Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-20 00:00:00

04.04.2024 року позивач АТ «СЕНС БАНК» в особі представника Котницький І.О. через підсистему «Електронний суд» звернулися до суду з позовною заявою до відповідача [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки, посилаючись на те, що 19.08.2008 року між АТ «Укрсоцбанк», правонаступником якого є АТ «Сенс Банк» та [PERSON] укладено кредитний договір № 387/134/08/Пі. За умовами якого позичальнику надано кредит в сумі 27000,00 дол. США. З метою забезпечення належного виконання своїх зобов`язань за кредитним договором від 19.08.2008 року між кредитором та [PERSON] укладено іпотечний договір, відповідно до умов якого іпотекодавець передав кредитору в іпотеку нерухоме майно, а саме житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] та земельну ділянку площею 0,536 га. Позивач виконав умови договору, однак, відповідач зі своєї сторони порушила умови договору та має заборгованість в сумі 136003,03 грн. У зв`язку з чим позивач просить, звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме: житловий будинок та надвірні споруди та будівлі, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] та земельна ділянка площею 0,536 га, в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 387/134/08/Пі від 19.08.2008 року, яка складає 136003,03 грн на користь АТ «Сенс Банк», шляхом проведення прилюдних торгів та стягнути витрати по сплаті судового збору в сумі 3028,00 грн. Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 12.04.2024 року відкрито загальне позовне провадження у справі та призначено підготовче судове засідання. В підготовче судове засідання представник позивача не з`явився, на електронну пошту суду надіслали заяву в якій просили позов задовольнити, справу розглянути у відсутність їх представника. В підготовче судове засідання відповідач не з`явилася, про час і місце розгляду справи повідомлялась вчасно та належним чином, причини неявки суду не відомі. В підготовче судове засідання третя особа не з`явилася, через канцелярію суду подала заяву в якій просила долучити до матеріалів справи довідку видану АТ «Сенс Банк» про повне погашення заборгованості та закриття кредиту за кредитним договором 387/134/08/Пі. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази у їх сукупності, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюванних прав, свобод чи інтересів. При розгляді справи, судом встановлено, що 19.08.2008 року між АТ «Укрсоцбанк» та [PERSON] укладено кредитний договір № 387/134/08/Пі. За умовами п. 1.1 Договору, кредитор надає позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти в сумі 27000,00 дол. США, зі сплатою 14 процентів річних. З метою забезпечення належного виконання зобов`язання за Кредитним договором від 19.08.2008 між Кредитором та Іпотекодавцями, якими є [PERSON] , укладено Іпотечний договір, який посвідчений 19.08.2008 року, Чернишовою О.А. приватним нотаріусом Фастівського міського нотаріального округу Київської області, зареєстровано в реєстрі за № 2952, відповідно до умов якого Іпотекодавець передав Кредитору в іпотеку нерухоме майно, а саме: житловий будинок, загальною площею 48,3 кв.м., та надвірні споруди та будівлі, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , та земельна ділянка площею 0,536 га., Внаслідок реорганізації шляхом приєднання АТ «Укрсоцбанк» правонаступником усього майна, майнових прав та обов`язків є АТ «Альфа-Банк». Правонаступництво щодо майна, прав та обов`язків АТ «Укрсоцбанк» виникає у АТ «Альфа-Банк» з дати затвердження Передавального акту загальними зборами акціонерів АТ «Альфа-Банк» та рішенням єдиного акціонера АТ «Укрсоцбанк», а саме з 15 жовтня 2019 року. 12.08.2022 року Позачерговими Загальними зборами акціонерів АТ «Альфа-Банк» було прийнято рішення про зміну найменування банку з Акціонерного товариства «Альфа-Банк» на Акціонерне товариство «Сенс Банк», а також про внесення змін до Статуту Акціонерного товариства «Альфа-Банк» шляхом затвердження його в новій редакції. 30.11.2022 року були внесені зміни до відомостей про юридичну особу, які містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, а саме - змінено найменування банку з Акціонерного товариства «Альфа-Банк» на Акціонерне товариство «Сенс Банк». У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за Договором, позивачем направлена на її адресу досудова вимога щодо дострокового стягнення заборгованості від 02.10.2023 року з вимогою погасити існуючу заборгованість, однак була залишена без задоволення, заборгованість не погашена. Як зазначив представник позивача, відповідачем були порушенні умови договору і станом на 22.09.2023 року за нею рахується заборгованість у розмірі 136003,03 грн, що складається із суми заборгованості за кредитом 128550,21 грн, суми заборгованості за відсотками 7452,82 грн. Відповідно до положень ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. ). Кредитний договір є договором консенсуальним, платним, двосторонньо зобов`язальним. Також кредитний договір є реальним договором, оскільки відповідно до ст. 1046 ЦК України та ч. 2 ст. 1054 ЦК України Договір є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ст.526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і у встановлений строк згідно з вимогами договору. Згідно зі ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Як вбачається зі ст. 572 ЦК України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, а також в інших випадках, встановлених законом, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). Іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи (ст. 575 ЦК України). Відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Відповідно до статті 7 Закону України «Про іпотеку» за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання. Іпотека як майновий спосіб забезпечення виконання зобов`язання є особливим (додатковим) забезпечувальним зобов`язанням, що має на меті стимулювати боржника до виконання основного зобов`язання та запобігти негативним наслідкам порушення боржником своїх зобов`язань або зменшити їх. Забезпечувальне зобов`язання (взаємні права й обов`язки) виникає між іпотекодержателем (кредитором за основним зобов`язанням) та іпотекодавцем (боржником за основним зобов`язанням). Виконання забезпечувального зобов`язання, що виникає з іпотеки, полягає в реалізації іпотекодержателем (кредитором) права одержати задоволення за рахунок переданого боржником в іпотеку майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника. Сутність цього права полягає в тому, що воно дозволяє задовольнити вимоги кредитора навіть у разі невиконання боржником свого зобов`язання в силу компенсаційності цього права за рахунок іпотечного майна та встановленого законом механізму здійснення кредитором свого переважного права, незалежно від переходу права власності на це майно від іпотекодавця до іншої особи (в тому числі й у випадку недоведення до цієї особи інформації про обтяження майна). Відповідно до статті 589 ЦК України, частини першої статті 33 Закону України «Про іпотеку» в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, установлених статтею 12 цього Закону. Загальне правило про звернення стягнення на предмет застави (іпотеки) закріплене в статті 590 ЦК України й передбачає можливість такого звернення на підставі рішення суду в примусовому порядку, якщо інше не встановлено договором або законом. Правове регулювання звернення стягнення на іпотечне майно передбачено Законом України «Про іпотеку», згідно з частиною третьою статті 33 якого звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Отже, чинним законодавством передбачено право іпотекодержателя задовольнити забезпечені іпотекою вимоги за рахунок предмета іпотеки у разі невиконання або неналежного виконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання. Відповідно до ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених ст. 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі ст. 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. За правилами ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч.1 ст.77 ЦПК\~\~України), а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.6 ст.81 ЦПК України). При цьому, належність доказів - правова категорія, яка свідчить про взаємозв`язок доказів з обставинами, що підлягають встановленню, як для вирішення всієї справи, так і для здійснення окремих процесуальних дій. Правила допустимості доказів визначають легітимну можливість конкретного доказу підтверджувати певну обставину в справі. Правила допустимості доказів встановлені з метою об`єктивності та добросовісності у підтвердженні доказами обставин у справі, виходячи з того, що нелегітимні засоби не можуть використовуватися для досягнення легітимної мети, а також враховуючи те, що правосудність судового рішення, яке було ухвалене з урахуванням нелегітимного доказу, завжди буде під сумнівом. Допустимість доказів є важливою ознакою доказів, що характеризує їх форму та означає, що обставини справи, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами. Згідно з ч. 2 ст. 77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до ч. 2 ст. 43 ЦПК України обов`язок надання усіх наявних доказів до початку розгляду справи по суті покладається саме на осіб, які беруть участь у справі. За вимогами ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Статтею 12 ЦПК України встановлено принцип змагальності сторін в цивільному процесі, який полягає в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, прямо встановлених Законом. Як вбачається з довідки АТ «Сенс Банк» за вих. № 23129-33.4 від 14.05.2024 року, заборгованість за кредитним договором № 387/134/08/Пі від 19.08.2008 не має. Кредитний договір закрито 14.05.2024 року. Таким чином, позичальником здійснено повне погашення заборгованості до початку розгляду справи, а тому станом на час розгляду справи відсутній предмет спору. Отже, сплативши на рахунок АТ «Сенс\~Банк» суму заборгованості за кредитним договором, позичальник фактично виконала зобов`язання перед позивачем зі сплати заборгованості за кредитним договором. З урахуванням викладеного, беручи до уваги те, що позивач не скористався жодною із передбачених законом процесуальних можливостей припинити подальший розгляд справи, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства «СЕНС БАНК» про звернення стягнення на предмет іпотеки. В порядку ст. 141 ЦПК України, суд не розглядає питання розподілу судових витрат, враховуючи, що в межах даного спору судом ухвалено рішення про відмову у задоволенні позову в повному обсязі.

Outcome: dismissed