Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-08 00:00:00

Керівник Фастівської окружної прокуратури звернувся з позовом в інтересах держави в особі Національної служби здоров`я України до [PERSON] про стягнення з останнього на користь держави в особі Національної служби здоров`я України коштів в розмірі 17 878,08 гривень витрачених на лікування потерпілого від злочину [PERSON] . Позовні вимоги мотивовані тим, що Фастівською окружною прокуратурою здійснювалося процесуальне керівництво у кримінальному провадженні № 12022111310001239 від 26.08.2022 за фактом вчинення [PERSON] , [INFO] кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286-1 КК України. Вироком Фастівського міськрайонного суду Київської області від 12.04.2023 у справі № 381/3759/22 (кримінальне провадження № 12022111310001239 від 26.08.2022) [PERSON] визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286-1 КК України. У зв`язку з отриманими тілесними ушкодженнями, потерпілий [PERSON] перебував на стаціонарному лікуванні у КНП КОР «Київська обласна дитяча лікарня №2» у період із 25.08.2022 по 01.09.2022 (1 ліжко-день становить 1 733,24 грн.), що підтверджується розрахунком та калькуляцією КНП КОР «Київська обласна дитяча лікарня №2». Згідно листа КНП КОР «Київська обласна дитяча лікарня №2», на стаціонарне лікування потерпілого від кримінального правопорушення [PERSON] державою витрачено бюджетні кошти у сумі 17 878,08 грн. У вартість стаціонарного лікування потерпілого від кримінального правопорушення [PERSON] у КНП КОР «Київська обласна дитяча лікарня №2» складає: (1733,24 х 7 днів = 12 132,68 грн.) + 5 745,40 грн.=17 878,08 грн. Вищевикладене свідчить про те, що на стаціонарне лікування потерпілого від кримінального правопорушення [PERSON] у КНП КОР «Київська обласна дитяча лікарня №2», у період із 25.08.2022 по 01.09.2022 (7 ліжко-днів) державою в особі Національної служби здоров`я України витрачено кошти у загальній сумі 17 878,08 грн. Цивільний позов про відшкодування витрат на лікування потерпілого в межах кримінального провадження № 12022111310001239 не заявлявся. Разом з тим, відповідач не відшкодував витрати на лікування потерпілого від кримінального правопорушення ні у ході досудового розслідування вказаного кримінального провадження, ні після набрання законної сили вироком Фастівського міськрайонного суду Київської області від 12.04.2023 у справі № 381/3759/22, а тому вважає, що вартість стаціонарного лікування потерпілого від кримінального правопорушення [PERSON] у КНП КОР «Київська обласна дитяча лікарня №2» підлягає стягненню з відповідача. 01 березня 2024 року провадження у справі було відкрито за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. 18.03.2024 року від представника відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву (а.с.57-63), у якому просить відмовити в задоволенні позовних вимог. Заперечення представника відповідача проти позову, викладені у відзиві, зводяться до того, що матеріали позовної заяви не містять належних повноважень для звернення Фастівською окружною прокуратурою для звернення до суду з цим позовом. 03.04.2024 року від позивача надійшла відповідь на відзив (а.с.70-75) в якому зазначили, що в даному випадку прокурор звертається до суду в інтересах держави в особі НСЗУ як самостійної юридичної особи, яка має процесуальну дієздатність і правоздатність. Звернення прокурора до суду в інтересах держави, а саме НСЗУ є правомірним і виправданим. При цьому позов прокурора не спрямований на безпосередній захист інтересів самої НСЗУ, а зумовлений необхідністю захисту інтересів держави у бюджетній сфері. Таким чином, твердження представника відповідача про те, що «матеріали позовної заяви не містять належних повноважень для звернення Фастівської окружної прокуратури до суду з цим позовом» є необґрунтованими. На підставі викладеного просили позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Ухвалою суду від 16 квітня 2024 року закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду по суті. Прокурор у судовому засіданні позов підтримала та просила його задовольнити з підстав, зазначених у ньому. Представник відповідача у судовому засіданні позов не визнав і в його задоволенні просив відмовити, посилаючись на обставини, викладені у відзиві на позовну заяву. Представник Національної служби здоров`я України у судове засідання не з`явився. Проте, представник позивача - директор юридичного департаменту Карачун С.