Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-13 00:00:00

[PERSON] звернувся до Соснівського районного суду м. Черкаси з вказаною позовною заявою. В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначає, що 18 грудня 2020 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір позики, посвідчений приватним нотаріусом Миколенко І.М., на виконання умов якого [PERSON] отримала від [PERSON] гроші в сумі 5 000 доларів США, що, згідно офіційного курсу НБУ станом на день укладення договору еквівалентно 139 092 гривні. В зв`язку з невиконанням відповідачем договірних зобов`язань, 25 липня 2023 року позивачем був направлений лист відповідачу щодо добровільного виконання останнім договірних зобов`язань та повернення отриманих в позику грошових коштів в термін\~ до 01 серпня 2023 року. Відповідачем зобов`язання за договором\~ позики від 18 грудня 2020 року щодо повернення отриманих в позику грошових коштів\~ не виконані. В зв`язку з неналежним виконанням відповідачем умов договору позики від 18 грудня 2020 року, позивачем нараховано відповідачу\~ 3% річних від простроченої сумі в розмірі\~ 11 958 гривень. Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 29 вересня 2023 року відкрито провадження у справі та призначено судове засідання. Представник позивача\~ звернулась до суду з заявою про зменшення розміру заявлених позовних вимог, з урахуванням здійснення відповідачем часткової оплати\~ за договором позики від 18 грудня 2020 року в розмірі 500 доларів США. Просила стягнути з відповідача на користь позивача суму основного боргу за договором позики від 18 грудня 2020 року в розмірі 4 500 доларів США, що згідно офіційного курсом НБУ на день звернення до суду з вказаною позовною заявою становить 166 275 гривень та 3% річних в розмірі\~ 10 632 гривні 45 копійок. В судове засідання представник позивача не з`явилась, про дату, час і місце судового засідання повідомлена належним чином, звернулась до суду з заявою про розгляд справи без її участі, заявлені позовні вимоги, з урахуванням\~ заяви про зменшення розміру\~ заявлених позовних вимог, підтримала та просила їх задовольнити. Від\~ стягнення з відповідача судових витрат, пов`язаних з наданням професійної правничої допомоги відмовилась. Відповідач в судове засідання не з`явилась, звернулась до суду з заявою про розгляд справи без її участі; заявлені позовні вимоги, з урахуванням\~ заяви позивача про зменшення розміру\~ заявлених позовних вимог, визнала. Дослідивши матеріали справи, надані сторонами докази, дослідивши їх всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши всі обставини справи, суд приходить до наступного. Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має права на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч.1 ст.95 ЦПК України, письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Згідно договору позики від 18 грудня 2020 року, оригінал якого знаходиться в матеріалах справи, [PERSON] , [INFO] , (паспорт серії [NUMBER] , виданий Соснівським РВ УМВС України в Черкаській області 24.11.2011 року, реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] ), отримала від [PERSON] грошові кошти в сумі 5 000 (п`ять тисяч) доларів США, що є еквівалентом 139 092 (сто тридцять дев`ять тисяч дев`яносто дві) гривень 00 копійок за курсом НБУВ на день оформлення цього договору. Згідно розписки від 18 грудня 2020 року, відповідач зобов`язується повернути отримані в позику грошові кошти в сумі 5 000 доларів США\~ в термін до 18 червня 2021 року. Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. В постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 28 січня 2019 року у справі №357/11170/16-ц, провадження №61-40453ск18 зазначено наступне: «Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За своїми ознаками договір позики є реальним, оплатним або диспозитивно безоплатним, одностороннім, строковим або безстроковим. Договір позики вважається укладеним у момент здійснення дій з передачі предмета договору на основі попередньої домовленості (пункт 2 частини першої статті 1046 ЦК України). Ця особливість реальних договорів зазначена в частині другій статті 640 ЦК України, за якою якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії. Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику.» Аналогічний правовий висновок міститься в постановах Верховного Суду України у справі № 6-79цс14 від 02 липня 2014 року, у справі № 6-50цс16 від 24 лютого\~ 2016 року. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до частин першої і другої статті 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно з частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до правового висновку, який міститься в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 28 листопада 2018 року в справі № 212/3860/15-ц провадження № 61-6380св18 «за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми. У разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. Для цього, з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем\~ правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов. Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти їх справжню правову природу, незважаючи на найменування документа, і, залежно від встановлених результатів, робити відповідні правові висновки. Таким чином, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від позивача певної грошової суми.» Наявність оригінала розписки у позивача (позикодавця) згідно з положеннями статті 545 ЦК України свідчить, що зобов`язання з повернення позики позичальником не виконано. Матеріали справи не містять і учасниками справу суду не надано доказів належного виконання\~ відповідачем зобов`язання з повернення позики. За змістом статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Відповідно до ч.1 ст.1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Статтею 524 ЦК України визначено, що зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті. Статтею 533 ЦК України встановлено, що грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Заборони на виконання грошового зобов`язання у іноземній валюті, у якій воно зазначено у договорі, чинне законодавство не містить. Із аналізу наведених правових норм можна зробити висновок, що гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти - фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству. Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення частини першої статті 1046 ЦК України, а також частини першої статті 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України. Вказаний правовий висновок міститься в Постанові Великої Палати Верховного Суду у справі № 373/2054/16-ц від 16 січня 2019 року. В судовому засіданні, яке відбулось 07 травня 2024 року, встановлено, що відповідачем сплачено на користь позивача частину основного боргу в розмірі 500 доларів США. Вказаний факт в ході судового розгляду підтвердив і сам позивач. Таким чином, сума основного боргу за договором позики становить 4 500 доларів США, що еквівалентно за офіційним курсом НБУ на день подачі позову до суду 166 275 гривень. Згідно ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних від простроченої суми, якщо інше не встановлене договором або законом. В зв`язку з неналежним виконанням грошових зобов`язань, позивачем нараховано відповідачу 3% річних від простроченої суми заборгованості яка становить 10 632 гривні 45 копійок. Вказаний розрахунок перевірений судом і є вірним. Представник позивача\~ звернулась до суду з заявою про зменшення розміру заявлених позовних вимог, з урахуванням здійснення відповідачем часткової оплати\~ за договором позики від 18 грудня 2020 року в розмірі 500 доларів США. Просила стягнути з відповідача на користь позивача суму основного боргу за договором позики від 18 грудня 2020 року в розмірі 4 500 доларів США, що згідно офіційного курсом НБУ на день звернення до суду з вказаною позовною заявою становить 166 275 гривень та 3% річних в розмірі\~ 10 632 гривні 45 копійок. Від\~ стягнення з відповідача судових витрат, пов`язаних з наданням професійної правничої допомоги відмовилась. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Враховуючи викладене, відповідно до ст. 13 ЦПК України, з відповідача необхідно стягнути на користь позивача суму основного боргу за договором позики, що становить 4 500 доларів США, що згідно офіційного курсу НБУ станом на день звернення позивача до суду з вказаною позовною заявою\~ становить 166 275 гривень, та 3 % річних від простроченої суми заборгованості\~ в розмірі 10 632 гривні 45 копійок, в межах заявлених позовних вимог. Згідно ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Правові засади справляння судового збору, платники, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначені Законом України «Про судовий збір». Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі. Згідно ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою, ставка судового збору становить\~ 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. В позовній заяві позивачем зазначена ціна позову 199 458 гривень (187 500 гривень + 11 958 гривень). Враховуючи викладене, позивачу необхідно сплатити судовий збір в розмірі 1994 гривні 59 копійок (1% від суми 199 458 гривень). Згідно фіскального чека від 07 серпня 2023 року, позивачем при зверненні до Соснівського районного суду м. Черкаси з вказаною позовною заявою сплачено судовий збір в розмірі 1 073 гривні 62 копійок. Згідно фіскального чека від 07 травня 2024 року, позивачем сплачено судовий збір у розмірі 589 гривень 15 копійок. Відповідно до квитанції до платіжної інструкції № 0.0.3640757875.1 від 13 травня 2024 року позивачем доплачено судовий збір у розмірі 1 211 гривень 20 копійок. Всього позивачем сплачено судовий збір у розмірі 2 873 гривні 97 копійок. Враховуючи викладене, позивачем\~ надлишково сплачено судовий збір в розмірі 879 гривень 38 копійок (2 873 гривні 97 копійок 1 994 гривні 59 копійок). Враховуючи, що відповідачем визнано позовні вимоги в повному обсязі, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача 50 % судового збору, який підлягав сплаті позивачем при зверненні останнього до суду з вказаним позовом, що становить 997 гривень 30 копійок. На підставі вищевикладеного, відповідно до ст.ст. 509, 525, 526, 530, 625, 1046, 1047, 1049, 1050 ЦК України,

Outcome: approved