Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-22 00:00:00

позивач звернувся в суд з позовом до відповідача про стягнення з [PERSON] на користь ЛКП «Господар» заборгованості за послуги з утримання будинку та прибудинкової території за період з 01.01.2021 року по 01.10.2023 року у розмірі 28202,52 гривень. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що на балансі ЛКП «Господар» перебуває будинок [ADDRESS] . Відповідач є власником квартири [ADDRESS] цього будинку, користується житлово-комунальними послугами, які надаються позивачем, в тому числі згідно договору від 01.09.2019 року. Для здійснення оплати комунальних послуг відповідачу відкрито особистий рахунок № [NUMBER] , послуги з утримання\~будинку та\~прибудинкової території надаються вчасно та належної якості. Однак, відповідач не оплачує їх, внаслідок чого за період з 01.01.2021\~року по\~01.10.2023\~року утворилась заборгованість за надані послуги з утримання будинку та прибудинкової території у розмірі 28202,52 гривень. Дану суму просить стягнути в примусовому порядку. Позовна заява поступила до суду 10.11.2023 року. Ухвалою Личаківського районного суду м.Львова від 13.11.2023 року, прийнято позовну заяву та відкрито провадження у вказаній справі, призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними в ній матеріалами. Визначено учасникам справи строк для подання відзиву, відповіді на відзив та письмових заперечень. Одночасно з відкриттям провадження у справі суд направив сторонам інформаційне повідомлення про права та обов`язки сторін (а.с.44-45), в тому числі про обов`язок подати усі наявній у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, а також неможливість приховування доказів. Цим же повідомленням сторонам роз`яснено порядок та строки подання доказів. Таким чином суд виконав вимоги статті 221 ЦПК України. Відповідач [PERSON] 30.11.2023 року звернулася до суду з клопотанням про передачу справи за підсудністю до Сихівського районного суду м.Львова. Також 04.12.2023 року відповідачем подано зустрічну позовну заяву до ЛКП «Господар» про визнання необґрунтованим нарахування плати за послуги та зобов`язання до вчинення дій. Разом з тим, подано клопотання про розгляд справи за правилами загального позовного провадження. Ухвалою Личаківського районного суду м.Львова від 06.12.2023 року, відмовлено у задоволенні клопотання відповідача про передачу справи за підсудністю до Сихівського районного суду м.Львова. Крім того, 06.12.2023 року відповідачу повернуто поданий 06.12.2023 року відзив на позовну заяву. Ухвалою Личаківського районного суду м.Львова від 06.12.2023 року, зустрічну позовну заяву [PERSON] залишено без руху. 21 грудня 2023 року відповідачем подано заяву на усунення недоліків, зазначених в ухвалі суду від 06.12.2023 року. Ухвалою Личаківського районного суду м.Львова від 27.12.2023 року, прийнято зустрічну позовну заяву [PERSON] до ЛКП «Господар» про визнання необґрунтованим нарахування плати за послуги та зобов`язання до вчинення дій та об`єднано в одне провадження з первісною позовною заявою ЛКП «Господар» до [PERSON] про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги. Цією ж ухвалою постановлено перейти до розгляду справи за правилами загального позовного провадження. Відповідно до прецедентної практики ЄСПЛ, яку останній повторив в п.22 справи «Осіпов проти України» (заява № 795/09, рішення від 08.10.2020), стаття 6 Конвенції гарантує не право бути особисто присутнім у судовому засіданні під час розгляду цивільної справи, а більш загальне право ефективно представляти свою справу в суді та на рівність у користуванні правами з протилежною стороною, передбаченими принципом рівності сторін. Пункт 1 статті 6 Конвенції надає Державам можливість на власний розсуд обирати засоби гарантування цих прав сторонам провадження (див. рішення у справі «Варданян та Нанушян проти Вірменії» (Vardanyan and Nanushyan v. Armenia), заява № 8001/07, пункт 86, від 27.10.2016 року, та наведені у ньому посилання). Отже, питання особистої присутності, форми здійснення судового розгляду, усної чи письмової, а також представництва у суді є взаємопов`язаними та мають аналізуватися у більш ширшому контексті «справедливого судового розгляду», гарантованого статтею 6 Конвенції. Суд повинен встановити, чи було надано заявнику, стороні цивільного провадження, розумну можливість ознайомитися з наданими іншою стороною зауваженнями або доказами та прокоментувати їх, а також представити свою справу в умовах, що не ставлять його в явно гірше становище vis-а-vis його опонента. Суд забезпечив сторонам можливість ефективно представляти свою справу в суді. Справа слухалась у відкритому судовому засіданні, а сторони повідомлялись про дату, місце та час розгляду справи. 