Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-09 00:00:00

03.01.2024 позивач звернулася до суду з позовом, у якому просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання спільного неповнолітнього сина - [PERSON] , [INFO] , у розмірі частини від усіх видів доходів платника аліментів, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, з дня пред`явлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття. Також позивач просить стягнути з відповідача аліменти на її утримання у розмірі частини від усіх видів заробітку (доходу) відповідача, щомісячно, до досягнення сином [PERSON] трирічного віку. Свої вимоги мотивує тим, що вона є матір`ю малолітнього [PERSON] , з батьком якого не перебувала у зареєстрованому шлюбі. За спільною заявою позивача та відповідача, поданою до органу реєстрації на підставі п.1 ч.2 ст.125 СК України, відповідач визнав себе батьком [PERSON] , про що свідчить запис у свідоцтві про народження дитини. Оскільки сторони живуть окремо та не ведуть спільного господарства, позивач, яка проживає разом з дитиною та всі встановлені обов`язки по вихованню виконує самостійно, звернулася до відповідача з проханням матеріально підтримувати їх шляхом сплати аліментів на її утримання та утримання дитини. Проте, сторони не досягли жодних домовленостей щодо того в який спосіб відповідач буде виконувати свій матеріальний обов`язок перед дитиною та щодо розміру аліментів, у зв`язку з чим позивач звернулася до суду з даним позовом. Позивач є внутрішньопереміщеною особою та її матеріальний стан не дає можливості у повному обсязі забезпечувати повноцінний, всебічний розвиток дитини. На даний час позивач знаходиться у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку та не має змоги працьовати. З огляду на викладене, просить позов задовольнити. 03.01.2024 позовна заява надійшла до Солом`янського районного суду м. Києва. 10.01.2024 згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями, вищезазначену справу передано до провадження головуючому судді Букіній О.М. 12.01.2024 до суду надійшла інформація про зареєстроване місце проживання відповідача у справі. Ухвалою суду від 15.01.2024 прийнято справу до провадження, відкрито спрощене позовне провадження в справі та призначено судове засідання для розгляду справи по суті в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Визначено відповідачу строк на подання відзиву на позов у порядку, передбаченому ст. 178 ЦПК України, - 15 днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі. Позивачу роз`яснено право подати до суду відповідь на відзив у порядку, передбаченому ст. 179 ЦПК України, протягом 15 днів з дня отримання відзиву відповідача на позов. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. У наданий в ухвалі час від сторін не надійшло заперечення проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження чи клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін. Відповідач своїм правом не скористався, відзив на позов не подав. Оскільки розгляд справи відбувається в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи, особи, які беруть участь у справі, не викликались. Суд, дослідивши та оцінивши матеріали справи, приходить до такого. Відповідно до свідоцтва про народження [PERSON] , [INFO] , батьками дитини є [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, відповідно до ст. 181, 183, 184 СК України аліменти за рішенням суду присуджуються у частці від доходу матері, батька або при нерегулярному, мінливому доході, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, - у твердій грошовій сумі. Згідно зі ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Встановлено, що дитина проживає разом з позивачем та перебуває на її утриманні. З матеріалів справи вбачається, що відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини не надає. Разом з тим, відповідач знаходиться у працездатному віці, а тому має можливість надавати матеріальну допомогу на утримання дитини. Договори про припинення права на аліменти у зв`язку з передачею права власності на нерухоме майно та/ або про сплату аліментів між сторонами не укладалися. Відповідно до закону батьки зобов`язані утримувати своїх дітей незалежно від того, перебувають вони в шлюбі чи шлюб між ними розірвано. Обов`язок батьків утримувати своїх дітей є безумовним і не залежить від того, чи є батьки працездатними й чи є в них кошти, достатні для надання утримання, а лише враховується судом при визначенні розміру стягуваних аліментів. Так, згідно з ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Матеріальне становище сторін суд визначає, виходячи з вартості приналежного їм майна, рівня доходів, а також величини витрат, які вони здійснюють на утримання себе й членів своєї сім`ї. Згідно з ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Частиною 3 статті 181 СК України встановлено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Суд враховує, що відповідно до вимог закону сторони нарівні зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття і створювати для неї необхідні передумови для її розвитку і забезпечення організації її життя. Крім цього, розмір призначених аліментів має бути виправданий дійсними потребами дитини та з урахуванням матеріального становища сторін, а тому, виходячи з фактичних обставин справи та мети зобов`язання щодо утримання, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , - у розмірі 1/4 частини від усіх видів його заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня пред`явлення даного позову до суду і до досягнення дитиною повноліття. Щодо позовної вимоги про стягнення аліментів на утримання позивача до досягнення дитиною трирічного віку, суд приходить до такого. Положеннями ч.2, 4 ст.84 СК України передбачено, що дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Згідно з ч.2 ст.91 СК України жінка та чоловік, які не перебувають у шлюбі між собою, мають право на утримання в разі проживання з нею, ним їхньої дитини, відповідно до частин другої - четвертої статті 84 та статей 86 і 88 цього Кодексу. Встановлено, що малолітній син сторін - [PERSON] , [INFO] , проживає разом з позивачкою, що підтверджується довідками про взяття їх на облік як внутрішньопереміщених осіб, а тому остання має право на отримання від відповідача аліментів до досягнення сином трирічного віку. З позову вбачається, що у добровільному порядку відповідач відмовляється надавати кошти на утримання позивача. У свою чергу, матеріали справи не містять інформації щодо майнового стану відповідача. Однак, це не є підставою для звільнення відповідача від сплати аліментів на утримання позивача, як матері до досягнення дитиною трирічного віку. Встановлено, що позивач не має змоги повноцінно працювати, оскільки дитина малолітня, вона весь час приділяє вихованню дитини, яка потребує багато уваги. У свою чергу, як слідує з матеріалів справи, відповідач проживає окремо, має змогу працювати. Таким чином, законодавством передбачено право матері на утримання батьком їх спільної дитини до досягнення дитиною трирічного віку незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Подання суду доказів того, що мати, з якою проживає дитина, потребує матеріальної допомоги, не є обов`язковим, оскільки право на аліменти належить матері дитини незалежно від цієї обставини. Враховуючи те, що матір дитини має право на утримання від батька цієї дитини у разі проживання з нею дитини, та те, що відповідач працездатний, але відомостей про доходи, наявність майна, інших утриманців матеріали справи не містять, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в цій частині підлягають частковому задоволенню, а саме, стягненню з відповідача на користь позивача на її утримання підлягають аліменти у розмірі 1/6 частини від усіх видів доходу відповідача, щомісячно, до досягнення дитиною трирічного віку. Згідно з вимогами ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Враховуючи вищевикладене, позов підлягає задоволенню частково. Відповідно до п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Згідно з ч.1, 6 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Згідно з п.3 ч.1 ст.5 Закону України « Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються: позивачі у справах про стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів. На підставі вищевикладеного суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь держави суми судового збору у розмірі 1211,20 грн.

Outcome: partial