Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-26 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] та [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: орган опіки та піклування виконкому Глуховецької селищної ради, про позбавлення батьківських прав. У вказаній позовній заяві позивач просить суд позбавити [PERSON] та [PERSON] батьківських прав щодо їх неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] . Свої вимоги мотивує тим, що вона є матір`ю відповідача [PERSON] та бабусею [PERSON] . Її донька у шлюбі з [PERSON] народила доньку [PERSON] , [INFO] . Однак батьки дитини [PERSON] та [PERSON] взагалі самоусунулися від виконання своїх батьківських обов`язків, не займаються її вихованням та утриманням. Вказані обставини стали підставою для звернення до суду з даним позовом. Ухвалою суду від 21 березня 2024 року було відкрите провадження у справі, призначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження у підготовчому судовому засіданні. У підготовче судове засідання позивач [PERSON] не з`явилася, проте надала до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримує та просить слухання справи провести без її участі. У підготовче судове засідання відповідачі [PERSON] та [PERSON] не з`явилися, подали до суду заяву, в якій просить слухання справи провести без їх участі, позовні вимоги визнають та погоджуються на позбавлення батьківських прав щодо доньки. Представник третьої особи органу опіки та піклування виконкому Глуховецької селищної ради Боришпол О.Ю. в судове засідання не з`явилася, подала до суду заяву, в якій просить слухання справи провести без її участі, позовні вимоги підтримала. Відповідно до ч. 2 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, не здійснювалося. Відповідно до ч. 1 ст. 206 ЦПК України, позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, дослідивши матеріали справи, надані сторонами та долучені до матеріалів справи письмові докази, правові норми, що регулюють дані правовідносини, приходить до висновку, що позовні вимоги слід задовольнити повністю з наступних підстав. Судом встановлено, що батьками [PERSON] , яка народилася [INFO] , записані [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого повторно 18 липня 2023 року Козятинським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Хмільницькому районі Вінницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ). Рішенням Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 10 вересня 2018 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. 05 лютого 1978 року [PERSON] зареєструвала шлюб з [PERSON] , змінивши своє прізвище з " [PERSON] " на " [PERSON] ", що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] . Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] батьками [PERSON] , яка народилася [INFO] , записані [PERSON] та [PERSON] . [INFO] [PERSON] помер. 01 липня 1989 року [PERSON] зареєструвала шлюб з [PERSON] , змінивши своє прізвище з " [PERSON] " на " [PERSON] ", що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] . Згідно заяви відповідача [PERSON] від 11 січня 2024 року, останній не заперечує проти позбавлення його батьківських прав щодо неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , справжність підпису якого засвідчено секретарем селищної ради [PERSON] . Факт проживання [PERSON] в сім`ї бабусі [PERSON] з 17 червня 2023 року підтверджується заявами [PERSON] та [PERSON] , справжність підпису яких засвідчено старостою с. Вернигородок [PERSON] . Згідно з актом обстеження житлово-побутових умов неповнолітньої [PERSON] , [INFO] , членами комісії встановлено, що [PERSON] забезпечена усім необхідним для гармонійного розвитку та повноцінного життя, бабусею створено належні умови для проживання, виховання дитини. Відповідно до довідки №17 від 11 січня 2024 року, виданої директором КП "Козятинський міський центр первинної медико-санітарної допомоги Козятинської міської ради", пацієнтка [PERSON] знаходиться на обліку у лікаря загальної практики сімейної медицини [PERSON] з 09 липня 2018 року. Дитина знаходиться на диспансерному обліку у сімейного лікаря та психіатра як дитина з інвалідністю. Протягом 2023 року на прийом до лікаря з дитиною приходила лише бабуся. Згідно довідки директора Вернигородоцького ліцею Глуховецької селищної ради від 26 грудня 2023 року [PERSON] , 2009 року народження, дійсно навчається в 9 класі ліцею. На даний час проживає з бабусею за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] дійсно навчається в 9 класі Вернигородоцького ліцею та зарекомендувала себе з позитивної сторони, її бабуся [PERSON] , з якою дитина проживає наразі, бере активну участь у житті дитини, регулярно відвідує батьківські збори, цікавиться життям дитини, забезпечує відвідування навчального закладу, батьки участі у вихованні дитини не беруть, із дитиною не спілкуються, що підтверджується довідкою-характеристикою директора Вернигородоцького ліцею. У своїх заявах [PERSON] не заперечує проти позбавлення батьківських прав її батьків [PERSON] та [PERSON] , справжність підпису якої засвідчено старостою с. Вернигородок [PERSON] . Рішенням виконавчого комітету Глуховецької селищної ради Хмільницького району Вінницької області №3 від 31 січня 2024 року затверджено висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] та [PERSON] щодо неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] . Орган опіки та піклування