19 січня 2024 року повноважний представник відповідача за зустрічним позовом подав відзив на зустрічну позовну заяву, в якому вважає позовні вимоги [PERSON] не обґрунтованими виходячи з наступного. Кожний власник/співвласник несе зобов`язання щодо належного утримання спільного майна багатоквартирного будинку, обов`язок оплати таких послуг виникає у зв`язку із наявністю права власності у багатоквартирному будинку, таке право позивач за зустрічним позовом не заперечує. Доводи щодо необізнаності позивача за зустрічним позовом з умовами договору не можуть братись до уваги, оскільки обставини зустрічної позовної заяви не стосуються обставин первісного позову та періоду за який наявна заборгованість. При цьому, представник ЛКП «Господар» також вважає надуманими твердження позивача за зустрічним позовом щодо неналежного виконання своїх зобов`язань ЛКП «Господар» з утримання будинку та прибудинкової території, в підтвердження чого долучає відповідні документи. Також зазначає, що відповідач за первісним позовом є злісним боржником, між сторонами існує не перший судовий процес, оскільки остання систематично не сплачує за надані житлово-комунальні послуги. Вважає вимоги за зустрічним позовом безпідставними, а тому просить відмовити у задоволенні зустрічного позову. Правом на подання відповіді на відзив на зустрічну позовну заяву [PERSON] не скористалась. Перед тим як розпочати розгляд справи по суті суд провів підготовче засідання, в межах якого були виконані завдання підготовчого провадження. Крім того, суд розглянув абсолютно усі клопотання учасників справи, попередньо надавши можливість протилежній стороні висловитись з приводу таких клопотань. Ухвалою Личаківського районного суду м.Львова від 08.02.2024 року, закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду за правилами загального позовного провадження. Відтак, суд у відповідності до вимог частини п`ятої статті 12 ЦПК України та прецедентної практики ЄСПЛ створив для сторін рівні можливості відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом. Про існування будь-яких інших доказів, які мають важливе значення і які не були долучені до справи сторони суду не повідомляли, при тому що в силу частин другої, третьої та четвертої статті 83 ЦПК України, вони повинні були подати всі свої докази разом з позовом та відзивом та в цей же строк повідомити про існування доказів, які не можуть бути подані разом з першою заявою по суті справи. Таким чином, враховуючи таку засаду цивільного судочинства як змагальність, а також те, що в даному процесі кожна сторона мала рівні можливості відстоювати свою позицію в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом, дана справа буде вирішена на основі зібраних доказів з покладенням на сторін ризику настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням тієї чи іншої процесуальної дії. Обставини справи встановлюватимуться таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний. В будь-якому випадку, право на справедливий судовий розгляд забезпечується, серед іншого, процедурою апеляційного перегляду судових рішень, де сторона не позбавлена можливості подання нових доказів якщо буде доведено поважність причин їх неподання в суді першої інстанції (частина третя статті 367 ЦПК України). Тому, якщо у сторін наявні ті чи інші аргументи або докази, на які даним судовим рішенням не буде надано відповіді, така сторона вправі навести їх у апеляційній скарзі, одночасно вказавши причини неподання їх суду першої інстанції. Ухвалою Личаківського районного суду м.Львова від 29.02.2024 року, за клопотанням відповідача [PERSON] розгляд справи відкладено на 11.03.2024 року. Ухвалою Личаківського районного суду м.Львова від 11.03.2024 року, за клопотанням відповідача [PERSON] розгляд справи відкладено на 21.03.2024 року. Ухвалою суду від 21.03.2024 року в судовому засіданні оголошено перерву у зв`язку із заявленням відповідачем [PERSON] відводу головуючому-судді. Ухвалою Личаківського районного суду м.Львова від 28.03.2024 року (суддя Нор Н.