Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-15 00:00:00

В суд звернувся [PERSON] з позовом до [PERSON] про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю. Свої позовні вимоги обгрунтовує тим, що в 2002 році батько позивача [PERSON] , який проживав в [ADDRESS] , виїхав на постійне місце проживання у Сполучені Штати Америки в місто Кенневік, округу Бентон, що в штаті Вашингтон. Перед своїм від`їздом батько дав усне розпорядження, щоб за будинком здійснював нагляд саме позивач, що було відомо брату позивача - [PERSON] . Тож фактично з 2002 року по даний час позивач володіє зазначеним будинком, проводить в ньому ремонтні роботи, обробляє огород, на якому вирощує сільськогосподарську продукцію. [INFO] батько позивача - [PERSON] у 87-річному віці помер в країні свого перебування (в США), та був похований в м. Паско, штат [PERSON] . Спадкову справу після його смерті не зведено. З огляду на те, що право власності за життя [PERSON] не оформлялося, то [PERSON] також не звертався до компетентних органів для оформлення спадщини після смерті останнього. Крім цього, у нього не було свідоцтва про смерть батька. Лише в листопаді 2023 року позивачу було передано свідоцтво про смерть [PERSON] .. Проте, на даний час, виникла потреба в оформленні права власності на зазначене домоволодіння. З метою оформлення своїх спадкових прав позивач звернувся до приватного нотаріуса Сарненського районного нотаріального округу Войцехович О.О., однак у оформленні спадщини йому було відмовлено в зв`язку із пропуском строку подання заяви про прийняття спадщини З огляду на те, що свідоцтво про смерть батька [PERSON] отримав лише через десять з половиною років після його смерті, то по цій причині не зміг своєчасно звернутися до нотаріуса з приводу оформления спадщини. Разом з тим, зважаючи на те, що [PERSON] вже майже 22 роки безперервно та відкрито володіє житловим будинком з господарськими будівлями по [ADDRESS] , наявні правові підстави для звернення до суду із цим позовом про визнання права власності за набульною давністю. Вказаний позов надійшов до суду 26 березня 2024 року. Ухвалою Володимирецького районного суду Рівненської області від 11 квітня 2024 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження. Розгляд справи здійснюється за відсутності сторін, без фіксування судового засідання технічними засобами, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України. [PERSON] в підготовче судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує повністю. Належним чином повідомлений відповідач в підготовче судове засідання не з`явився, надав заяву про визнання позову та про розгляд справи у його відсутності. Згідно ч.3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Дослідивши та проаналізувавши письмові докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення із наступних підстав: Судом встановлено,\~що [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть останнього № [NUMBER] від 11.09.2023 Згідно погосподарської книги №4 за 2011-1015 роки, особовий рахунок № [NUMBER] , технічного паспорту на житловий будинок садибного типу, будинок [ADDRESS] , рахується за [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] . Відповідно до Витягу зі Спадкогово реєстру №75393567 від 11.01.2024, спадкову справу після смерті [PERSON] , не заведено. Згідно письмових пояснень свідків [PERSON] , [PERSON] , справжність підписів, яких засвідчено секретарем Антонівської сільської ради Вараського району, [PERSON] , впродовж з 2002 року по даний час здійснює фактичний догляд за будинком та користується земельною ділянкою (садить город, обробляє землю, ремонтує будинок), що належить його покійному батьку [PERSON] , що за адресою: [ADDRESS] . Таким чином, суд вважає встановленими та такими, що не підлягають доведенню обставини заволодіння позивачем житловим будинком в [ADDRESS] з 2002 року, а також факт відкритого та безперервного володіння даною будівлею. Частинами 1, 4 ст. 344 ЦК України встановлено, що особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває право власності на це майно\~(набувальна\~давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Таким чином, зі змісту вказаної норми вбачається, що задоволення судом вимог про визнання за володільцем права власності на нерухоме майно на підставі ст. 334 ЦК України можливе лише за наявності таких умов: По-перше, необхідно, щоб заволодіння майном було добросовісним, тобто особа при заволодінні майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності. По-друге, таке володіння повинно бути відкритим, тобто очевидним для всіх інших осіб, при цьому володілець має ставитись до цього майна як до власного (експлуатувати, вживати необхідні заходи для утримання майна в належному стані тощо). По-третє, володіння майном повинно бути безперервним протягом встановлених законом строків. По-четверте, необхідною умовою є відсутність титулу (підстави) у позивача для володіння майном та набуття права власності. При цьому, володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні;\~ володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. А як зазначено у висновках, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 травня 2019 року у справі № 910/17274/17 (провадження№ 12-291гс18), а також у постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 01 серпня 2018 року у справі № 201/12550/16-ц (провадження № 61-19156св18), від 27 червня 2019 року у справі № 175/2338/16-ц (провадження № 61-2017св18), при вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, необхідним є встановлення, зокрема, добросовісності та безтитульності володіння. Наявність у володільця певного юридичного титулу унеможливлює застосування набувальної давності. При цьому безтитульність визначена як фактичне володіння, яке не спирається на будь-яку правову підставу володіння чужим майном. Отже, безтитульним є володіння чужим майном без будь-якої правової підстави. Натомість володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності. Позивачем доведено наявність всіх вказаних умов, що є підставою для задоволення позову. З урахуванням сукупності вище вказаних обставин, суд приходить до висновку, що [PERSON] з 2002 року добросовісно заволодів чужим нерухомим майном житловим будинком, що знаходиться в [ADDRESS] і продовжує відкрито та безперервно володіти цим нерухомим майном протягом десяти років, набув право власності на це майно, у зв`язку з чим його позов підлягає до задоволення. Крім того, суд приймає до уваги ту обставину, що позов визнано відповідачем, і це визнання не суперечить вимогам закону, не порушує прав та інтересів інших осіб. А як в ч.4 ст.206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Outcome: approved