Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-19 00:00:00

І. Стислий виклад позицій сторін. Позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором № S10.31212.008839100 в розмірі 51806,78 грн, з яких: -43736,38 грн заборгованість за основним боргом; -7,12 грн заборгованість за відсотками; -8063,28 грн заборгованість за комісіями. Також позивач просить стягнути з відповідача понесені судові витрати. В обґрунтуванні позову представник позивача зазначає, що 18.10.2021 між Акціонерним товариством «Ідея Банк» та відповідачем було укладено кредитний договір № S10.31212.008839100. 07.07.2023 між АТ «Ідея Банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» було укладено договір факторингу № 07072023, відповідно до умов якого, право грошової вимоги за кредитним договором № S10.31212.008839100 від 18.10.2021 перейшло до ТОВ «ФК «ЄАПБ» ІІ. Заяви та клопотання сторін, процесуальні дії у справі. Ухвалою від 03.04.2024 позовна заява прийнята до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи постановлено проводити в порядку спрощеного позовного провадження без виклику/повідомлення сторін. ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. 18.10.2021 між Акціонерним товариством «Ідея Банк»/ТОВ «Комфі трейд» та [PERSON] було укладено договір кредиту № S10.31212.008839100 (далі - Договір), згідно з яким Банк відкриває Клієнту банківський рахунок та надає Клієнту кредит, а Клієнт отримує його на наступних умовах: сума кредиту 44796,00 грн, процентна ставка та тип, % річних 0,01 фіксована, строк кредиту 12 місяців. Відповідно до договору, за невиконання чи неналежне виконання умов Договору, Клієнт сплачує Банку пеню за кожен день прострочки на прострочену суму (кредиту, процентів, плати за обслуговування кредитної заборгованості) в розмірі: 0,15 % - в період прострочення оплати від 1 до 60 календарних днів та 0,65 % - в період прострочення оплати з 61 календарного дня, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період прострочення та штраф у розмірі 500,00 грн за кожен випадок неподання Клієнтом до кредитодавця оригіналів та/або копій документів про доходи. Згідно з п. 7 паспорту споживчого кредиту № S10.31212.008839100 від 18.10.2021, умови договору про споживчий кредит можуть відрізнятися від інформації, наведеної в цьому паспорті споживчого кредиту та будуть залежати від проведеної кредитодавцем оцінки кредитоспроможності споживача з урахуванням, зокрема, наданої ним інформації про майновий та сімейний стан, розмір доходів, тощо. 07.07.2023 між Акціонерним товариством «Ідея Банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» було укладено договір факторингу № 07072023. Відповідно до витягу з реєстру боржників № 1 до договору факторингу № 07072023 від 07.07.2023, заборгованість за кредитним договором № S10.31212.008839100 від 18.10.2021 становить 51806,78 грн, з яких: -заборгованість за основним боргом 43736,38 грн; -заборгованість за відсотками 7,12 грн; -сума заборгованості за комісіями 8063,28 грн. Згідно з платіжною інструкцією № 19913 від 11.07.2023, товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» сплатило акціонерному товариству «Ідея Банк» 15300000,00 грн за відступлення прав вимоги згідно з договором факторингу № 07072023 від 07.07.2023. Відповідно до розрахунку заборгованості за Кредитним договором № S10.31212.008839100 від 18.10.2021 за період з 07.07.2023 по 30.11.2023, станом на 30.11.2023, загальна сума заборгованості становить 51806,78 грн, з яких: -залишок заборгованості за основним боргом 43736,38 грн; -залишок заборгованості за відсотками 7,12 грн; -залишок заборгованості за комісіями 8063,28 грн. ІV. Мотиви з яких виходить суд та застосовані норми права, оцінка суду. Відповідно до ст.17 Закону України від 23.02.2006 N3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського Суду з прав людини як джерело прав. Приписами ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бочаров проти України» (остаточне рішення від 17 червня 2011 року) суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних не спростованих презумпцій щодо фактів. Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до статті 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно зі ст. ст. 525, 526 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цивільного законодавства, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається. Згідно зі ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в яких одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші, тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 ЦК України. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та умов цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Частина 1 ст. 611 ЦК України передбачає, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором або законом. Згідно зі ч.1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ч. 1 ст.628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до вимог ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди (ст. 638 ЦК України). Згідно з договором кредиту № S10.31212.008839100 від 18.10.2021, усі інші умови Договору регулюються ДКБОФО, який містить додаткові умови надання та користування Кредитом, умови банківського рахунку в доповнення до тих, що вказані в Договорі, і є невід`ємною частиною Договору. Чинна редакція ДКБОФО розміщена на сайті Банку: www.ideabank.ua. Редакція ДКБОФО, чинна на момент укладення договору, суду не надана. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Згідно зі ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно зі ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); правонаступництва; виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); виконання обов`язку боржника третьою особою. Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом. Статтею 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. У п. 4.1 договору факторингу № 07072023 від 07.07.2023, копію якого надано суду, не вказана сума фінансування, яку Фактор зобов`язується сплатити Клієнту, отже, неможливо встановити, чи дійсно була сплачена дана сума та чи дійсно права вимоги перейшли до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів». Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з указаними положенням закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі. Разом з тим, відповідно до пункту 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року № 254 (в редакції, чинній на час звернення до суду з позовною заявою), виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Аналогічна за змістом норма закріплена у пункті 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75. Таким чином,\~виписка по картковому рахунку, може бути належним доказом щодо заборгованості відповідача за тілом кредиту. Виписка по картковому рахунку або її засвідчена копія суду не надані. Посилання позивача на наявність роздрукованого\~розрахунку заборгованості\~за договором, як на підставу задоволення позовних вимог є необґрунтованими, оскільки сам розрахунок, виписка по рахунку, довідки про відкриття кредитного рахунку та умови кредитування\~є внутрішніми документами банку\~та не містять відомостей, що дозволили б суду перевірити, чи видавалася кредитна картка, на який строк, правильність нарахування відсотків позивачем, а також зробити висновок, що ця заборгованість виникла саме внаслідок порушення відповідачем умов кредитного договору та неможливо встановити, які саме умови спірного договору порушені відповідачем. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 13 травня 2020 року у справі № 216/1704/17. Докази зарахування коштів на банківський рахунок, який належить відповідачу суду не надано. ДКБОФО, який є невід`ємною частиною Договору, чинний на момент укладення Договору, суду не надано. Цей ДКБОФО повинен містити підпис відповідача на підтвердження того, що саме з ним він був ознайомлений при укладенні Договору. Враховуючи наведене, суд вважає, що підстави для задоволення позовних вимог відсутні. V. Розподіл судових витрат між сторонами. Як\~ встановлено\~п. 1 ч. 1\~ст.\~176 \~ЦПК\~ України,\~ ціна позову визначається\~у позовах\~про стягнення грошових коштів - сумою, яка стягується. Згідно\~зі ст. 4 Закону України «Про судовий збір», ставки судового збору встановлюються з позовної заяви майнового характеру, яка подана юридичною особою, 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду) та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Згідно зі\~ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2023 рік» від 03.11.2022, прожитковий мінімум для працездатних осіб (з розрахунку на одну особу) становить 2684 грн з 01.01.2023. Ч. 1\~ст. 141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Сторони не звільнені від сплати судового збору. Ціна позову\~ 51806,78 грн. Позивачем при зверненні до суду сплачено судовий збір в сумі 2684,00 грн. Оскільки в позові відмовлено повністю, судові витрати позивачу не відшкодовуються. Європейський суд з прав людини (далі\~ЄСПЛ) вказав, що п. 1ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»). Враховуючи викладене,

Outcome: dismissed