В.), у задоволенні заяви [PERSON] \~про відвід\~головуючого-судді\~Грицка Р.Р. відмовлено. Справу призначено до судового розгляду на 18.04.2024 року. В судовому засіданні 18.04.2024 року задоволено клопотання [PERSON] про оголошення перерви у судовому засіданні до 14.05.2024 року, з метою надання останній можливості забезпечити участь представника для захисту її інтересів. Враховуючи неявку відповідача [PERSON] \~в судове\~засідання призначене\~на 14.05.2024\~року, ухвалою Личаківського районного суду м.Львова від 14.05.2024 року, розгляд справи відкладено на 23.05.2024 року. Ухвалою Личаківського районного суду м.Львова від 23.05.2024 року, залишено без розгляду зустрічну позовну заяву [PERSON] до ЛКП «Господар» про визнання необґрунтованим нарахування плати за послуги та зобов`язання до вчинення дій. В судове засідання 23.05.2024 року учасники процесу не заявилися, належним чином були повідомлені про час та місце розгляду справи. Представником позивача подано заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує повністю, просить суд позов задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове\~засідання повторно\~не з`явилася,\~про дату,\~місце та\~час розгляду\~справи повідомлена\~належним чином.\~Разом з\~тим,\~від відповідача\~22.05.2024\~року надійшло\~клопотання про\~відкладення розгляду\~справи у\~зв`язку із\~перебуванням у\~відпустці.\~При цьому,\~останньою не\~подано жодних\~документів на\~підтвердження зазначених\~обставин,\~а тому, суд відмовляє у задоволенні клопотання [PERSON] про відкладення розгляду справи, визнає її повторну неявку у судове засідання без поважних причин та вважає за можливим розглянути справу у її відсутності з метою виконання завдань цивільного судочинства та дотримання строків розгляду справи. З врахуванням зазначених обставин та відповідно до вимог ст.223 ЦПК України, суд вважає за можливим розглянути справу за відсутності учасників процесу, за наявними матеріалами справи. Згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Оскільки учасники процесу в судове засідання не з`явилися, фіксування судового процесу 23.05.2024 року за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, оцінивши в сукупності зібрані докази та ухвалюючи рішення у відповідності до вимог ст.264 ЦПК України, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з огляду на наступне. Рішенням Виконавчого комітету Львівської міської ради № 365 від 08.06.2007 року «Про визначення виконавця житлово-комунальних послуг у м.Львові» Львівські комунальні підприємства визначено виконавцями житлово-комунальних послуг у м.Львові. Згідно ухвал Львівської міської ради № 2606 від 16.11.2017 року № 5626 від 10.10.2019 року ЛКП «Господар» є правонаступником ЛКП «Дім», ЛКП «Стихія» та ЛКП «Управитель», основною діяльністю якого є утримання, обслуговування та ремонт житлових будівель. 01 вересня 2019 року між ЛКП «Господар» та мешканцями будинку [ADDRESS] , від імені уповноваженої загальними зборами співвласників багатоквартирного будинку особи [PERSON] , укладено договір б/н про надання послуг з управління багатоквартирним будинком з відповідними додатками до нього (а.с.8-18). Для оплати житлово-комунальних послуг власниками багатоквартирного будинку відкрито особовий рахунок, в тому числі відповідачу [PERSON] за № 5062867015. Відповідно до довідки з місця проживання про склад сім`ї і прописки № [NUMBER] від 16.10.2023 року (а.с.19), відповідач [PERSON] є власником квартири за адресою: [ADDRESS] . Вказані обставини сторонами не оспорюються. Відповідно до\~розрахунку заборгованості\~(а.с.20,\~22), [PERSON] , яка є власником квартири за адресою: [ADDRESS] , за період з 01.01.2021 року по 01.10.2023 року за надані послуги з утримання будинку та прибудинкової території заборгувала суму 28202,52 гривень. З метою стягнення зазначених коштів з відповідача позивач звернувся до суду з цим позовом. Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа у разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен встановити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Оцінюючи належність обраного позивачем способу захисту та обґрунтовуючи відповідний висновок щодо нього, судам слід виходити із його ефективності (стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод), а це означає, що вимога про захист цивільного права має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, а також забезпечувати поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачений статтею 16 ЦК України. У частині другій статті 16 ЦК України визначено способи захисту цивільних прав та інтересів судом: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Порушені право чи інтерес підлягають судовому захисту і у спосіб, не передбачений законом, зокрема статтею 16 ЦК України, але який є ефективним способом захисту, тобто таким, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Згідно зі статтею 13 Конституції України власність зобов`язує. Вказана норма кореспондується зі статтею 322 ЦК України, відповідно до якої власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. За визначеннями, які зазначені у статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг. За змістом пункту 1 частини першої статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач має право одержувати своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством і умовами укладених договорів. Такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини другої статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» обов`язок індивідуального споживача оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Зрештою так само як і виконавець індивідуальний споживач в силу вимог пункту 1 частини другої статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» зобов`язаний укладати договори про надання житлово-комунальних послуг у порядку і випадках, визначених законом. Як свідчить тлумачення статті 526 ЦК України цивільне законодавство містить загальні умови виконання зобов`язання, що полягають у його виконанні належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Це правило є універсальним і підлягає застосуванню як до виконання договірних, так і недоговірних зобов`язань. Недотримання умов виконання призводить до порушення зобов`язання. Таким чином згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Отже, відсутність договірних відносин не є перешкодою для стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги. Тому, суд відкидає аргументи відповідача про відсутність обов`язку зі сплати заборгованості через відсутність між сторонами договору, необізнаність з умовами укладеного договору та додатково звертає увагу на таке. Законом України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» визначено особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку, врегульовано правові, організаційні та економічні відносини, пов`язані з реалізацією прав та виконанням обов`язків співвласників багатоквартирного будинку щодо його утримання та управління. Пунктом 8 частини першої статті 1 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» визначено, що управління багатоквартирним будинком - це вчинення співвласниками багатоквартирного будинку дій щодо реалізації прав та виконання обов`язків співвласників, пов`язаних з володінням, користуванням і розпорядженням спільним майном багатоквартирного будинку. Відповідно до частини першої статті 9 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» управління багатоквартирним будинком здійснюється його співвласниками. За рішенням співвласників усі або частина функцій з управління багатоквартирним будинком можуть передаватися управителю. На підставі цього Закону та інших нормативно-правових актів Львівська міська рада 11.10.2018 року прийняла ухвалу № 4035 «Про врегулювання питання управління багатоквартирними будинками та їх обслуговування у м.Львові», пунктом 1 якої встановлено, що Львівські комунальні підприємства, предметом діяльності яких є надання послуг з управління будинками та їх обслуговування, залишаються виконавцями житлово-комунальних послуг у житлових будинках м.Львова, які перебували на балансовому обліку цих підприємств, до часу прийняття рішення власниками квартир та нежитлових приміщень багатоквартирних будинків про форму управління багатоквартирним будинком або створення об`єднання співвласників багатоквартирного будинку. Отже, у справі яка розглядається послуги з управління будинком [ADDRESS] після 01.09.2019 року надаються позивачем на підставі укладеного між сторонами договору, а до цього - відповідно до ухвали Львівської міської ради від 11.10.2018 року № 4035 «Про врегулювання питання управління багатоквартирними будинками та їх обслуговування у м.