Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-13 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просить суд: Договір від 3 березня 2023 року № М36.00503.010004712 та Додаткову угоду № 002.10701.010258924 від 06.07.2023 до Генерального кредитного договору № ГКД-946024.1 від 03.03.2023 року, укладені між мною, [PERSON] , та АТ «Ідея Банк» визнати недійсним в частині нарахування відсотків, пені та штрафних санкцій з застосуванням наслідків недійсності правовику; Зобов`язати АТ «Ідея Банк» зробити перерахунок заборгованості за Кредитним договором з урахуванням визнання Кредитного договору недійсним в частині нарахування відсотків, пені та штрафних санкцій. В обгрунтування поданого позову покликається на те, що між Акціонерним товариством «Ідея Банк» (надалі - «Банк», «Відповідач») та [PERSON] (надалі «Позичальник», «Відповідач») було укладено Договір кредиту №М36.00503.010004712 від 03.03.2023 року, щодо обов`язку позичальника сплачувати плату за обслуговування кредитної заборгованості та зобов`язати АТ «Ідея Банк» здійснити перерахунок платежів здійснених Позичальником за Договором кредиту від 03 березня 2023 року № М36.00503.010004712 як плату за обслуговування кредитної заборгованості в рахунок погашення основного боргу по Договору кредиту, за умовами якого Банком було надано Позичальникові грошові кошти в сумі 12340, 00 грн. на строк 12 міс. Банк, у зв`язку з відсутністю у позивача можливості продовжувати сплачувати кредит, шляхом введення її в оману запропонував переукласти даний договір та підписати Додаткову угоду №002.10701.010258924 від 06.07.2023 до нового Генерального кредитного договору № ГКД-946024.1 від 03.03.2023 року. За цією угодою Банк зобов`язався надати [PERSON] кредит (транш) в сумі 19111,00 грн. строком на 60 місяців. Вільне волевиявлення на підписання такої Додаткової угоди було повністю відсутнім, що абсолютно суперечить принципам вчинення цивільних правочинів. Позивач зверталась до Акціонерного товариства "Ідея Банк" з заявою для отримання Генерального кредитного договору та Додаткової угоди до нього, проте в праві позивача на витребування джерела цього правочину було відмовлено, а відповідно і порушено шляхом бездіяльності. За таких обставин, неустойка у вигляді пені та штрафів фіксована частина та процентна складова одночасно стягненню з позивача не підлягає. Відповідно до п.6 Договору від 03 березня 2023 року № М36.00503.010004712 - Всі відносини між Позичальником та Банком, що не врегульовані Договором, регулюються ДКБОФО, який визначає всі інші істотні умови надання та користування Кредитом, умови банківського рахунку додатково до тих, що вказані в Договорі, і є невід`ємною частиною Договору та чинна редакція якого розміщена на сайті www.ideabank.ua. Так, згідно з ДКБОФО Розділом 12 «Форс - мажор» пунктом 12.1. вказано, що Сторони звільняються від відповідальності за часткове або повне невиконання своїх зобов`язань за цим договором та за будь-якими укладеними на його підставі угодами у випадку настання та дії обставин, що знаходяться поза межами контролю сторін, та які сторони не могли передбачити або запобігти. Крім цього, позивач зазначає, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після дня його припинення або скасування у разі прострочення споживачем виконання зобов`язань за договором про споживчий кредит споживач звільняється від відповідальності перед кредитодавцем за таке прострочення. У разі допущення такого прострочення споживач звільняється, зокрема, від обов`язку сплати кредитодавцю неустойки (штрафу, пені) та інших платежів, сплата яких передбачена договором про споживчий кредит за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) споживачем зобов`язань за таким договором. Забороняється збільшення процентної ставки за користування кредитом з причин інших, ніж передбачені частиною четвертою статті 1056-1 Цивільного кодексу України, у разі невиконання зобов`язань за договором про споживчий кредит у період, зазначений у цьому пункті. Норми цього пункту поширюються, у тому числі, на кредити, визначені частиною другою статті 3 цього Закону. Неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена договором про споживчий кредит, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за таким договором, підлягають списанню кредитодавцем". Також [PERSON] нараховувались кошти на транзитний рахунок для погашення кредиту по Договору кредиту № М36.00503.010004712 від 03.03.2023 року по квитанціях: №4155674 від 13.03.2023 р. - 3500 грн. №1047769 