Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-12 00:00:00

29.02.2024 року до Вишгородського районного суду Київської області надійшла позовна заява ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Зі змісту позовної заяви вбачається, що 14.07.2022 року між ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» та [PERSON] за допомогою веб-сайту, який є сукупністю інформаційних та телекомунікаційних системи ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС», в рамках якої реалізуються технології обробки інформації з використанням технічних і програмних засобів і які у процесі обробки діють як єдине ціле, було укладено електронний договір про відкриття кредитної лінії № 1066-7997. Підписання кредитного договору, підтвердження ознайомлення з правилами відкриття кредитної лінії та інших супутніх документів здійснювалося шляхом введення [PERSON] наданого йому одноразового ідентифікатора електронного підпису. Відповідно до умов кредитного договору ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» взяло на себе зобов`язання надати [PERSON] кредит для задоволення особистих потреб на наступних умовах: сума кредиту - 9600 грн. 00 коп.; строк кредитування - 300 днів; базовий період -14 днів; знижена процентна ставка - 2,5% в день; стандартна процентна ставка - 3,0% в день. ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» виконало взяті на себе зобов`язання в повному обсязі, надавши [PERSON] визначену суму грошових коштів шляхом перерахування коштів через електронну платіжну систему на платіжний засіб [PERSON] , вказаний ним в кредитному договорі. [PERSON] підтвердив виникнення зобов`язань за кредитним договором, отримавши у своє розпорядження суму кредитних коштів та не скориставшись правом на відмову від договору про надання споживчого кредиту протягом 14 календарних днів з дня його укладання. Крім того, протягом строку кредитування [PERSON] здійснював перерахування грошових коштів на користь ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 1066-7997 від 14.07.2022 року. У той же час, [PERSON] в порушення своїх зобов`язань за кредитним договором у кінцевому підсумку не повернув ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» суму кредиту та проценти за користування кредитом. У зв`язку з допущеним порушенням договірного зобов`язання станом на 23.01.2024 року загальний розмір заборгованості [PERSON] перед ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» за кредитним договором № 1066-7997 від 14.07.2022 року становить 72 864 грн. 00 коп., з яких: 9 600 грн. 00 коп. (заборгованість за кредитом, тіло кредиту), 63 264 грн. 00 коп. (заборгованість за процентами за користування кредитом). Разом з тим, ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» прийнято рішення про можливість застосування до [PERSON] Програми лояльності, а саме часткового списання заборгованості за нарахованими процентами у сумі 44 640 грн. 00 коп. за умови погашення решти заборгованості за кредитним договором. На підставі викладеного, позивач ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» прохав суд позовні вимоги задовольнити та стягнути з [PERSON] суму заборгованості за кредитним договором № 1066-7997 від 14.07.2022 року у загальному розмірі 28 224 грн. 00 коп., з яких: 9 600 грн. 00 коп. (заборгованість за кредитом, тіло кредиту), 18 624 грн. 00 коп. (заборгованість за процентами за користування кредитом), а також вирішити питання про розподіл судових витрат. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями головуючим суддею по справі було визначено суддю Рукас О.В. Ухвалою суду від 05.03.2024 року провадження у справі відкрито у порядку спрощеного позовного провадження, призначено судове засідання, встановлено строк для реалізації учасниками справи своїх процесуальних прав, зокрема, на подачу заяв по суті справи. Судовий розгляд призначався неодноразово: 02.04.2024 року, 23.04.2024 року, 13.05.2024 року. У судові засідання представник позивача не з`явився, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце судового засідання. До судового розгляду представником позивача подано клопотання (а.с. 73), в якому позовні вимоги було підтримано у повному обсязі, висловлено прохання щодо проведення судового розгляду за відсутності сторони позивача, а також надано згоду на ухвалення заочного рішення суду. Копію ухвали суду від 05.03.2024 року було доставлено в електронний кабінет позивача та представника позивача 06.03.2024 року, що підтверджується наявними у матеріалах справи довідками, сформованими засобами автоматизованої системи документообігу суду (а.