Львові». Враховуючи наведені вище аргументи, обов`язок відповідача з оплати зазначених послуг зберігається як до укладення договору, так і після цього. Також, безпідставними слід визнати аргументи відповідача про неукладеність договору про надання послуг з управління багатоквартирним будинком від 01.09.2019 року та необізнаність з умовами укладеного договору між управителем багатоквартирного будинку та позивачем. Зокрема, частинами першою, третьою - сьомою статті 10 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» (в редакції, чинній на момент укладення договору) передбачено, що співвласники приймають рішення щодо управління багатоквартирним будинком на зборах у порядку, передбаченому цією статтею. Збори співвласників можуть скликатися ініціативною групою у складі не менше трьох співвласників або управителем, обраним відповідно до цього Закону. Повідомлення про дату та місце проведення зборів співвласників має бути вручено не пізніше ніж за 10 днів до дати проведення зборів у письмовій формі кожному співвласникові під розписку або шляхом поштового відправлення рекомендованим листом на адресу квартири або нежитлового приміщення, що належить співвласнику в цьому багатоквартирному будинку, а також має бути розміщено у загальнодоступному місці при вході до кожного під`їзду багатоквартирного будинку. Повідомлення про проведення зборів співвласників має містити інформацію про ініціатора проведення таких зборів, дату, місце та час їх проведення, порядок денний. До повідомлення про проведення зборів співвласників можуть додаватися додаткові матеріали або інформація, що будуть розглядатися на зборах. Рішення вважається прийнятим зборами співвласників, якщо за нього проголосували власники квартир та нежитлових приміщень, площа яких разом перевищує 75 відсотків загальної площі всіх квартир та нежитлових приміщень багатоквартирного будинку, крім рішень з питань, зазначених у пунктах 2, 3 і 9 частини другої цієї статті, які вважаються прийнятими зборами співвласників, якщо за них проголосували власники квартир та нежитлових приміщень, площа яких разом перевищує 50 відсотків загальної площі всіх квартир та нежитлових приміщень багатоквартирного будинку. Рішення зборів співвласників оформляється протоколом, який підписується усіма співвласниками (їх представниками), які взяли участь у зборах, кожен з яких ставить підпис під відповідним варіантом голосування («за», «проти», «утримався»), за формою, затвердженою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної житлової політики. У протоколі обов`язково зазначається така інформація про співвласників (їх представників), які взяли участь у зборах співвласників: прізвище, ім`я, по батькові співвласника, документ, що підтверджує право власності на квартиру або нежитлове приміщення, номер квартири або нежитлового приміщення, загальна площа квартири або нежитлового приміщення, документ, що надає повноваження на голосування від імені співвласника (для представника). В свою чергу, до повноважень зборів співвласників належить прийняття рішень з усіх питань управління багатоквартирним будинком, у тому числі, зокрема, про: визначення управителя та його відкликання, затвердження та зміну умов договору з управителем; обрання уповноваженої особи (осіб) співвласників під час укладання, внесення змін та розірвання договору з управителем, здійснення контролю за його виконанням; прийняття рішення про вибір моделі організації договірних відносин з виконавцем комунальної послуги (пункти 2, 3, 9 частини другої статті 10 Закону). Таким чином,\~рішення про\~визначення управителя\~вважається прийнятим,\~якщо за\~нього проголосували\~50\~відсотків загальної\~площі всіх\~квартир та\~нежитлових приміщень\~багатоквартирного будинку. Рішення зборів співвласників є обов`язковими для всіх співвласників, включаючи тих, які після прийняття таких рішень набули право власності на квартиру чи нежитлове приміщення. Згідно протоколу зборів співвласників багатоквартирного будинку від 31.05.2019 року, копія якого долучена до матеріалів справи (а.