В. надіслав на адресу суду клопотання про проведення розгляду справи без участі представника Національної служби здоров`я України, позовні вимоги підтримав. Представник третьої особи - КНП КОР «Київська обласна дитяча лікарня №2» у судове засідання не з`явився. До суду надійшла заява про розгляд справи у відсутність представника КНП КОР «Київська обласна дитяча лікарня №2» за наявними у справі матеріалами, позовні вимоги підтримують, проти задоволення позову не заперечують. Вислухавши пояснення прокурора та представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що вироком Фастівського міськрайонного суду Київської області від 12.04.2023 у справі № 381/3759/22 (кримінальне провадження № 12022111310001239 від 26.08.2022) [PERSON] визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286-1 КК України (а.с.13-19). Вищевказаним рішенням суду встановлено, що 25 серпня 2022 року близько 21 години 17 хвилин, водій [PERSON] , керуючи технічно справним автомобілем марки «Hyundai» модель «Sonata» реєстраційний номер [NUMBER] , рухався по автомобільній дорозі в напрямку вулиці Польова села Триліси Фастівського району Київської області, де в порушення вимог підпункту б) пункту 2.3. ПДР, відповідно до якого «для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, реагувати на її зміну», Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10 жовтня 2001 року та введених в дію з 01 січня 2002 року, не був уважним, не стежив за дорожньою обстановкою та відповідно не реагував на її зміну, також в порушення вимог підпункту а) пункту 2.9 ПДР, відповідно до якого «Водієві забороняється: а) керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», керував транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, а також в порушення вимог пункту 12.3 Правил дорожнього руху України, відповідно до якого «у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди», при виникненні перешкоди у вигляді руху пішохода [PERSON] , [INFO] , яку водій [PERSON] об`єктивно був спроможний виявити, не застосував заходів зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного об`їзду перешкоди, в результаті чого здійснив наїзд на пішохода [PERSON] . Окрім цього, 25 серпня 2022 близько 21 години 17 хвилин, водій [PERSON] , керуючи технічно справним автомобілем марки «Hyundaі» модель «Sonata» реєстраційний номер [NUMBER] , рухався по автомобільній дорозі в напрямку вулиці Польова села Триліси Фастівського району Київської області,де в порушення підпункту а) пункту 2.9 ПДР, відповідно до якого «Водієві забороняється: а) керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10 жовтня 2001 року та введених в дію з 01 січня 2002 року, керував транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, також в порушення вимог підпункту б) пункту 21.11 Правил дорожнього руху України, відповідно до якого «Забороняється перевозити дітей, зріст яких менше 145 см, у транспортних засобах без використання дитячих утримуючих систем, що дають змогу пристебнути дитину за допомогою ременів безпеки, передбачених конструкцією цього транспортного засобу», та в порушення вимог пункту 21.16 Правил дорожнього руху України, відповідно до якого «Діти повинні перебувати у дитячих утримуючих системах у пристебнутому положенні», перевозив дитину [PERSON] , [INFO] , на передньому пасажирському сидінні автомобіля без використання дитячої утримуючої системи у не пристебнутому стані, в наслідок чого в процесі зменшення швидкості, тобто застосування водієм [PERSON] гальмування при виявленні пішохода [PERSON] , пасажира [PERSON] відкинуло вперед та останній вдарився тілом об панель автомобіля. В результаті дорожньо-транспортної пригоди пішоходу [PERSON] заподіяно тяжкі тілесні ушкодження у вигляді забою головного мозку, множинних забійних ран голови, обличчя, закрита травма живота з розривом брижі попереково-ободової кишки, перелом 9-10 ребер праворуч, забій нижньої долі правої легені, лівосторонній пневмоторакс. Також, в результаті дорожньо-транспортної пригоди пасажиру [PERSON] заподіяно тяжкі тілесні ушкодження у вигляді гемморагічного забою правої лобної та скроневої часток головного мозку, субарахноїдальний крововилив з проривом в шлуночкові системи, правосторонній геміпарез, птоз справа, судомний синдром, афазія, набряк - набухання головного мозку. Порушення водієм [PERSON] вимог підпункту б) пункту 2.3, підпункту а) пункту 2.9, пункту 12.3, підпункту б) пункту 21.11 та пункту 21.16 Правил