від 02.05.2023 р. - 1480 грн. №132081 від 01.06.2023р. - 1430 грн. №10131292 від 28.06.2023 р. - 1480 грн. А також нараховувалися кошти для погашення кредиту по Додатковій угоді № 002.10701.010258924 від 06.07.2023 до Генерального кредитного договору № ГКД-946024.1 від 03.03.2023 року по квитанціях: №519043 від 02.08.2023 р. - 1942 грн №1138507 від 04.09.2023р. - 2000 грн № 9834683 від 28.09.2023 р. - 750 грн №1859029 від 06.10.2023 р. - 1000 грн № 886229 від 03.11.2023 р. - 980 грн. З урахуванням наведеного позивач просить суд позов задоволити. Ухвалою суду від 13 березня 2024 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження, з викликом сторін у судове засідання на 17 квітня 2024 року на 14 год. 30 хв. Водночас, ухвалою суду витребувано з Акціонерного товариства «Ідея Банк» Генеральний кредитний договір від 03.03.2023 року, Додаткову угоду (транш) від 06.07.2023 року до Генерального кредитного договору від 03 березня 2023 року №ГКД-946024.1 від 03.03.2023 року та розрахунок заборгованості за Кредитним договором на момент звернення. 27 березня 2024 року на виконання ухвали суду від 13 березня 2024 року представником відповідача [PERSON] надано наступні документи: копію генерального кредитного договору №ГКД №946024.1 від 03.03.2023 р.; Довідка розрахунок станом на 21.03.2024 р. Ухвалою суду від 17 квітня 2024 року судове засідання відкладено на 14 травня 2024 року на 09 год. 30 хв. 29 квітня 2024 року від представника відповідача [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого просить суд відмовити у задоволенні позову, оскільки позовні вимоги є безпідставними. Також, просить суд проводити розгляд справи у її відсутності. 29 квітня 2024 року від позивача [PERSON] надійшла заява про розгляд справи у його відсутності. Позовні вимоги підтримує та просить суд позов задоволити. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши дійсні обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд встановив, що між Акціонерним товариством «Ідея Банк» та [PERSON] було укладено Договір кредиту №М36.00503.010004712 від 03.03.2023 року, щодо обов`язку позичальника сплачувати плату за обслуговування кредитної заборгованості та зобов`язати АТ «Ідея Банк» здійснити перерахунок платежів здійснених Позичальником за Договором кредиту від 03 березня 2023 року № М36.00503.010004712 як плату за обслуговування кредитної заборгованості в рахунок погашення основного боргу по Договору кредиту, за умовами якого Банком було надано Позичальникові грошові кошти в сумі 12340, 00 грн. на строк 12 міс. Зі змісту позовної заяви вбачається, що банк, у зв`язку з відсутністю у позивача можливості продовжувати сплачувати кредит, шляхом введення її в оману запропонував переукласти даний договір та підписати Додаткову угоду №002.10701.010258924 від 06.07.2023 до нового Генерального кредитного договору № ГКД-946024.1 від 03.03.2023 року. За цією угодою Банк зобов`язався надати [PERSON] кредит (транш) в сумі 19111,00 грн. строком на 60 місяців. Вільне волевиявлення на момент підписання такої Додаткової угоди було повністю відсутнім, що абсолютно суперечить принципам вчинення цивільних правочинів. Позивач зверталась до Акціонерного товариства "Ідея Банк" з заявою для отримання Генерального кредитного договору та Додаткової угоди до нього, проте в праві позивача на витребування джерела цього правочину було відмовлено, а відповідно і порушено шляхом бездіяльності. Згідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України, умовами кредитного договору є обов`язок кредитодавця надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язаний повернути кредит та сплатити проценти. Статтею 215 ЦК України встановлено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою третьою, п`ятою та шостою статті 203 Цивільного кодексу України. Відповідно до статті 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Крім того, згідно зі ст.203 ЦК України, умовою чинності правочину є також його вчинення у формі, встановленій законом. Згідно зі статтею 217 ЦК України, недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини. Відповідно до ст.