с.51-54), за голову зборів та уповноважену особу (осіб) співвласників багатоквартирного будинку, передачу будинку [ADDRESS] в управління ЛКП «Господар» та затвердження Переліку та розмірів витрат на управління будинком проголосували власники, яким належить 76,4 відсотки загальної площі всіх квартир. Відповідач [PERSON] , як вбачається, була відсутня на цих зборах та єдина не проголосувала. Таким чином,\~аргументи відповідача\~щодо неналежного\~укладення договору\~та її\~необізнаність про\~умови укладеного\~договору не\~підтвердились,\~оскільки її\~відсутність на\~зборах співвласників\~не є\~підставою для\~визнання рішення\~за результати\~їх проведення\~не чинним,\~адже останнє\~прийнято зборами\~у складі\~більше трьох\~співвласників квартир площа яких\~разом перевищує\~75\~відсотків загальної\~площі всіх\~квартир та\~нежитлових приміщень\~багатоквартирного будинку та є обов`язковим для всіх інших співвласників. Відповідно до статті 129 Конституції України основними засадами судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими. За змістом частини першої та другої статті 13 ЦК України, цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частини перша-четверта статті 12 ЦПК України). Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності (частин третя статті 13 ЦПК України). Згідно із практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, з принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Іншими словами, принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний. Отже, сторона самостійно повинна довести обставини, на які вона покликається як на підставу своїх вимог чи заперечень і саме така сторона повинна нести ризик настання наслідків, пов`язаних із не наданням доказів. Відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Положенням пункту 5 частини першої статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено право споживача на зменшення у встановленому законодавством порядку розміру плати за житлово-комунальні послуги у разі їх ненадання, надання не в повному обсязі або зниження їхньої якості. Водночас, стаття 27 цього Закону передбачає порядок оформлення претензій споживачів до виконавців у випадку ненадання, надання не в повному обсязі або неналежної якості комунальних послуг. Так, за змістом вказаної норми Закону після виявлення факту ненадання, надання не в повному обсязі або неналежної якості комунальних послуг споживач здійснює виклик виконавця, після чого складається акт-претензія, який подається виконавцю і який останнім або задовольняється, або ж надається обґрунтована письмова відмова в задоволенні претензій споживача. На підтвердження факту надання житлово-комунальних послуг відповідачу, позивач надав суду копії договорів про надання послуг, звіти виконаних робіт, кошториси, протоколи погодження договірної ціни (а.с.23-37), копії договору про надання послуг з вивезення побутових відходів; договору на виконання робіт з ліквідації аварій та пошкоджень на внутрішньо будинкових інженерних мережах, додаткових угод до них та актів здачі-приймання робіт (а.с.132-213). Відповідач натомість не надала доказів на спростування таких обставин, та крім цього, взагалі не надала доказів про ненадання, надання не в повному обсязі або неналежної якості комунальних послуг. Крім того, судом встановлено, що рішенням Личаківського районного суду м.Львова від 06.07.2023 року у справі № 463/1044/21, яке залишено без змін постановою Львівського апеляційного суду від 11.10.2023 року, з [PERSON] стягнуто на користь ЛКП «Господар» заборгованість за житлово-комунальні послуги з утримання будинку та прибудинкової території за період з 01.01.2018 року по 31.12.2020 року у розмірі 19691,74 гривень. Подані відповідачем\~фото-знімки\~фасаду будинку\~(а.с.71-79)\~не підтверджують\~зворотного та\~не можуть\~бути належними\~і допустимими\~доказами факту\~неналежного надання\~позивачем житлово-комунальних\~послуг протягом майже трьох років, оскільки у відповідності до статті 27 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» відповідач не надала доказів виклику нею управителя для фіксації факту неналежної якості надання житлово-комунальних послуг, складення акту-претензії між сторонами. За відсутності таких доказів, заперечення споживача щодо ненадання або надання послуг неналежної якості є безпідставними. Тому, керуючи принципом змагальності суд приймає наданий позивачем розрахунок заборгованості як належний доказ обставин, якими він обґрунтовує свої вимоги, покладаючи одночасно на відповідача ризик настання наслідків, пов`язаних із ненаданням ним доказів для спростування обставин, якими обґрунтовуються позовні вимоги. Відтак, позов підлягає до задоволення в повному обсязі. В силу вимог статті 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір у розмірі 2684,0 гривень, сплата якого підтверджується відповідною квитанцією (а.с.5).

Outcome: approved