дорожнього руху України перебувають у прямому причинному зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди та настанням наслідків у вигляді заподіяння тяжких тілесних ушкоджень [PERSON] та [PERSON] . Таким чином, [PERSON] вчинив порушення Правил безпеки дорожнього руху, будучи особою, яка керувала транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, що спричинило потерпілому [PERSON] тяжкі тілесні ушкодження та потерпілому [PERSON] тяжкі тілесні ушкодження, тобто вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 286-1 КК України. Процесуальне керівництво у кримінальному провадженні № 12022111310001239 від 26.08.2022 за фактом вчинення [PERSON] кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286-1 КК України, здійснювалося Фастівською окружною прокуратурою. Згідно вказаного вироку цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлявся. Згідно листа від 15.01.2024 № 01-66/24 КНП КОР «Київська обласна дитяча лікарня №2», [PERSON] , [INFO] , перебував на стаціонарному лікуванні в КНП КОР «Київська обласна дитяча лікарня №2» у період із 25.08.2022 по 01.09.2022 (7 ліжко-днів). На стаціонарне лікування [PERSON] витрачено бюджетні кошти у сумі 17 878,08 грн. (1 ліжко-день становить 1 733,24 грн.) (1733,24 х 7 днів = 12 132,68 грн.) + 5 745,40 грн.=17 878,08 грн. (а.с.21-23). З приводу представництва прокурором інтересів Національної служби здоров`я України, суд зазначає наступне. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом. За змістом ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» представництво прокурором інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів громадянина або держави, у випадках та порядку, встановлених законом. Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Відповідно до ч. 3 ст. 56 ЦПК України у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами. Згідно ч. 4 ст. 56 ЦПК України прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній заяві самостійно визначає, в чому полягає порушення інтересів держави та обґрунтовує необхідність їх захисту, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі прокурор набуває статусу позивача. У Рішенні Конституційного Суду України від 08.04.1999 у справі № 1- 1/99 вказано, що «інтереси держави» є оціночним поняттям, тому прокурор у кожному конкретному випадку з посиланням на законодавство самостійно визначає, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Державні інтереси закріплюються як нормами Конституції України, так і нормами інших правових актів. Інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону, гарантування державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх суб`єктів права власності та господарювання тощо. Із врахуванням того, що «інтереси держави» є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначають з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Верховний суд у складі колегії суддів об`єднаної палати у постанові від у справі № 924/1256/17 зробив висновок, що наведене Конституційним Судом України розуміння поняття «інтереси держави» має самостійне значення і може застосовуватися для тлумачення цього ж поняття, вжитого у ст. 131-1 Конституції України та ст. 23 Закону України «Про прокуратуру». Європейський суд з прав людини у справі «Менчинська проти Російської Федерації» висловив таку позицію: «сторонами цивільного провадження виступають позивач і відповідач, яким надаються рівні права, в тому числі право на юридичну допомогу. Підтримка, що надається прокуратурою одній зі сторін, може бути виправдана за певних обставин, наприклад, у разі захисту інтересів незахищених категорій громадян (дітей, осіб з обмеженими можливостями та інших категорій), які, ймовірно, не в змозі самостійно захищати свої інтереси, або в тих випадках, коли відповідне правопорушення зачіпає інтереси значного числа громадян, або у випадках, коли потрібно захистити інтереси держави». Згідно зі ст. 18 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров`я» фінансове забезпечення охорони здоров`я може здійснюватися за рахунок коштів Державного бюджету України та місцевих бюджетів, коштів юридичних та фізичних осіб, а також інших джерел, не заборонених законом. Кошти Державного бюджету України та місцевих бюджетів, призначені на охорону здоров`я, використовуються, зокрема, для забезпечення медичної та реабілітаційної допомоги населенню, фінансування державних цільових і місцевих програм охорони здоров`я та