Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-08 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом про зобов`язання відповідача не чинити йому перешкод у вихованні та вільному спілкуванні з дітьми та позивач просить суд визначити наступні способи спілкуванні неповнолітніх дітей [PERSON] ? [INFO] , [PERSON] , [INFO] , з батьком [PERSON] , [INFO] , за місцем його реєстрації і проживання в [ADDRESS] , чи за місцем його фактичного передування, а саме: два дні на тиждень з урахуванням відвідування шкільного закладу, з яких - один день п`ятниця з 09.00 год. до 21.00 год., другий день субота з 09.00 год. до 21.00 год.; необмежене спілкування з доньками особисто, засобами телефонного, поштового, електронного та іншого зв`язку, що не передбачають безпосереднього фізичного спілкування між батьком та доньками, мотивуючи свої вимоги тим, що від зареєстрованого шлюбу сторони мають спільних неповнолітніх дітей: [PERSON] ? [INFO] , [PERSON] , [INFO] , які проживають разом із матір`ю окремо від позивача. З початку бойових дій, з березня 2022 року, відповідач з дітьми проживають у Франції. Оскільки з січня 2022 року батько дітей позивач [PERSON] не має можливості у спілкуванні із дітьми, чим порушено його права та інтереси дітей, ураховуючи, що між сторонами не досягнуто згоди щодо участі позивача у спілкуванні з дітьми, позивач вимушений звернутись з даним позовом до суду. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 18 березня 2024 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації, про усунення перешкод щодо участі у вихованні та вільному спілкуванні з дітьми батьком, який проживає окремо від дітей. Зобов`язано третю особу Службу у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації надати в підготовче засідання висновок щодо визначення способів участі батька [PERSON] у вихованні та спілкуванні з дітьми [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , з урахуванням запропонованого позивачем способу. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 18 квітня 2024 року визнано заяву представника позивача Гірченка Олександра Анатолійовича про відвід головуючого судді Галагана В.І., - необґрунтованою. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 19 квітня 2024 року відмовлено у задоволенні заяви представникапозивача [PERSON] - Гірченка О. А. про відвід судді Галагана В.І. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 25 квітня 2024 року підготовче засідання закрито та справу призначено до судового розгляду по суті вимог. Представник позивача адвокат Гірченко О.А. в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі з підстав, що містить зміст позовної заяви. Відповідач [PERSON] , будучи повідомленою про день, час та місце судового розгляду справи, в тому числі шляхом направлення ухвал суду на електронну адресу, зазначену відповідачем у поданій нею позовній заяві у справі № 755/18115/21, в судове засідання не з`явилась, про день, час та місце судового розгляду справи повідомлялась належним чином, про поважні причини неявки суд не повідомила. Представник третьої особи Служба у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в м. Києві державноїв судове засідання не з`явився, про день, час та місце судового розгляду справи повідомлявся належним чином, надав до суду заяву про розгляд справи за відсутності представника. Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до наступного. Згідно з положенням ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Як убачається з матеріалів справи, [PERSON] та [PERSON] від зареєстрованого 01.09.2007 року шлюбу мають спільних двох малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві від 15 червня 2018 року, актовий запис № 885, та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві від 11 липня 2013 року, актовий запис № 1869. (а.с. 55, 55 зв.) Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 05.10.2018 року у справі № 755/9720/18 шлюб між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 01 вересня 2007 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Подільського районного управління юстиції у місті Києві, актовий запис № 671, - розірвано. (а.с. 54) Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 09 червня 2022 року у справі № 755/18115/21, яке залишено без змін постановою Київського апеляційного суду від 08 лютого 2023 року та постановою Верховного Суду від 24 травня 2023 року, первісний позов [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації, про визначення місця проживання дітей, - залишено без розгляду; у задоволенні зустрічного позову [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації, про визначення місця проживання дитини, - відмовлено. Згідно характеристики, виданої Товариством з обмеженою відповідальністю «Ултіматек» від 11.11.2021 року [PERSON] , [INFO] , працював на посаді адміністратора систем ТОВ «Ултіматек» з 01 вересня 2020 року по 26 березня 2021 року, під час роботи зарекомендував себе як сумлінний та талановитий робітник, має організаторські здібності, вчасно та без затримок виконував поставлені робочі задачі, миттєво реагував та пропонував шляхи вирішення різних завдань, які ставились йому на виконання. Щодо особистих якостей [PERSON] слід відзначити його доброзичливість, вихованість, високу культуру спілкування, врівноваженість, стресостійкість, виваженість та готовність завжди допомогти оточуючим. (а.