Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-12 00:00:00

11.04.2024 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В підтвердження пред`явлених позовних вимог посилається на те, що 13.04.2023 року у нього з відповідачем було зареєстровано шлюб. Від вказаного шлюбу у них спільних дітей немає. Спільне життя подружжя не склалося через різні погляди на сімейне життя, непорозуміння один одного. З вересня 2023 сторони проживають окремо, шлюбних стосунків не підтримують, сім`я розпалася остаточно, примирення є неможливим, все вищезазначене призвело до фактичного припинення шлюбних відносин. В зв`язку з вищевикладеним просить позовні вимоги задовольнити. 15.04.2024 року провадження по даній справі було відкрито та призначено її до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явився, проте надав заяву про розгляд справи за його відсутності. Позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, проте також надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги визнала та не заперечувала проти їх задоволення. Після розірвання шлюбу просила залишити прізвище набуте у шлюбі - « [PERSON] ». Оскільки в судове засідання сторони не з`явились, суд відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, проводить слухання справи без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписуючого технічного засобу. Дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно ч.1ст.206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Ч.4 ст. 206 ЦПК України визначено, що у випадку якщо визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлено, що 13.04.2023 року сторони зареєстрували шлюб у Новобузькому відділі державної реєстрації актів цивільного стану у Баштанському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), про що в Книзі реєстрації шлюбів зроблено актовий запис за № 48, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] ( а.с.3). В судовому засіданні встановлено, що у сторін по справі спільних дітей немає. Згідно заяви позивача шлюбні відносини на момент розгляду справи в суді сторони не підтримують, проживають окремо. Подальше спільне життя є неможливи, а збереження шлюбу буде суперечити волі сторін. Відповідно до ст.ст. 110-112 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам дитини, що має істотне значення. Відповідно до ст.109 СК України шлюб розривається судом, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їх права, а також права їх дітей. Таким чином судом встановлено, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Згідно з ч. 3 ст. 115 Сімейного кодексу України документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Відповідно до ст.113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. В заяві відповідач виявила бажання залишити їй прізвище набуте у шлюбі « [PERSON] », що є її правом. Вирішуючи питання про судові витрати в справі, суд керується положеннями ст.141 ЦПК України, згідно яких судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Разом з тим відповідно до ч.3 ст.7 ЗУ «Про судовий збір» у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Таким чином, стягненню з відповідача на користь позивача підлягає 50% сплаченого при зверненні з позовом до суду судовий збір, що становить 605,60 гривень, інші 50% підлягають поверненню позивачу з державного бюджету. На підставі викладеного,

Outcome: approved