фундаментальних наукових досліджень у цій сфері. Фінансове забезпечення державних та комунальних закладів охорони здоров`я - бюджетних установ здійснюється відповідно до бюджетного законодавства. Відповідно до ст. 87 Бюджетного кодексу України до видатків, що здійснюються з Державного бюджету України, належать видатки на охорону здоров`я, зокрема на програму державних гарантій медичного обслуговування населення, а тому несплата коштів відповідачем суттєво зачіпає інтереси держави у зв`язку з недоотриманням коштів для фінансування зазначених цілей. Відповідно до ст. 89 Бюджетного кодексу України видатки на фінансування лікарні широкого профілю, оплату комунальних послуг та енергоносіїв комунальних закладів охорони здоров`я, які належать відповідним територіальним громадам, для забезпечення надання медичних послуг за програмою державних гарантій медичного обслуговування населення здійснюються за рахунок коштів місцевого бюджету, а тому несплата коштів відповідачем суттєво зачіпає інтереси держави у зв`язку з недоотриманням коштів для фінансування закладів охорони здоров`я. Держава бере участь у формуванні доходів бюджетів місцевого самоврядування, фінансово підтримує місцеве самоврядування. З урахуванням наведеного, спірні правовідносини, які виникають при здійсненні діяльності у бюджетній сфері, зачіпають інтереси держави та є порушенням загальнодержавних інтересів. Частиною 4 ст. 13 Конституції України визначено, що держава забезпечує захист прав усіх суб`єктів права власності і господарювання, соціальну спрямованість економіки. Усі суб`єкти права власності рівні перед законом. Невідшкодування витрат, здійснених КНП КОР «Київська обласна дитяча лікарня №2» за рахунок Державного бюджету України та обласного бюджету на стаціонарне лікування потерпілого від злочину [PERSON] , призводить до порушення інтересів держави у сфері дотримання прав і свобод людини і громадянина в галузі охорони здоров`я, забезпечення пов`язаних з ними державних гарантій, що і є підставою звернення прокурора до суду на захист державних інтересів. Оскільки Національна служба здоров`я України, не звернулася самостійно до суду із позовами про відшкодування понесених витрат закладами охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочину, вказане свідчить про неналежне здійснення захисту інтересів держави, а відтак, у прокурора виникає право на звернення із позовною заявою до суду на захист державних інтересів, оскільки вказана бездіяльність позивачів призводить до ненадходження коштів до державного та обласного бюджетів. Таким чином, єдиною можливістю захистити державні інтереси є звернення прокурора до суду з відповідним позовом про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого від злочину з відповідача. Таке звернення до суду є виправданим, оскільки в даному випадку захисту потребують державні інтереси. Дані спірні правовідносини, які виникають при здійсненні діяльності у бюджетній сфері, зачіпають інтереси держави та є порушенням загальнодержавних інтересів, що у відповідності до ст. 131-1 Конституції України покладає на прокурора обов`язок представництва в суді. З приводу представництва прокурором саме Фастівської окружної прокуратури інтересів Національної служби здоров`я України, суд зазначає наступне. Представник відповідача вважає, що Фастівська окружна прокуратура є неналежним позивачем у даній справі, оскільки як зазначено в відомостях про особу яка заявляє позов в інтересах держави-керівник Фастівської окружної прокуратури з місцем розташування: вул. Т.Рудяка, 3, м. Фастів, Київської області. Натомість місце розташування позивача зазначено, просп. Степна Бандери, 19, м. Київ, що відповідно до наказу Генерального прокурора від 17 лютого 2021 року за №39 перебуває в межах територіальної юрисдикції Оболонської окружної прокуратури м. Києва. У відповідності до статті 1 Закону України «Про прокуратуру» прокуратура України становить єдину систему, яка в порядку, передбаченому цим Законом, здійснює встановлені Конституцією України функції, зокрема, з метою захисту загальних інтересів суспільства та держави. Відповідно до пункту 1 частини шостої статті 23 Закону України «Про прокуратуру» під час здійснення представництва інтересів громадянина або держави у суді прокурор має право в порядку, передбаченому процесуальним законом та законом, що регулює виконавче провадження, звертатися до суду з позовом (заявою, поданням). Крім цього, зі змісту пункту 