Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-26 00:00:00

Представник АТ «Універсал Банк» звернувся до Володарсько-Волинського районного суду Житомирської області із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. В обґрунтування\~позову зазначено, що відповідач [PERSON] 25.12.2021 року встановив мобільний додаток monobank сервіс банку, що дозволяє надавати клієнтові банківські послуги через смартфон за допомогою мобільного додатку. Мonobank це мобільний банк, в рамках якого відкриваються поточні рахунки клієнтам (фізичним особам), спеціальним платіжним засобом яких є платіжні карти monobank. Банківське обслуговування здійснюється дистанційно без відділень. Онбординг починаючи з травня 2020 року: відеоверифікація працівником банку дистанційно; ДІЯ шерінг на точці дистанційно та селфі клієнта; спрощена процедура через УБКІ, селфі клієнта та селфі клієнта з паспортом. Пройшовши реєстрацію та надавши один з пакетів документів Відповідач підписав Анкету-заяву клієнта до Договору про надання банківських послуг Мonobank шляхом застосування цифрового власноручного підпису, яка разом з Умовами та правилами обслуговування в АТ «Універсал Банк» при наданні банківських послуг щодо карткових продуктів «Monobank», тарифами, таблицею обчислення вартості кредиту та паспортом споживчого кредиту складають Договір про надання банківських послуг. Підписавши цифровим власноручним підписом 25.12.2021 відповідач підтвердив, що ознайомився та отримав у мобільному додатку примірники вищезазначених документів, що складають договір та зобов`язався виконувати його умови. На підставі укладеного Договору відповідач отримав кредит в розмірі 15000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на поточний рахунок, спеціальним платіжним засобом якого є платіжна картка [NUMBER] . Однак, всупереч умовам договору відповідач неналежним чином не виконував покладені на нього обов`язки, порушив умови кредитного договору і має прострочену заборгованість. Представник позивача зазначає, що станом на 27.11.2023 у відповідача прострочення зобов`язання зі сплати щомісячного мінімального платежу за договором сягнуло понад 90 днів, у зв`язку з чим на підставі положення п.п. 5.17 п.5 Розділу ІІ Умов і правил, відбулось істотне порушення клієнтом зобов`язань, вся заборгованість за кредитом стала простроченою. Банк 27.11.2023 року направив повідомлення «пуш» про істотне порушення умов Договору та про необхідність сплати заборгованості, проте відповідач не вчинив жодної дії направленої на погашення заборгованості. Загальний розмір заборгованості відповідача за наданим кредитом станом на 05.02.2024 року становить 23090,85 грн., яка складається із загального залишку заборгованості за наданим кредитом (за тілом кредиту) в сумі 23090,85 грн. За таких обставин, позивач просив стягнути з відповідача заборгованість в сумі 23090,85 грн. та понесені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 3028,00 грн. Ухвалою судді Володарсько-Волинського районного суду Житомирської області від 15.04.2024 року відкрито провадження у справі, ухвалено здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику (повідомленням) сторін. Відповідач про розгляд справи повідомлений належним чином за адресою реєстрації місця проживання шляхом направлення копії ухвали від 15.04.2024 року рекомендованим листом, який йому вручено 03.05.2024 року особисто, що підтверджується відомостями про відстеження поштового відправлення сайту Укрпошти. Заперечень проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження від відповідача до суду не надходило. Правом подання відзиву на позовну заяву відповідач не скористався, відзив до суду не подав. Згідно частини 5 статті 279\~ЦПК\~України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Клопотання про розгляд справи в судовому засідання з повідомлення (викликом) сторін до суду не надходило. Відповідно до ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позовна заява, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 2 ст. 78, ч. ч. 1,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори. В частинах першій, другій статті 207 ЦК України визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628, 629 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно дост. 629 ЦК договір є обов`язковим для виконання сторонами. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. За правилами ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. Відповідно до ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Судом встановлено,\~що 25.12.2021\~року [PERSON] \~підписав анкету-заяву\~до договору\~про надання\~банківських послуг,\~за якою\~просив АТ\~«Універсал банк»\~відкрити поточний\~рахунок та\~встановити кредитний\~ліміт на\~суму,\~вказану у\~мобільному додатку.\~Згідно з\~п.\~2\~анкети-заяви\~відповідач просив\~встановити кредитний\~ліміт на\~суму,\~зазначену у\~мобільному додатку.\~У разі\~виходу з\~пільгового періоду,\~що складає\~до 62\~календарних днів,\~на кредит\~буде нараховуватися\~процента ставка\~3,1%\~на місяць\~з першого\~дня користування\~кредитом.\~У вказаній\~анкеті-заяві\~також зазначено,\~що відповідач\~погодився з\~тим,\~що ця\~анкета-заява\~разом із\~Умовами і\~правилами надання\~банківських послуг,\~тарифами,\~таблицею обчислення\~вартості кредиту\~та паспортом\~споживчого кредиту\~становить між\~ним та\~банком договір\~про надання\~банківських послуг.\~Також [PERSON] засвідчив генерацію пари удосконаленого електронного підпису (УЕП) з особистим ключем і відповідним йому відкритим ключем, який буде використовуватися для вчинення правочинів та платіжних операцій, який є аналогом власноручного підпису (а.с.11). Відповідно до пункту 14 Положення про застосування електронного підпису та електронної печатки в банківській системі України, затвердженого постановою Правління Національного банку України «Про затвердження Положення про застосування електронного підпису в банківській системі та електронної печатки в банківській системі України» використання удосконаленого електронного підпису, удосконаленої електронної печатки та простого електронного підпису здійснюється на підставі договору між банком і клієнтом, який укладається в письмовій формі (у вигляді паперового документа з власноручними підписами сторін або як електронний документ із кваліфікованим електронним підписом) після проведення ідентифікації та верифікації клієнта відповідно до вимог законодавства України у сфері запобігання та протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванню тероризму. З огляду на викладене, договір та Витяг з Умов обслуговування рахунків фізичної особи з використанням електронного підпису є правомірними, та вважаються такими, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Зазначене узгоджується із правовими висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18. Проте наявні у матеріалах справи Умови і правила надання банківських послуг, тарифи не містять підпису [PERSON] . З наданих позивачем умов і правил обслуговування в АТ «Універсал Банк» при наданні банківських послуг щодо продуктів monobank, які містять тарифи, таблицю обчислення вартості кредиту, паспорт споживчого кредиту, не вбачається, що з такими умовами був ознайомлений відповідач, оскільки жодних доказів на підтвердження їх підписання [PERSON] електронним цифровим підписом, позивачем до суду не надано (а.с.16-33). Окрім того, в матеріалах справи відсутнє підтвердження із зазначенням дати та часу одержання відповідачем у електронному вигляді Умов обслуговування рахунків фізичних осіб в АТ «Універсал Банк», Паспорту споживчого кредиту, та Тарифів. Відтак, у суду відсутні підстави вважати, що [PERSON] був ознайомлений саме з наданими позивачем в обґрунтування заявлених позовних вимог Умовами, Тарифами та Паспортом споживчого кредиту. Аналогічні за змістом правові висновки викладені в постанові Верховного Суду України від 11.11.2015 в справі №6-1967цс15, постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року в справі №464/3790/16-ц, постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 08.10.2020 в справі №194/1126/18. Тобто судова практика зі спірних правовідносин є сталою і незмінною. Долучені до матеріалів справи Умови [PERSON] не підписані, а тому, згідно роз`яснень, що викладені у постанові Верховного Суду від 03.07.2019 по справі № 342/180/17, з огляду на їх мінливий характер, такі Умови та Правила не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін. Крім того, наявні у матеріалах справи Умови і правила обслуговування в АТ «Універсал Банк» при наданні банківських послуг (далі Умови) затверджені Протоколом Правління №49 від 30.11.2022 і набули чинності з 01.12.2022 (про що зазначено у цьому документі), натомість анкета-заява підписана відповідачем 25.12.2021, тобто на момент підписання вони не діяли і позивач не може обґрунтовувати ними свої позовні вимоги (а.с.16). Підписана відповідачем анкета-заява до договору про надання банківських послуг не містить усіх необхідних істотних умов кредитування, не містить даних про розмір кредитних коштів. У анкеті-заяві та будь-яких інших документах, долучених до позовної заяви, не зазначена погоджена сума/ліміт кредиту, про отримання якого сторони дійшли згоди, відсутні відомості про те, яка картка була видана відповідачу, строк дії цієї картки, а також доказів про встановлення кредитного ліміту на картковий рахунок. За змістом положень ст.ст. 1049,1054 ЦК України, позичальник за кредитним договором зобов`язаний повернути кредитодавцеві ту суму кредиту, яка була ним отримана на підставі такого договору. Частиною 2 статті 78 ЦПК України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з указаними положенням закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Нормами Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого\~Постановою Правління Національного Банку України від 04 липня 2018 року № 75\~(далі Положення № 75) встановлено основні вимоги щодо бухгалтерського обліку та бухгалтерського контролю, щодо змісту та форми первинних документів під час здійснення операційної діяльності в банках України. Відповідно до пунктів 59, 61 та 62 Положення № 75, банк обов`язково має складати на паперових та/або електронних носіях регістри, зокрема, особові рахунки та виписки з них, які повинні містити такі обов`язкові реквізити: 1) номер особового рахунку; 2) дату здійснення останньої (попередньої) операції; 3) дату здійснення поточної операції; 4) код банку, у якому відкрито рахунок; 5) код валюти; 6) суму вхідного залишку за рахунком; 7) код банку-кореспондента; 8) номер рахунку кореспондента; 9) номер документа; 10) суму операції (відповідно за дебетом або кредитом); 11) суму оборотів за дебетом та кредитом рахунку; 12) суму вихідного залишку. Виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Із змісту наведених норм вбачається, що рух операцій по особовому рахунку має підтверджуватись випискою по особовому рахунку, яка має містити визначений перелік обов`язкових реквізитів. Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 16 вересня 2020 року у справі № 200/5647/18, від 25 травня 2021 року у справі № 554/4300/16-ц, від 26 травня 2021 року у справі № 204/2972/20, від 13 жовтня 2021 року у справі № 209/3046/20, від 26 жовтня 2022 року у справі № 333/5483/20. Проте такої виписки позивачем до суду не надано. А саме виписка є первинним документом про що вказується у Постанові Верховного суду у справі №200/5647/18 від 16.09.2020 року. Згідно розрахунку заборгованості за договором б/н від 25.12.2021, наданого позивачем, заборгованість [PERSON] перед АТ «Універсал Банк» станом на 05.02.2024 становить 23090,85 грн. та складається із загального залишку заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту) в сумі 23090,85 грн., заборгованість за відсотками, за пенею та за порушення грошового зобов`язання відповідно до розрахунку заборгованості - 0,00 грн (а.с.10). Розрахунок заборгованості, на який посилається позивач, не є первинним документом, який підтверджує отримання кредиту, користування ним, укладення договору на умовах, які вказані банком в позовній заяві, а, отже, не є належним доказом наявності заборгованості. Зазначений розрахунок із зазначенням конкретного розміру заборгованості, є документом, що створений самим позивачем, а, відтак, інформація зазначена в ньому, за умови відсутності первинних документів, на підставі яких він був складений, не може бути доказом наявності заборгованості, на якій наполягає банк. За приписами ч. 1 ст. 1046, ч. 2 ст. 1054 ЦК України кредитний договір є укладеним з моменту передання грошей. Саме в обов`язок позивача входить довести не лише факт підписання договору, а і факт передачі грошей. Аналогічні за змістом правові висновки викладені в постанові Верховного Суду України від 11.11.2015 року в справі № 6-1967цс15, постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року в справі № 464/3790/16-ц, постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 08.10.2020 в справі № 194/1126/18. Тобто судова практика зі спірних правовідносин є сталою і незмінною. Водночас, АТ «Універсал Банк» не надало належних та допустимих доказів видачі відповідачу зазначеної в позові банківської картки, відкриття йому рахунку, чи встановлено відповідний кредитний ліміт і на яку суму, а також виписки з такого рахунку, з якого можна було б встановити факт користування відповідачем банківською карткою, використання ним кредитних коштів та наявність у нього заборгованості за кредитом. А відтак, складений позивачем розрахунок кредитної заборгованості не є безспірним доказом існування між сторонами договірних відносин та розміру боргу. За відсутності інших доказів, розрахунок заборгованості, наявний в матеріалах справи, не може підтверджувати наявність у відповідача заборгованості перед банком. Крім того, зі змісту долученого до позову розрахунку не вбачається, ким і коли він складений, якою посадовою особою, не зазначено її посаду, прізвище , ім`я, по батькові. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу умови та правила надання банківських послуг в АТ «Універсал Банк», відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про можливість стягнення сум нарахованих відсотків за рахунок тіла кредиту, а також відсутність умов про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру через їх мінливий характер не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Крім того, анкета-заява не містить розміру кредитного ліміту і строку його повернення (користування ним). Аналогічні правові висновки викладені у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 23 травня 2022 року в справі №393/126/20. Таким чином, сама по собі підписана анкета-заява до договору про надання банківських послуг, без надання належних та допустимих доказів, що підтверджують укладення кредитного договору, не може бути підставою для стягнення заборгованості. При цьому, згідно з частиною шостою\~статті 81 ЦПК України\~доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому\~статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом. Однією з\~засад\~цивільного\~судочинства є\~його\~диспозитивність.\~Так,\~відповідно\~до\~ч.\~1\~ст.\~13\~ЦПК\~України\~суд розглядає\~справи\~не\~інакше як\~за\~зверненням\~особи,\~поданим\~відповідно\~до цього\~Кодексу,\~в\~межах\~заявлених нею\~вимог і\~на\~підставі\~доказів,\~поданих\~учасниками\~справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч.ч. 1, 5 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Згідно з ч.ч. 1, 2, 8 ст. 83 ЦПК України сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї. В силу приписів ч. 1 ст. 84 ЦПК України учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Таке клопотання повинно бути подане в строк, зазначений у частинах другій та третій статті 83 цього Кодексу. Дослідивши надані\~позивачем докази\~в обґрунтування\~заявлених позовних\~вимог,\~суд вважає,\~що позивач\~до позовної\~заяви не\~надав жодних\~доказів,\~які підтверджують\~отримання відповідачем\~кредитних коштів\~в розмірі,\~зазначеному в\~позовній заяві.\~Суд вважає\~за необхідне\~зазначити,\~що в\~позовній заяві\~позивач посилається\~на те,\~що відповідачу\~був наданий\~кредит на\~суму 15000\~грн.,\~в той\~же час\~просить стягнути\~заборгованість за\~тілом кредиту\~в розмірі\~23090,85 грн.,\~до матеріалів\~позовної заяви\~не долучено\~жодного доказу,\~який би\~підтверджував встановлення\~або збільшення\~кредитного ліміту\~до зазначеної\~суми.\~Суд також\~вважає,\~що позивачем\~не надано\~докази,\~які підтверджують, що відповідач отримав зазначену в позові кредитну картку з сумою кредитного ліміту, яку погодили сторони, що є істотною умовою даного виду договору; у позовній заяві про строк дії картки не вказував; виписки з рахунків відповідача, якщо такі відкривалися, не надав. У позовній заяві не вказано, що позивач не має змоги надати відповідні докази разом з позовною заявою. Надалі будь-яких письмових звернень до суду із зазначенням доказів, які бажає долучити позивач, із зазначенням об`єктивних причин неможливості їх надання або клопотання про їх витребування останній не подавав. Як вбачається з матеріалів справи позивач надав суду заяву про розгляд справи без участі свого представника за наявними в справі доказами (а.с.42). Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача є необґрунтованими, оскільки позивачем не надано докази, які б беззаперечно свідчили про отримання відповідачем кредитних коштів та їх розмір, які б суд міг покласти в основу задоволення вимог позивача про стягнення заборгованості за кредитним договором від 25.12.2021 року. Виходячи із встановлених фактичних обставин справи, вимог чинного законодавства, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність та взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити повністю. Оскільки судом відмовлено в задоволенні позовних вимог, то на підставі ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на позивача.

Outcome: dismissed