с. 84-85). На момент ухвалення судового рішення від сторони позивача жодних заяв, клопотань не надходило. Відповідач [PERSON] у судові засідання не з`явився. Про дату, час та місце судових засідань [PERSON] повідомлялася шляхом направлення судової повістки про виклик до суду за його офіційно зареєстрованою адресою проживання, шляхом направлення SMS-повідомлення про виклик до суду на його номер мобільного телефону та електронну адресу, вказані у матеріалах позовної заяви, а також шляхом публікації оголошення про виклик до суду на офіційному веб-сайті Вишгородського районного суду Київської області. Як вбачається з наявних у матеріалах справи зворотних поштових повідомлень, всі поштові відправлення, що направлялися судом [PERSON] , за зареєстрованою адресою проживання були повернуті у зв`язку з закінченням терміну зберігання. Станом на момент ухвалення судового рішення від відповідача ані засобами поштового зв`язку, ані на офіційну електронну адресу суду, ані в будь-який інший спосіб не надходило жодних заяв, клопотань, у тому числі відзиву на позовну заяву. Відповідно до п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Суд звертає увагу, що положення чинного процесуального законодавства не передбачають обов`язку суду, в якого відсутні відомості щодо місця проживання чи перебування учасника справи, крім як відомостей про офіційно зареєстроване місце проживання/перебування, повторно направляти судові повістки про виклик до суду. Повернення поштового відправлення з відміткою про закінчення строку зберігання, яке відправлялася за офіційно зареєстрованою адресою проживання відповідача, що є єдиними відомостями про його проживання, які перебувають у володінні суду, є належним виконанням суду свого процесуального обов`язку щодо повідомлення особи про дату, час і місце судового засідання, а відповідно вважається належним чином повідомленням особи про проведення судового розгляду. У Постанові КЦС ВС від 23.01.2023 року у справі № 496/4633/18 зроблено висновок, що листи, що повернулися з відміткою/довідкою поштового відділення про причину повернення - «за закінченням терміну зберігання» або «інші причини», є належно врученими, якщо їх було направлено на адресу, вказану в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань або на адресу місця реєстрації фізичної особи чи адресу, самостійно зазначену стороною як адреса для листування. Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Враховуючи, що учасники справи, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце судового розгляду, у судове засідання не з`явилися, зважаючи на наявність клопотання сторони позивача про проведення судового розгляду за відсутності представника позивача, зважаючи на відсутність клопотань про відкладення судового розгляду, суд вважає за можливе проводити судове засідання за відсутності учасників справи. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Судом встановлено, що позивачем було висловлено згоду на проведення заочного розгляду справи та ухвалення заочного рішення, засвідчено обізнаність щодо наслідків ухвалення заочного рішення суду. З урахуванням вищевикладеного, оскільки [PERSON] , будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце судового розгляду, у судове засідання не з`явився, про причини неявки не повідомив, відзив на позовну заяву у встановлений судом строк не надав, а позивач не заперечував проти ухвалення заочного рішення, то суд відповідно до ст. 280, 281 ЦПК України вважає за необхідне провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів з наступним ухваленням заочного рішення. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Оскільки учасники справи у судове засідання не з`явилися, то фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до ч. 1 ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Відповідно до ч. 1-3 ст. 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено кредитодавцем в односторонньому порядку. Умова договору щодо права кредитодавця змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною. Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Згідно з статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ч. 1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-комунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). У Постанові КЦС ВС від 16.12.2020 року у справі № 561/77/19 зроблено висновок, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статі 205, 207 ЦК України). Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19. Відповідно до ч. 1 ст. 10 ЗУ «Про електронну комерцію» електронні правочини вчиняються на основі відповідних пропозицій (оферт). Відповідно до ч. 1, 3, 4, 6, 8 ст. 11 ЗУ «Про електронну комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-комунікаційних системах. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. У разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідно до ч. 1 ст. 12 ЗУ «Про електронну комерцію» якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису відповідно до вимог законів України "Про електронні документи та електронний документообіг" та "Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги", за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. У Постанові КЦС ВС від 12.01.2021 року у справі № 524/5556/19 зроблено висновок, що оспорюваний договір про надання фінансового кредиту підписаний позивачкою за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора, тобто належними та допустимими доказами підтверджено укладання між сторонами спірного правочину. Без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений. Сторони досягли згоди щодо усіх істотних умов правочину. Судом встановлено, що 14.07.2022 року між ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» та [PERSON] було укладено договір про відкриття кредитної лінії № 1066-7997 (далі також - кредитний договір) (а.