6.5 наказу Генерального прокурора від 21 серпня 2020 року № 389 «Про організацію діяльності прокурорів щодо представництва інтересів держави в суді» вбачається право прокурора звертатись із позовом (заявою) до суду не за місцем розташування органу прокуратури. З огляду на викладене та ураховуючи, що прокуратура України становить єдину систему, яка в порядку, передбаченому Законом України «Про прокуратуру», здійснює встановлені Конституцією України функції, зокрема, з метою захисту загальних інтересів суспільства та держави, повноваження прокурора щодо звернення до суду із позовом (заявою) під час реалізації конституційної функції представництва інтересів держави у суді не обмежені лише районом, на території якого розташована прокуратура. Вказана правова позиція щодо територіальної юрисдикції органів прокуратури висвітлена в постанові Другої судової палати Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 14.03.2024 № 378/6/23. Відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого від злочину можливо лише тоді, коли є причинний зв`язок між злочинними діями чи бездіяльністю винної особи та перебуванням потерпілого на такому лікуванні. Тобто витрати на лікування потерпілого заклад поніс у зв`язку із злочином, вчиненим відповідачем [PERSON] в с. Триліси Фастівського району Київської області, що перебуває під територіальною юрисдикцією Фастівської окружної прокуратури Київської області. На час розгляду судом кримінального провадження щодо [PERSON] цивільний позов, у порядку ст. 128 КПК України, прокурором не заявлявся. Згідно з п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 07.07.1995 № 11 «Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину, та судових витрат» обов`язковому з`ясуванню і вирішенню підлягають питання про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину. Не вирішення даного питання призведе до безпідставного звільнення винних осіб від цієї матеріальної відповідальності. Наказом Генерального прокурора № 309 від 30.09.2021 «Про організацію діяльності прокурорів у кримінальному провадженні» на керівників прокуратур покладено обов`язок забезпечувати своєчасне вжиття заходів до відшкодування завданої кримінальним правопорушенням шкоди державним інтересам. Пунктом 11.19 наказу Генерального прокурора № 309 від 30.09.2021 прокурора зобов`язано пред`являти цивільні позови у кримінальному провадженні, за наявності підстав для представництва інтересів держави поза межами кримінального провадження вживати заходів, визначених окремим наказом Генерального прокурора. Відповідно до ч. 7 ст. 128 Кримінального процесуального кодексу України особа, яка не пред`явила цивільного позову в кримінальному провадженні, а також особа, цивільний позов якої залишено без розгляду, має право пред`явити його в порядку цивільного судочинства. Право подання позовної заяви (заяви, подання) в порядку цивільного, адміністративного, господарського судочинства надається Генеральному прокурору, його першому заступнику та заступникам, керівникам обласних та окружних прокуратур, їх першим заступникам та заступникам, прокурорам Спеціалізованої антикорупційної прокуратури (частина перша статті 24 Закону України «Про прокуратуру»). Враховуючи викладене, у керівника Фастівської окружної прокуратури є право на пред`явлення позову в інтересах держави в особі НСЗУ про стягнення витрат на стаціонарне лікування особи потерпілої від злочину, вчиненого [PERSON] . Що стосується обґрунтування задоволення позовних вимог, суд зазначає: Статтею 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ч. 1, 3 ст. 1206 ЦК України, особа, яка вчинила злочин, зобов`язана відшкодувати витрати закладові охорони здоров`я на лікування потерпілого від цього злочину, крім випадку завдання шкоди при перевищенні меж необхідної оборони або у стані сильного душевного хвилювання, що виникло раптово внаслідок насильства або тяжкої образи з боку потерпілого. Якщо лікування проводилося закладом охорони здоров`я, що є у державній власності, у власності Автономної Республіки Крим або територіальної громади, кошти на відшкодування витрат на лікування зараховуються до відповідного бюджету. Тобто, законодавство покладає обов`язок відшкодувати кошти, витрачені закладом охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочину, саме на особу, яка вчинила злочин. Відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону України «Про державні фінансові гарантії медичного обслуговування