Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-20 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом, яким просила встановити факт того, що [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] є рідним сином [PERSON] , померлої [INFO] . А також, просила визнати за нею в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , померлої [INFO] та після смерті [PERSON] , померлого [INFO] право власності на 2/5 частини житлового будинку з надвірними спорудами, розташованого за адресою: [ADDRESS] . Позовні вимоги обґрунтовані тим, що державним нотаріусом Ізмаїльської державної нотаріальної контри Одеської області їй відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у зв`язку із тим, що відсутня реєстрація права власності на спадковий житловий будинок згідно діючого законодавства. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явилась, про час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, представник позивача надала суду заяву про розгляд справи за їх відсутності, якою позовні вимоги підтримують в повному обсязі та просять позов задовольнити. Представник відповідача Ізмаїльської міської ради Одеської області в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України - кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України - здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України - кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Ухвалою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 21.05.2024 року закрито підтовче провадження по справі за позовом [PERSON] до Ізмаїльської міської ради Одеської області про встановлення факту та визнання права власності на спадкове майнота справу призначено до розгляду в загальному позовному провадженні. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] належали 3/10 частини житлового будинку з надвірними спорудами розташованого за адресою: [ADDRESS] , з яких 1/5 частина належала їй згідно свідоцтва про право власності, реєстр № 1-1971, посвідченого Ізмаїльською державною нотаріальною контрою Одеської області від 23.06.1986 року, а 1/10 частина якого належала їй згідно свідоцтва про право на спадщину за законом, реєстр № 1-1868, посвідченого Ізмаїльською державною нотаріальною контрою Одеської області від 23.06.1986 року. Згідно п. 42 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 року № 1127, для державної реєстрації права власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, що закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 р., подаються: 1) технічний паспорт на об`єкт нерухомого майна; 2) документ, що підтверджує присвоєння об`єкту нерухомого майна адреси. У своєму листі № 8.4-35/18/1 від 23.02.2016 року, Міністерство юстиції України зазначило: «Враховуючи наведене, індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, збудовані у період до 5 серпня 1992 року не підлягають проходженню процедури прийняття в експлуатацію, у тому числі по окремо визначеній «спрощеній» процедурі». Отже, будинки, які побудовані до 1992 року не підлягають введенню в експлуатацію, не належать до самочинного будівництва і документом, який підтверджує відповідність його будівельним нормам, зокрема для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації. Відповідно до Листа Вищого спеціалізованого суду України від 16 травня 2013 р. «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» громадяни, які збудували житлові будинки до 5 серпня 1992 року, могли отримати правовстановлюючі документи на будинок, навіть якщо його споруджено самовільно (самочинно) на земельній ділянці, яка перебуває в їх законному користуванні або у приватній власності. За наявності відповідних доказів судами може визнаватися право власності в порядку спадкування на спірні будинки, збудовані до 5 серпня 1992 року, на які спадкодавцем не було отримано правовстановлюючі документи. Згідно довідки КП «Ізмаїльське МБТІ» № 210 від 13.02.2024р. житловий будинок літ. «А» - зруйновано. Житловий будинок літ. «А» побудований у 1968р. та відповідно до листа Державної архітектурно-будівельної інспекції України від 01.09.2011р. № 40-12-2409 «Щодо прийняття експлуатацію об`єктів, закінчених будівництвом до 05 серпня 1992р.» господарські будівлі збудовані до 05.08.1992р. не підлягають до здачі в експлуатацію, та не є самочинним будівництвом. Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 03.12.2003 року, виданого відділом реєстрації актів громадянського стану Ізмаїльського міського управління юстиції Одеської області, [PERSON] померла [INFO] . За загальним правилом дії законів та інших нормативно-правових актів у часі (ч.1 ст. 58 Конституції України) ЦК України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності, тобто з 1 січня 2004 року. Пленум Верховного Суду України у п.1 постанови «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року № 7 роз`яснив, що відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинний на той час закон, зокрема, відповідні правила ЦК Української РСР 1963 року, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі, коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК України і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим кодексом. Після смерті [PERSON] , згідно ст. 525 ЦК УРСР (1963 року), відкрилася спадщина на спадкове майно, до якої входить вищезазначене спадкове майно. Частиною 1 статті 524 ЦК УРСР (1963 року) визначено, що спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. За життя спадкодавець [PERSON] заповіту не залишала, що підтверджено Інформаційною довідкою зі спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) за № 76760810 від 25.04.2024 року, згідно якої інформація про заповіт складений та посвідчений від імені [PERSON] відсутня. Спадкоємцем за законом першої черги після смерті [PERSON] є її син [PERSON] . Факт того, що [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] є рідним сином [PERSON] , померлої [INFO] підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 18.01.1957 року, виданого Ізмаїльським міським бюро РАЦСу УРСР, а також співпадінням їх родових прізвищ. Згідно ч. 1 ст. 549 ЦК УРСР (1963 року) визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Відповідно до довідки наданої виконавчим комітетом Ізмаїльської міської ради Одеської області від 04.03.2024 року за № К - 325, [PERSON] , який помер [INFO] на момент смерті [PERSON] , був зареєстрований з 28.12.1963 року та знятий з реєстраційного обліку місця проживання, у зв`язку зі смертю з адреси : [ADDRESS] . Таким чином, [PERSON] вважається таким, що фактично прийняв спадщину відповідно до вимог п.1 ч. 1 ст. 549 ЦК УРСР (1963 року). Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 30.12.2004 року, виданого відділом реєстрації актів цивільного стану по м. Ізмаїл Ізмаїльського міськрайонного управління юстиції Одеської області, [PERSON] помер [INFO] рокую Після смерті [PERSON] згідно ст.1220 ЦК України відкрилася спадщина, до якої входить 2/5 частини житлового будинку з надвірними спорудами, розташованого за адресою: [ADDRESS] , з якої 3/10 частини належали [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності, посвідченого Ізмаїльською державною нотаріальною контрою від 23.06.1986 року за № 1- 1971 та згідно свідоцтва про право на спадщину за законом посвідченого Ізмаїльською державною нотаріальною контрою Одеської області від 23.06.1986 року зареєстрованого за № 1-1868, які він фактично прийняв, але юридично не оформив після смерті [PERSON] , а 1/10 частина якого належала йому згідно свідоцтва про право на спадщину за законом посвідченого Ізмаїльською державною нотаріальною контрою Одеської області від 23.06.1986 року зареєстрованого в реєстрі за № 1-1868. Відповідно до ст. 1216 ЦК України - спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1217 ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ч. 1 ст. 1220 ЦК України - спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Відповідно до ч. 1 ст. 1222 ЦК України - спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. За життя спадкодавець заповіту не залишав, що підтверджено Інформаційною довідкою зі спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) за № 76760898 від 25.04.2024 року, згідно якої інформація про заповіт складений та посвідчений від імені [PERSON] відсутня. Відповідно до ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Відповідно до ч. 2 ст. 1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Спадкоємцем за законом першої черги відповідно до ст. 1261 ЦК України після смерті [PERSON] є його дружина [PERSON] , що підтверджено свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] від 25.08.1965 року, виданого Ізмаїльським міським бюро РАЦСу УРСР. Згідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України - для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Згідно ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. В свою чергу, відповідно до вимог ст. 1269 ЦК України - спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Так, позивач [PERSON] будучи спадкоємицею за законом першої черги після смерті [PERSON] звернулась до Ізмаїльської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, тому вважається такою, що фактично прияла спадщину відповідно до вимог ст. 1269 ЦК України. Згідно із п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування", за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутись до суду за правилами позовного провадження. Приймаючи до уваги що іншим (крім судового) шляхом захистити права позивача неможливо, суд приходить до висновку про обґрунтованість заявлених позивачем вимог про встановлення факту та визнання права власності на спадкове майнота право позивача на спадщину таким, що підлягає захисту в зв`язку з чим задовольняє позов. Судом не виявлено обставин, що суперечать закону або порушують права, свободи чи інтереси інших осіб.

Outcome: approved