с. 35-45). З змісту п. 3.1-3.12 кредитного договору судом встановлено, що укладення договору про відкриття кредитної лінії № 1066-7997 від 14.07.2022 року здійснювалося на базі інформаційно-телекомунікаційної системи ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС», доступ та реєстрація в якій (особистому кабінеті) здійснювалися шляхом введення [PERSON] одноразового ідентифікатора електронного підпису. Ідентифікація та верифікація особи [PERSON] відповідно до п. 3.5 договору також здійснювалася за допомогою технології «BankID» та шляхом надання копій відповідних документів. Укладення кредитного договору відбувалося шляхом направлення ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» в особистий кабінет [PERSON] електронної комерційної пропозиції щодо укладення кредитного договору на визначених умовах (оферти) та наданням [PERSON] безумовної та повної згоди (акцепту) на укладення кредитного договору шляхом введення одноразового ідентифікатора електронного підпису, наданого ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС». З кредитного договору № 1066-7997 від 14.07.2022 року (а.с. 45) судом встановлено, що електронний договір підписано [PERSON] одноразовим ідентифікатором електронного підпису А453. З боку ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» кредитний договір підписано та засвідчено кваліфікованою електронною печаткою. Невід`ємними додатками до кредитного договору є Правила відкриття кредитної лінії (а.с. 16-28), Паспорт споживчого кредиту (а.с. 29-32), Таблиця обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки (а.с. 33-34). Всі вказані документи так само підписані [PERSON] шляхом введення одноразового ідентифікатора електронного підпису. Зі змісту кредитного договору та додатків до нього судом встановлено, що [PERSON] , підписавши відповідні документи, засвідчив надання йому для ознайомлення та обізнаність з умовами споживчого кредитування: типу, виду кредиту; розміру кредиту та строку кредитування; процентів за користування кредитом та інших платежів, пов`язаних з наданням та обслуговуванням кредиту; порядком повернення кредиту та сплати процентів; реальної річної процентної ставки; загальними витратами за споживчим кредитом та іншою інформацією, передбаченої у ЗУ «Про споживче кредитування». Відповідно до п. 2.1, 2.2 кредитного договору № 1066-7997 від 14.07.2022 року ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» взяло на себе зобов`язання відкрити кредитну лінію для [PERSON] шляхом надання останньому грошових коштів (кредиту) на умовах строковості, зворотності, платності для задоволення особистих потреб, а [PERSON] взяв на себе зобов`язання повернути кредит не пізніше останнього дня строку кредитування та сплатити нараховані проценти за користування кредитом. Відповідно до п. 4.1 кредитного договору № 1066-7997 від 14.07.2022 року розмір кредитного ліміту (кредиту) визначений в 9600 грн. 00 коп. Дата надання кредиту - 14.07.2022 року. Відповідно до п. 4.8 договору строк кредитування становить 300 календарних днів, дата повернення кредиту - 10.05.2023 року. Таким чином, суд приходить до висновку, що між ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» у письмовій (електронній) формі укладено кредитний договір № 1066-7997 від 14.07.2022 року, в якому погоджено всі істотні умови договору та відповідно до яких [PERSON] , діючи добровільно, бажаючи настання відповідних правових наслідків, відповідно до свого внутрішньої волі, будучи повністю обізнаним з умовами кредитування, порядком та строками повернення кредиту, сплати процентів за користування ним, порядком погашення існуючої заборгованості за кредитним договором, взяв на себе кредитне зобов`язання на вищезазначених умовах. З Довідки про перерахування суми кредиту (а.с. 47) судом встановлено, що 14.07.2022 року ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» на виконання умов кредитного договору № 1066-7997 від 14.07.2022 року з використанням платіжної системи LiqPay здійснило перерахунок суми грошових коштів у розмірі 9600 грн. 00 коп. на платіжний засіб [PERSON] , вказаний ним у кредитному договорі № 1066-7997 від 14.07.2022 року. З листа АТ КБ «ПРИВАТБАНК» від 26.01.2024 року (а.с. 53) судом встановлено, що 14.07.2022 року ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» здійснило перерахунок суми грошових коштів у розмірі 9600 грн. 00 коп. на виконання умов кредитного договору № 1066-7997 від 14.07.2022 року на платіжний засіб, реквізити якого збігаються з реквізитами платіжного засобу [PERSON] , що був вказаний ним у кредитному договорі. Таким чином, судом підтверджено факт належного виконання ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» свого зобов`язання за кредитним договором № 1066-7997 від 14.07.2022 року шляхом надання у розпорядження [PERSON] погодженої суми кредитних коштів. У той же час, з розрахунку заборгованості, наданого ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» (а.с. 48-52), судом встановлено, що [PERSON] свої зобов`язання за кредитним договором № 1066-7997 від 14.07.2022 року належним чином не виконував, оскільки у встановлені в договорі строки та порядку не здійснив повернення суми кредиту та повної сплати процентів за користування кредитом. З наданого розрахунку вбачається, що протягом всього строку кредитування [PERSON] на користь ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» було сплачено суму грошових коштів у розмірі 19 776 грн. 00 коп. в якості оплати заборгованості за процентами за користування кредитом. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Таким чином, судом встановлено факт порушення [PERSON] свого зобов`язання з повернення заборгованості за кредитним договором. На підставі вищевикладеного, у розрахунку заборгованості зазначається, що станом на 23.01.2024 року заборгованість [PERSON] за кредитним договором № 1066-7997 від 14.07.2022 року становить 72 864 грн. 00 коп., з яких: 9 600 грн. 00 коп. (заборгованість за тілом кредиту), 63 264 грн. 00 коп. (заборгованість за процентами за користування кредитом). Аналізуючи обґрунтованість розміру заборгованості відповідача за кредитним договором, суд звертає увагу, що належним чином дослідити поданий стороною доказ розрахунку заборгованості за кредитним договором, перевірити його та оцінити в сукупності і взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а у випадку незгоди з ним повністю чи частково - зазначити правові аргументи на його спростування і навести у рішенні свій розрахунок - це процесуальний обов`язок суду (постанова КЦС ВС від 25.05.2022 року у справі № 219/7527/16-ц). Кредитна заборгованість визначається умовами кредитного договору та вимогами закону, а суд у будь-якому разі має стягнути ту суму, яка була доведена і щодо якої у суду немає сумніву. Суд першої інстанції у межах наданих йому процесуальним законодавством повноважень не позбавлений можливості самостійно зробити розрахунок заборгованості, якщо не погоджується з розрахунком, наданим позивачем, оскільки незгода з наданим суду розрахунком не є підставою для відмови у задоволенні позову у повному обсязі (постанова КЦС ВС від 07.06.2023 року у справі № 234/3840/15-ц). Зважаючи на умови кредитування, визначені в кредитному договорі № 1066-7997 від 14.07.2022 року, суд погоджується з наданим стороною позивача розрахунком заборгованості, вважає його правильним та обґрунтованим. Одним з основних принципів цивільного судочинства є змагальність сторін (стаття 12 ЦПК України). Статтею 81 ЦПК України на сторін покладено обов`язок довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. У спірних правовідносинах саме на позивача покладено обов`язок довести суду факт укладення між сторонами кредитного договору або отримання права вимоги за цим договором та прострочення виконання позичальником взятих на себе зобов?язань, а на відповідача - обов`язок спростувати розмір існуючої заборгованості. Статтею 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Згідно зі статтею 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина шоста статті 81 ЦПК України). Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови ВС від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17). Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19). Такий підхід узгоджується з судовою практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції). Так, зокрема, у рішенні 23.08.2016 у справі "Дж. К. та Інші проти Швеції" ("J.K. AND OTHERS v. SWEDEN") ЄСПЛ наголошує, що "у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування "поза розумним сумнівом ("beyond reasonable doubt"). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням "балансу вірогідностей". … Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри". З урахуванням вищевикладеного, суд за результатами повного, всебічного дослідження матеріалів позовної заяви, на основі достатньої сукупності належних, допустимих та достовірних доказів приходить до висновку, що позивачем доведено факт укладення кредитного договору з [PERSON] , доведено факт порушення [PERSON] свого зобов`язання з повернення кредитних коштів, а також доведено і обґрунтовано виникнення заборгованості у загальному розмірі 72 864 грн. 00 коп., з яких: 9 600 грн. 00 коп. (заборгованість за тілом кредиту), 63 264 грн. 00 коп. (заборгованість за процентами за користування кредитом). Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Таким чином, суд обмежений позовними вимогами, диспозитивним правом щодо визначення обсягу та розміру яких наділений виключно позивач. Процесуальне законодавство в загальному порядку не передбачає повноважень суду виходити за межі заявлених позовних вимог. На підставі цього, зважаючи, що позивачем заявлено до стягнення з [PERSON] часткової суми заборгованості у розмірі 28 224 грн. 00 коп., з яких: 9 600 грн. 00 коп. (заборгованість за тілом кредиту), 18 624 грн. 00 коп. (заборгованість за процентами за користування кредитом), суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог саме у такому розмірі. Щодо судових витрат. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. З позовної заяви вбачається, що судові витрата позивача по справі складаються з: витрат на сплату судового збору за подання позовної заяви (2 422 грн. 40 коп.). Відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З урахуванням судові витрати, які понесені позивачем та які складаються зі сплати судового збору, підлягають стягненню з [PERSON] . Враховуючи вищевикладене,

Outcome: approved