населення» держава гарантує повну оплату згідно з тарифом за рахунок коштів Державного бюджету України надання громадянам необхідних їм медичних послуг та лікарських засобів, що передбачені програмою медичних гарантій. Механізм використання коштів, передбачених у державному бюджеті за програмою «Реалізація програми державних гарантій медичного обслуговування населення» (КПКВК 2308060) визначено «Порядком використання коштів, передбачених у державному бюджеті на реалізацію програми державних гарантій медичного обслуговування населення», затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 1086 від 24.12.2019 року. НСЗУ є розпорядником бюджетних коштів нижчого рівня та відповідальним виконавцем бюджетної програми, зокрема на 2021, 2022, 2023 роки. Згідно з Положенням про Національну службу здоров`я України, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 1101 від 27.12.2017 року (далі - Положення), Національна служба здоров`я України (НСЗУ) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра охорони здоров`я, який реалізує державну політику у сфері державних фінансових гарантій медичного обслуговування населення. Основними завданнями НСЗУ є: 1) реалізація державної політики у сфері державних фінансових гарантій медичного обслуговування населення за програмою державних гарантій медичного обслуговування населення (програма медичних гарантій); 2) виконання функцій замовника медичних послуг та лікарських засобів за програмою медичних гарантій; 3) внесення на розгляд Міністра охорони здоров`я пропозицій щодо забезпечення формування державної політики у сфері державних фінансових гарантій медичного обслуговування населення. НСЗУ відповідно до покладених на неї завдань, зокрема: укладає, змінює та припиняє договори про медичне обслуговування населення та договори про реімбурсацію; здійснює заходи, що забезпечують цільове та ефективне використання коштів за програмою медичних гарантій; здійснює оплату згідно з тарифом за надані пацієнтам медичні послуги (включаючи медичні вироби) та лікарські засоби за договорами про медичне обслуговування населення за програмою медичних гарантій. Відповідно до п. 5 п. п. 14 Положення НСЗУ з метою організації своєї діяльності забезпечує в установленому порядку самопредставництво НСЗУ в судах та інших органах через осіб, уповноважених діяти від її імені, у тому числі через посадових осіб юридичної служби НСЗУ, а також забезпечує представництво інтересів НСЗУ в судах України та інших органах через представників. Постановою Пленуму Верховного Суду України № 11 від 07 липня 1995 року «Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину, та судових витрат» зокрема п. 3 передбачено, що питання про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого вирішується згідно з «Порядком обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнення з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 545 від 16 липня 1993 року. Згідно пункту 3 Порядку, визначена сума коштів на лікування потерпілого стягується судом з обвинуваченого або фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно-небезпечне діяння, при ухваленні вироку за позовом закладу охорони здоров`я або прокурора. Аналогічні роз`яснення також містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України від 07 липня 1995 року за № 11 (із змінами і доповненнями) «Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину, та судових витрат», в пункті 6 якої роз`яснено, що звернути увагу судів на те, що відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого від злочину можливе лише тоді, коли є причинний зв`язок між злочинними діями чи бездіяльністю винної особи та перебуванням потерпілого на такому лікуванні. Оскільки витрати на лікування потерпілого, обраховані закладом охорони здоров`я у відповідності до вимог Порядку обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнення з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 545 від 16 липня 1993 року, з урахуванням кількості ліжко-днів, проведених ним у стаціонарі та вартості витрат на його лікування в день, вказані витрати відповідачем не відшкодовані, тому суд доходить висновку про необхідність задоволення позовних вимог і стягнення з відповідача на користь держави в особі Національної служби здоров`я України коштів в розмірі 17 878,08 гривень, витрачених на лікування потерпілого від кримінального правопорушення [PERSON] . На підставі наведеного,

Outcome: approved