ст. 6, 627 ЦК України, сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства згідно ст. 628 ЦК України. Відповідно до статті 638 Цивільного кодексу України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Згідно із частиною другою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування». Відповідно до частин першої, другої, п`ятої, сьомої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів», продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які с несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким із моменту укладення договору. За змістом статті 19 Закону України «Про захист прав споживачів» (в редакції що діяла на момент укладення договору), нечесна підприємницька практика забороняється. Нечесна підприємницька практика включає: 1) вчинення дій, що кваліфікуються законодавством як прояв недобросовісної конкуренції; 2) будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною. Підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору. Позивач зазначає, що факт підписання кредитного договору не свідчить про беззаперечне ознайомлення клієнта з умовами вказаного договору; під час підписання кредитного договору Банк не надав позивачу інформацію, необхідну для порівняння різних пропозицій кредитодавця з метою прийняття ним обґрунтованого рішення про укладення відповідного договору, в тому числі з урахуванням обрання певного типу кредиту. Обгрунтовуючи свої вимоги щодо введення позивача в оману, остання не надала суду жодних належних та допустимих доказів того, що при укладанні Договорів Позичальник не мала обсягу цивільної дієздатності чи її волевиявлення не було вільним і не відповідало внутрішній волі. Таким чином, підписавши Договір Позичальник підтвердила, що вивчила умови Договору, його зміст, суть, об`єм зобов`язань сторін та наслідки укладення цього Договору їй зрозумілі. Тобто, позичальник на момент укладення Договору не заявляла додаткових вимог щодо умов позики та, в подальшому, прийняла надані грошові кошти. Крім того, згідно зі ст. 526 ЦК України, зобов`язання потрібно виконувати належним чином відповідно до їх умов, а також вимог закону та інших правових актів. Якщо в зобов`язанні встановлено строк (дату) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (ч. 1 ст. 530 ЦК України). Суд погоджується із доводами представника відповідача про те, що при укладенні Кредитного договору сторонами було досягнуто згоди з усіх його істотних умов та визначено: валюту кредитування, суму кредиту, процентну ставку за користування ним і порядок повернення кредиту, відповідальність сторін за невиконання або неналежне виконання умов договору, строки повернення коштів, сторони мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі. Так, підписавши договір, позивач засвідчила, що вона погодилася з його умовами. Крім того, позичальник в подальшому виконувала умови кредитного договору та сплачувала відповідні кошти. Окрім цього, позивач погодилася з умовами Кредитного договору, де визначена реальна річна ставка, орієнтовна загальна вартість кредиту для споживача за весь строк користування кредитом (у тому числі тіло кредиту, відсотки, комісії та інші платежі), тобто позивач була обізнана з реальною річною процентною ставкою та загальною вартістю кредиту, в який також входила комісія за обслуговування кредитної заборгованості. З урахуванням тієї обставини, що позичальник під час укладення Договору ознайомлювалася з його текстом та змістом в цілому, жодних заперечень щодо уточнення чи зміни його викладу не висловила, а зміст Договору, як вбачається з вищенаведеного, жодним чином не порушує її законних прав та інтересів. У силу статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ч. 1 ст. 598, ст. 599 ЦК України, зобов`язання припиняються частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов`язання припиняються виконанням, проведеним належним чином. Статтею 599 ЦК України зазначено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведенні належним чином. У разі порушення зобов`язання (в т.ч. прострочення його виконання) настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки (ст. 611 ЦК України). Таким чином, Договір був укладений і підписаний сторонами у відповідності з умовами закону. Згідно зі статтею 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Виходячи із змісту ст. ст. 1054, 1055 Цивільного кодексу України, встановлено, що між позивачем і відповідачем було узгоджено всі істотні умови, необхідні для договорів даного виду, а відповідно відсутні будь - які правові підстави для визнання кредитного договору недійсним в цілому чи його частин. Кредитний договір підписаний сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі; позивач на момент укладення договору не заявляв додаткових вимог щодо умов спірного договору та в подальшому виконував його умови; відповідач надав позивачу документи, які передували укладенню кредитного договору, у тому