с. 56 зв.) Згідно довідки від 06.11.2021 року № 34, характеристики від 17.11.2021 року № 35, акту обстеження житлових умов від 29.12.2021 року, складених та затверджених Житлово-будівельним кооперативом «Схід-5», [PERSON] зареєстрований та постійно проживає за адресою: [ADDRESS] , і сплачує всі комунальні послуги, приймає активну участь в управлінні будинком, є старшим відповідальним по поверху, на якому проживає, вносить доцільні пропозиції на загальних зборах співвласників будинку. За період його проживання скарг від сусідів чи третіх осіб щодо поведінки [PERSON] не надходило, його сусіди характеризують з позитивного боку як доброзичливу, ввічливу, тиху і спокійну людину. Сусідам відомо, що [PERSON] має бажання виховувати своїх дітей, працює та добре облаштував свій побут. (а.с. 56, 57) На звернення представника позивача адвоката Гірченка О.А. Службою у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації складено Лист від 19.07.2023 року № 103008-2517 та Лист від 13.09.2023 року № 103008-3224, відповідно до якого Служба не може об`єктивно дослідити питання визначення годин спілкування батька [PERSON] з дітьми [PERSON] , 2008 року народження, та [PERSON] , 2013 року народження, так як діти на даний час мешкають за кордоном; розгляд зазначеного питання можливий лише після повернення дітей в Україну, або після припинення воєнного стану в Україні. (а.с. 58-59, 60, 61, 62) Частиною третьою статті 51 Конституції України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Стаття 1 Закону України «Про охорону дитинства» визначає контакт з дитиною як реалізацію матір`ю, батьком, іншими членами сім`ї та родичами, у тому числі тими, з якими дитина не проживає, права на спілкування з дитиною, побачення зазначених осіб з дитиною, а також надання їм інформації про дитину або дитині про таких осіб, якщо це не суперечить інтересам дитини. Відповідно до статті 15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. У разі коли батьки не можуть дійти згоди щодо участі одного з батьків, який проживає окремо, у вихованні дитини, порядок такої участі визначається органами опіки та піклування за участю батьків виходячи з інтересів дитини. Рішення органів опіки та піклування з цих питань можуть бути оскаржені до суду у порядку, встановленому законом. Частиною сьомою статті 7 Сімейного кодексу України (далі - СК України) передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Відповідно до статей 18, 27 Конвенції про права дитини держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. У пункті 1 статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Згідно з пунктом 3 статті 9 Конвенції про права дитини держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. За змістом статей 150, 155 Сімейного кодексу України, здійснюючи свої права та виконуючи обов`язки, батьки повинні передусім дбати про інтереси дитини, батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Згідно статті 153 Сімейного кодексу України передбачено, що мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли це право обмежене законом. Статтею 141 Сімейного кодексу України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до статті 157 Сімейного кодексу України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. У статті 158 Сімейного кодексу України передбачено, що за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Згідно Висновку органу опіки та піклування Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації щодо участі батька у вихованні дітей (протокол засідання Комісії від 10.04.2024 року № 4), батько дітей [PERSON] був присутнім на засіданні комісії з питань захисту прав дитини та підтвердив, що [PERSON] разом з дітьми виїхала за кордон та на даний час перебуває на території Франції. Окрім цього, батько зазначив, що він бажає на даний час спілкуватися з дітьми хоча б засобами телефонного зв`язку, але мати перешкоджає спілкуванню. Мати дітей, [PERSON] , з неповнолітньою донькою [PERSON] , 2008 року народження, та малолітньою донькою [PERSON] , 2013 року народження, через введення воєнного стану в Україні з метою забезпечення безпеки дітей, їх життю та здоров`ю виїхала за кордон до Франції. Приймаючи до уваги зазначене вище, враховуючи рекомендації комісії з питань захисту прав дитини Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації, орган опіки та піклування не заперечує проти спілкування батька з дітьми засобами телефонного зв`язку, однак не може об`єктивно дослідити питання щодо усунення перешкод у спілкуванні з дітьми шляхом визначення способу участі батька [PERSON] у вихованні неповнолітніх дітей, оскільки повернення дітей в Україну під час дії воєнного стану може нести загрозу їх життю та здоров`ю. Розгляд зазначеного питання можливий після повернення дітей в Україну або після припинення дії воєнного стану в Україні. Відповідно до статті 159 Сімейного кодексу України, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, другий із батьків має право звернутись до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо) місце та час їхнього спілкування. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. Системний аналіз наведених норм матеріального права дає підстави вважати, що батько, який проживає окремо від дитини, також має право на особисте спілкування з нею, а мати не має права перешкоджати батьку спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. У справах зі спорів щодо участі батьків у вихованні та спілкуванні з дитиною узагальнений та формальний підхід є неприпустимим, оскільки сама наявність спору з цього приводу є суттєвим інструментом впливу, особливо у відносинах між колишнім подружжям, який може використовуватися не в інтересах дитини. Кожна справа потребує детального вивчення ситуації, врахування різноманітних чинників, які можуть вплинути на інтереси дитини, у тому числі її думки, якщо вона відповідно до віку здатна сформулювати власні погляди. (постанова Верховного Суду від 16 лютого 2022 року у справі № 132/3692/20) Положеннями статті 129-1 Конституції України передбачено, що судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд. Частиною першою статті 18 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - за її межами. Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка підлягає застосуванню згідно з частиною четвертою статті 10 ЦПК України. Виконання судового рішення відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 26 червня 2013 року № 5-рп/2013 у справі № 1-7/2013 є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави; невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом. Відповідно до частини першої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Варто враховувати, що виконання рішень про встановлення побачення з дитиною, рішення про усунення перешкод у побаченні з дитиною регламентується спеціальними правилами статті 64-1 Закону України «Про виконавче провадження». За правилами частин першої та другої цієї статті виконання рішення про встановлення побачення з дитиною полягає у забезпеченні боржником побачень стягувача з дитиною в порядку, визначеному рішенням. Державний виконавець здійснює перевірку виконання боржником цього рішення у час та місці побачення, визначених рішенням, а у разі якщо вони рішенням не визначені, то перевірка здійснюється у час та місці побачення, визначених державним виконавцем. Відповідно до пункту 8 розділу ІХ Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року № 512/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України від 29 вересня 2016 року № 2832/5) та зареєстрованої у Міністерстві юстиції України 02 квітня 2012 року за № 489/20802, державний виконавець здійснює перевірку виконання боржником рішення про встановлення побачення з дитиною у час та місці побачення стягувача з дитиною, визначені рішенням або державним виконавцем. Специфіка діяльності виконавця під час виконання рішення суду про встановлення побачення з дитиною, рішення про усунення перешкод у побаченні з дитиною полягає насамперед у тому, що виконавець може на власний розсуд визначати час та місце побачення з дитиною лише у тому випадку, якщо такі умови не визначив суд у рішенні, яке виконується виконавцем. У разі якщо час та місце побачень з дитиною визначені рішенням суду, яке виконується, виконання такого судового рішення має здійснюватися в порядку, визначеному рішенням. Протилежне свідчитиме про несвоєчасне і неповне вчинення виконавчих дій виконавцем під час виконання рішення суду. Зазначений правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду від 09 листопада 2022 року у справі № 753/11909/21 (провадження № 61-2624св22). При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України). Згідно з Указом Президента України № 64/2022 від 24 лютого 2022 року «Про введення воєнного стану в Україні» з 24 лютого 2022 року в Україні введено воєнний стан, дія якого продовжена до теперішнього часу. З огляду на введення воєнного стану в Україні, вирішуючи спори, що стосуються прав та інтересів дитини, першочерговим завданням держави є забезпечення її безпеки і права на життя. Разом з тим, у пункті 1 частини другої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» також передбачено, що виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені цим Законом, у тому числі виконавець має дотримуватись вимог частин першої та другої статті 64-1 Закону України «Про виконавче провадження» про забезпечення побачень стягувача з дитиною у час та місці, визначеному рішенням суду. Отже, у цій категорії спорів під час виконання виконавчого листа має враховуватися зміст і резолютивна частина рішення про встановлення способу і порядку участі одного з батьків у вихованні дитини. (постанова Верховного Суду від 05 квітня 2023 року у справі № и210/529/19) Повно та всебічно дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, які оцінено на предмет належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємного зв`язку, установивши, що між сторонами склалися стосунки, які позбавляють можливості позивача регулярно спілкуватися з дітьми, суд дійшов висновку про задоволення вимог позивача щодо визначення заявленого ним способу участі батька у вихованні дітей, зобов`язавши відповідача не чинити перешкод позивачу у спілкуванні з неповнолітніми дітьми [PERSON] ? [INFO] , [PERSON] , [INFO] . При цьому, погоджуючи із даним порядком спілкування позивача з дітьми, судом ураховано стать та вік дітей та, відповідно, прив`язаність дітей до їх матері, визначений спосіб участі позивача у вихованні та спілкуванні з доньками не зашкодить дітям, а навпаки повністю відповідатиме можливості дітей в повній мірі сприймати піклування кожного із батьків про їх здоров`я, фізичний та духовний розвиток. Разом з тим, з огляду на введення воєнного стану в Україні та перебування відповідача [PERSON] разом з дітьми за кордоном, задля гарантування їхньої безпеки і права на життя суд вважає доцільним та правомірним забезпечити спілкування неповнолітніх дітей [PERSON] ? [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та батька [PERSON] щонеділі за допомогою будь-якого додатку чи месенджеру у форматі відео-зв`язку та/або телефонного зв`язку до повернення відповідача [PERSON] з дітьми на територію України. Відповідно до положень ч. 1, 3 ст. 89 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації, про усунення перешкод щодо участі у вихованні та вільному спілкуванні з дітьми батьком, який проживає окремо від дітейпідлягає до часткового задоволення. В порядку статті 141 Цивільного процесуального кодексу України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений ним судовий збір у розмірі 1 073,60 грн.

Outcome: approved