виконавчого комітету Глуховецької селищної ради дійшов висновку про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] та [PERSON] щодо неповнолітньої доньки [PERSON] , виходячи з того, що [PERSON] та [PERSON] свідомо ухиляються від виконання батьківських обов`язків, ніяким чином не піклуються про дитину, не проявляють заінтересованості в її подальшій долі, не цікавляться успіхами та її навчанням, станом здоров`я, не піклуються про їх фізичний та духовний розвиток, виявляють байдужість, тобто самоусунулася від виконання батьківських обов`язків відносно доньки. Відповідно до частин 2, 3 статті 150 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, а згідно статті 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Статею 12 Закону України "Про охорону дитинства" передбачено, що на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов`язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно зі ст. 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основної уваги. Вимогами ст. 27 даної Конвенції передбачено, що батьки зобов`язані виховувати дитину, нести основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей та фінансових можливостей рівень життя, необхідний для розвитку дитини. Згідно з приписами пунктів 15,16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття, і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Відповідно до частини першої статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Європейський суд з прав людини у справі "Хант проти України" від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінки. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграфи 57, 58). У статті 9 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року зазначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Права батьків і дітей, які засновані на спорідненості, становлять основоположну складову сімейного життя, а заходи національних органів, спрямовані перешкодити реалізації цих прав, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. У рішенні, прийнятому у справі "Мамчур проти України" від 16 липня 2015 року (заява № 10383/09), Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зав`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте основні інтереси дитини є надзвичайно важливими (параграф 100). Розірвання сімейних зав`язків означає позбавлення дитини її коріння, позбавлення батька спорідненості з дитиною, а це буде вважатись виправданим лише за виняткових обставин. Відповідно до статті 164 Сімейного кодексу України, виключними підставами позбавлення батьківських прав матері або батька є: не забрали дитину з пологового будинку або іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявили щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засудженні за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. У постанові Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківський прав" від 30 березня 2007 року зазначено, що ухилення батьків від виконання своїх батьківських обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема, не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Пунктом 15 Постанови передбачено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. У рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» зазначається, що «хоча національним органам надається певна свобода розсуду у вирішенні питань щодо встановлення державної опіки над дитиною, вони повинні враховувати, що розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин. Відповідне рішення має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини, і саме держава повинна переконатися в тому, що було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини». У рішенні по справі "Хант проти України" п. 54 зазначено, що суд нагадує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Разом з тим, суд звертає увагу на те, що відповідно до ч. 1 ст. 169 Сімейного кодексу України мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. Відповідно до ч. 4 зазначеної статті суд при поновленні батьківських прав перевіряє наскільки змінилася поведінка особи, позбавленої батьківських прав, та обставини, що були підставою для позбавлення батьківських прав, і постановляє рішення відповідно до інтересів дитини. Відповідно до частини 2 статті 166 Сімейного кодексу України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав і інтересів дитини, направлений на позитивний результат у долі неповнолітньої дитини. Виходячи з наведеного, враховуючи інтереси дитини, позицію відповідача, та те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який застосовується при наявності негативного впливу батьків (одного з батьків) на розвиток дітей. Жодних дій, направлених на виправлення своєї винної поведінки по відношенню до своїх дітей, не вчинила. А після отримання судової повіскти, ухвали про відкриття, позовної заяви до суду більше не зявлялась. Вказані вище факти свідчать про те, що [PERSON] та [PERSON] свідомо ухиляються від виконання своїх батьківських обов`язків, не забезпечують належний догляд за донькою, не піклуються про її фізичний і духовний розвиток, не виявляють материнського піклування та турботи. А тому суд вважає за можливе та необхідне позбавити [PERSON] та [PERSON] батьківських прав щодо неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , оскільки це буде відповідати інтересам дитини та сприяти захисту її прав. Враховуючи наведене,

Outcome: approved