числі й щодо сукупної вартості кредиту, реальної процентної ставки, які підписані позивачем. Щодо вимоги про зарахування коштів в тіло кредиту, дана вимога порушує черговість погашення платежів, яка визначена умовами кредитного договору, та порушує вимоги Закону України «Про споживче кредитування» \~ \~ \~ \~ Окрім того, як вбачається із наданих представником відповідача документів, банком не нараховувалися і не нараховується ні пеня, ні штрафи ні комісія за обслуговування кредитної заборгованості. Що ж стосується покликань позивача на форс-мажорні обставини за Договором від 03 березня 2023 року №М36.00503.010004712, суд звертає увагу на наступне: Згідно з положеннями ст.617 ЦК України, особа, яка порушила зобов`язання, звільнена від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Загальновідомим є факт збройної (військової) агресії РФ проти України. У зв`язку з військовою агресією РФ проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до п.20 ч.1ст.106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану", Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб в Україні введено воєнний стан, який в подальшому продовжено, та який діє до цих пір. Виходячи з викладених норм, позивач зобов`язаний був повідомити відповідача про неможливість виконання ним своїх зобов`язань за договором у зв`язку із наявністю форс-мажорних обставин. Однак, будь-яких доказів такого повідомлення відповідача, позивач не надав. 28.02.2022 Торгово - промислова палата України видала лист-підтвердження про настання форс-мажорних обставин, утім такий лист не може слугувати абсолютним доказом неможливості виконати зобов`язання для всіх без виключення суб`єктів господарювання. І навіть в самому листі є застереження про те, що обставини є надзвичайними та невідворотними за зобов`язаннями, виконання яких стало неможливим у встановлений термін, але аж ніяк не для всіх зобов`язань. Тобто, головним є те, що непереборна сила робить неможливим виконання зобов`язання в принципі, незалежно від тих зусиль та матеріальних витрат, які сторона понесла чи могла понести. Щоб засвідчити форс-мажорні обставини стороні необхідно звернутися до Торгово-промислової палати, а для того, щоб отримати сертифікат про форс-мажорні обставини, потрібно довести причинно-наслідковий зв`язок між зобов`язаннями, які сторона не може виконати, та обставинами (їхнім результатом), на які сторона посилається, як на підставу неможливості виконати зобов`язання. Утім відповідачем не надано належних та допустимих доказів наявності форс-мажору у спірних правовідносинах (відповідний сертифікат Торгово-промислової палати). У матеріалах справи відсутній сертифікат (довідка), виданий Торгово-промисловою палатою України чи уповноваженими регіональними торгово-промисловими палатами, що засвідчують наявність форс-мажорних обставин, які впливають на виконання зобов`язань за вказаним договором. Для застосування форс-мажору (обставин непереборної сили) як умови звільнення від відповідальності та відмови у задоволенні позову у повному обсязі, покликаючись на введення воєнного стану в Україні та введення спеціального режиму перебування в окремих районах міста, відповідач стверджує, що ці обставини (форс-мажорні) зумовили неможливість виконання умов договору. Разом з тим, одне лише передбачене законом віднесення воєнного стану до форс-мажорних обставин, не свідчить про існування форс-мажору у конкретних правовідносинах сторін, де така обставина може стати форс-мажорною лише у випадку, якщо особа доведе, що конкретний обмежувальний захід, запроваджений в рамках воєнного стану (надзвичайного стану, надзвичайної ситуації тощо), унеможливлює виконання взятих зобов`язань. У постанові Верховного Суду від 30.11.2021 у справі №913/785/17 визначено, що форс-мажорні обставини не мають преюдиційного характеру і при їх виникненні сторона, яка посилається на них як на підставу неможливості виконання зобов`язання, повинна довести наявність таких обставин не тільки самих по собі, але й те, що ці обставини були форс-мажорними саме для цього конкретного випадку виконання господарського зобов`язання. Доведення наявності непереборної сили покладається на особу, яка порушила зобов`язання. Саме вона має подавати відповідні докази в разі виникнення спору. Відтак, твердження позивача про те, що невиконання зобов`язань по кредитному договору сталося з причин настання форс-мажорних обставин в період з 24.02.2022 є необґрунтованим. Таким чином, враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed