставитися не поважно та незадовго повідомила його про виїзд за кордон з дітьми, тому вимушено звернувся до Кілійського районного суду Одеської області, з позовною заявою про визначення порядку спілкування та постійного місця проживання дітей з батьком [PERSON] . На протязі остатнього часу сумісного проживання відповідачка постійно маніпулювала подружніми стосунками витрачаючи самостійно сімейні заощаджені кошти на свої особисті потреби, без його згоди мотивуючи тим, що їй необхідно поїхати за кордон та перед виїздом необхідно переоформити їхню сумісну власність на ім`я відповідача. Знаходячись у такому стані відповідачка, займалася у останні часи виставленням у тіктоці своїх фото та застосовує не цензурні висловлення, що надає негативний приклад їхнім малолітнім дітям, що супроводжуючи негативними висловленням, яке бачать неповнолітні діти що впливає негативно на їх виховання та соціальний розвиток. На прохання позивача та зауваження не палити у квартирі де знаходиться разом з малолітніми дітьми [PERSON] та [PERSON] , які розуміють та запам`ятають таку поведінку не реагує, таким чином демонструє своє негативне відношення та надає негативний приклад дітям, які потребують виховання у позитивному та соціальному розвитку. На протязі останніх років [PERSON] та [PERSON] , проживали усі за вищезазначеною адресою, мають свою окрему дитячу кімнату забезпеченою необхідними побутовими умовами для комфортного проживання. Зважаючи на вищевикладене, позивач в позові та представник відповідача в судовому засіданні просили визнати позовні вимоги в повному обсязі та визначити місце проживання малолітньої дитини: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] з батьком - [PERSON] , [INFO] , за адресою: [ADDRESS] . Відповідач, [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнала частково, однак перешкоджати своїм дітям у місці проживання не буде, оскільки то буде їх вибором. Представник органу опіки та піклування Виконавчого комітету Кілійської міської ради надав заяву, за якою просив розглянути справу за його відсутності. Дослідивши позовну заяву, в процесі встановлення обставин справи та перевірки їх доказами, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини: Відповідно до свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , [PERSON] та [PERSON] , зареєстрували шлюб 28.10.2007 року у Виконкомі Вилківської міської ради Кілійського району Одеської області, про що зроблено актовий запис за № 78. Після реєстрації шлюбу дружині присвоєне прізвище « [PERSON] ». Відповідно до свідоцтва про народження виконавчого комітету Лісківської сільської ради Кілійського району Одеської області 26.02.2008 р., запис акта про народження № 05 та свідоцтва про народження виконавчого комітету Лісківської сільської ради Кілійського району Одеської області 06.10.2011 р., запис акта про народження № 15 - [PERSON] та [PERSON] є батьками неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Згідно акту обстеження умов проживання від 11.04.2024 р., [PERSON] проживає разом зі своїми дітьми [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] за адресою: [ADDRESS] . Стосунки теплі та доброзичливі, батько приділяє достатньо уваги розвитку та навчанню дітей, піклується про їх стан здоров`я. З рішення виконавчого комітету Вилківської міської ради № 52 від 23.04.2024 р. та висновку органу опіки та піклування вбачається, що виконавчий комітет Вилківської міської ради Ізмаїльського району Одеської області, вважає за недоцільним прийняття рішення, щодо визначення проживання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] та малолітнього [PERSON] , [INFO] разом з батьком [PERSON] , [INFO] через відсутність спору між батьками, щодо визначення місця проживання дітей. [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] в судовому засіданні виявили бажання проживати разом з батьком [PERSON] . Стосовно визначення місця проживання дітей, суд виходить з наступного: Відповідно до статті 9 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної ради України 27.02.1991 року, держави - учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Згідно із статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства», батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно до статті 141 Сімейного Кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Відповідно до статті 161 Сімейного Кодексу України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. У відповідності до частин 4, 5 статті 19 Сімейного кодексу України, при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Визначальним у вирішенні даної позовної вимоги є принцип Міжнародної декларації прав дитини, проголошеною Генеральною асамблеєю ООН «дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Малолітню дитину не слід, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, розлучати зі своєю матір`ю». Згідно статті 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, дитина не повинна розлучатися з батьками всупереч їхньому бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Так, принцип статті 6 Декларації прав дитини, за яким малолітня дитина може бути розлучена зі своєю матір`ю лише у винятковій ситуації, не можна тлумачити таким чином, що у матері малолітньої дитини мається перевага перед батьком при вирішенні питання щодо визначення місця проживання дитини, приймаючи до уваги рівність прав обох батьків щодо дитини, що випливає як зі змісту статті 141 Сімейного кодексу України, так зі змісту Конвенції про права дитини, тим більш, що поняття «розлучення» не співпадає з поняттям «визначення місця проживання», оскільки мати дитини у разі визначення місця проживання дитини з батьком не обмежена у своєму праві на спілкування з дитиною, рівно як і батько дитини, турботу відносно дитини та участь у вихованні дитини батьки можуть реалізувати свої права шляхом домовленості між собою щодо встановлення часу спілкування або за рішенням органу опіки та піклування, або за судовим рішенням. Обмеження у цьому разі стосується тільки місця проживання дитини до досягнення нею віку 14 років. Згідно зі статті 11 Закону України «Про охорону дитинства», сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, з`ясувавши, що позивач спроможний надати дітям належний рівень виховання, постійно піклується про їх розвиток, відповідач не заперечує, щодо вибору місця проживання самими дітьми, приходить до висновку, що вимога, щодо визначення місця проживання малолітньої дитини, [PERSON] , [INFO] з позивачем підлягає задоволенню в повному обсязі. Згідно ст. 160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Встановлено, що [PERSON] , [INFO] досягла віку 16 років та має право самостійно визначати місце проживання, тому суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині щодо визначення місця проживання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] з позивачем підлягають відмові. Всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, з`ясувавши обставини, на які посилалися сторони по справі, як на підстави своїх вимог, вивчивши матеріали справи, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позовних вимог в частковому обсязі. На підставі ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial