Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-09 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом, у якому просить розірвати шлюб з відповідачем [PERSON] та стягнути аліменти на утримання дітей: сина - [PERSON] , [INFO] , та дочки - [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/3 частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дати подання позову і до повноліття дітей, а також стягнути з відповідача на користь [PERSON] кошти на особисте утримання в розмірі 1/6 частини з усіх видів його заробітку (доходу), щомісячно, починаючи з моменту подання позову до досягнення дитиною - дочкою [PERSON] , [INFO] , трьох років. В обґрунтування заявлених вимог зазначає, що вони з відповідачем із 20.04.2016 року перебувають у зареєстрованому шлюбі. Спільне життя не склалося у зв`язку з різними поглядами на життя та відсутністю взаєморозуміння, проживають окремо, шлюбних стосунків не підтримують, спільного господарства не ведуть. Від шлюбу сторони мають дітей: син - [PERSON] , [INFO] ; дочка - [PERSON] , [INFO] . У свідоцтвах про народження дітей їхніми батьками вказані мати - [PERSON] та батько - [PERSON] . Це підтверджується свідоцтвами про народження серії [NUMBER] та серії [NUMBER] . Домовленості між подружжям з приводу виховання та утримання спільних дітей відсутні. Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 28.03.2024 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Запропоновано відповідачу подати відзив на позовну заяву, позивачу роз`яснено право подати відповідь на відзив, та відповідачу право на подання заперечень на відповідь на відзив. 23.04.2024 року на адресу суду надійшов відзив на позов, яким відповідач не заперечує проти розірвання шлюбу, який було укладено 20 квітня 2016 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Чернігівського міського управління юстиції. Номер актового запису - 434 від 20 квітня 2016 року. Так само, не заперечує проти стягнення аліментів на утримання позивача до досягнення дочкою [PERSON] віку трьох років, тобто до [INFO] . При цьому, вказує що повністю погоджується з позивачем, що батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини, а найкращі інтереси дитини є їхнім головним пріоритетом, а тому як факт не заперечує проти призначення судом аліментів, однак розмір який заявлений позивачем, вважає завищеним, вказує що стягнення з нього аліментів у розмірі 1/5 буду в достатньому розмірі відповідати інтересам дітей. Відповідач зазначає, що його щомісячне грошове забезпечення як військовослужбовця в середньому становить 135 000 грн. 1/3 частина його доходу дорівнює приблизно 45 600 грн., звертає увагу, що позивач, як мати, також несе відповідальність за витрати на утримання дітей, і її частка не зазначена в позовній заяві, тому обов`язок сплати аліментів у розмірі 1/3 частини його доходу буде несправедливим. На підставі викладеного, судовий розгляд справи здійснюється за правилами спрощеного позовного провадження на підставі наявних у суду матеріалів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Як встановлено судом, шлюб між сторонами було зареєстровано 20.04.2016 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Чернігівського міського управління юстиції, актовий запис № 434, що вбачається з копії свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 20.04.2016 р. Від шлюбу сторони мають спільних дітей: [PERSON] , [INFO] , про що 01.12.2018 року складено відповідний актовий запис №2555 Чернігівським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області; [PERSON] , [INFO] , про що 24.09.2021 складено актовий запис №153 Сквирським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Білоцерківського району Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ). Відповідно до ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до частини 3 статті 105 Сімейного Кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. У відповідності із ст. 112 Сімейного Кодексу України шлюб розривається, якщо судом буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Як зазначено в позовній заяві та не заперечується відповідачем, сторони проживають окремо, шлюбних стосунків тривалий час не підтримують, спільного господарства не ведуть, тобто шлюб існує формально, а крім того, відповідач не заперечує проти розірвання шлюбу. Таким чином подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, а тому позов у цій частині підлягає задоволенню. Згідно зі статтею 75 Сімейного кодексу України дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Згідно з положеннями статті 84 Сімейного кодексу України дружина має право на утримання від чоловіка під час вагітності. Дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона, працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Аліменти, присуджені дружині під час вагітності, сплачуються після народження дитини без додаткового рішення суду. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина з якою проживає дитина, має і в разі розірвання шлюбу. Частина 4 статті 84 СК України регламентує умову виникнення права дружини на утримання під час вагітності та в разі проживання з нею дитини - чоловік може надавати матеріальну допомогу. Принципове положення законодавця полягає в тому, що право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища. Отже, сімейним законодавством передбачено право на утримання чоловіком-батьком вагітної дружини, а також дружини, з якою проживає дитина до досягнення дитиною трирічного віку незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Подання суду доказів того, що дружина, яка вагітна чи з якою проживає дитина, потребує матеріальної допомоги, не є обов`язковим, оскільки право на аліменти належить дружині-матері незалежно від цієї обставини. Таким чином, право дружини на утримання виникає на підставі складу юридичних фактів: проживання з нею дитини, яка не досягла трьох років; походження дитини від чоловіка (кровне споріднення) або наявність між ними іншого юридично значущого зв`язку (усиновлення, факт біологічного походження); здатність чоловіка надавати матеріальну допомогу. Для виникнення у дружини права на аліменти від її чоловіка потрібна сукупність вказаних вище фактів. Крім того, відповідач погоджується, що має матеріально підтримувати позивача до досягнення дитиною трирічного віку та не заперечує проти задоволення судом такої вимоги позивача. Крім цього, згідно з ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Відповідач зобов`язаний утримувати дитину до досягнення нею повноліття, створювати необхідні умови для її розвитку та життя нарівні з позивачем. Відповідно до ст. 191 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Матеріали справи не містять достовірних доказів про щомісячний дохід позивача. Враховуючи обставини, зазначені в ст. 182 СК України, що відповідач є працездатним, за відомостями, зазначеними у відзиві, є військовослужбовцем Збройний сил України, відомостей про наявність у нього інших утриманців матеріали справи не містять, обов`язок обох батьків утримувати спільних дітей, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання спільних дітей. Позивач просить суд стягнути на її користь на утримання дитини аліменти в розмірі 1/3 частини всіх доходів відповідача, щомісячно, починаючи з 24.03.2024 року і до досягнення дітьми повноліття. Право позивача на отримання аліментів на утримання спільних дітей, відповідачем визнано та в судовому засіданні встановлено. Однак вбачається, що заявлений до стягнення розмір у частці 1/3 від доходу щомісячно не визнається відповідачем, заявляючи зі свого боку про спроможність утримувати дітей у часті 1/5 від доходу. Позивач до суду не направила відповідь на відзив із запереченнями щодо запропонованого відповідачем розміру аліментів, при цьому, суд у першу чергу в пріоритеті враховує інтерес дітей, а тому за наявності спору між батьками, суд вважає, що стягнення аліментів з відповідача у частці 1/4 від його доходу щомісячно забезпечуватиме майнові інтереси дітей. Такий розмір відповідає майновим інтересам дітей, враховуючи рівну відповідальність обох батьків за надання дітям фінансової допомоги. Разом з тим, згідно ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Таким чином, стягнення аліментів у даному випадку необхідно рахувати від дня пред`явлення позову. Зі змісту ч. 1 ст. 183 ЦПК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Беручи до уваги вищевикладене, суд за наявності для того законних підстав приходить до висновку про можливість стягнення аліментів в розмірі 1/4 всіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Суд, вирішуючи питання про стягнення аліментів, керується загальними принципами, за якими стягнення аліментів не повинно погіршувати становище іншого порівняно із становищем одержувача аліментів. Крім того, на думку суду, вказаний розмір суми аліментів з врахуванням рівного обов`язку обох батьків на утримання та виховання дитини буде відповідати інтересам та потребам останньої. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. У відповідності до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Приписами ст. 141 СК України визначено, що мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. За змістом ст. 51 Конституції України та ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно положень ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України рішення суду в межах суми платежу за один місяць допускається до негайного виконання. Позивач заявила такі вимоги: про розірвання шлюбу, про стягнення аліментів на утримання дітей та про стягнення аліментів згідно зі статтею 84 Сімейного кодексу України. Позивач сплатила судовий збір у розмірі 1211,20 грн за вимогу про розірвання шлюбу, тому ця сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Оскільки позивач була звільнена від сплати судового збору при зверненні до суду з позовом про стягнення аліментів, судовий збір у розмірі 2422,40 грн за дві вимоги має бути стягнутий з відповідача на користь держави. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: partial