Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-13 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовною заявою до відповідача та третьої особи, в якій просить розірвати спадковий договір укладений 18 серпня 2020 року між [PERSON] та [PERSON] , посвідчений державним нотаріусом Первомайської державної нотаріальної контори Харківської області, в.о. державного нотаріуса Лозівської державної нотаріальної контори Харківської області Мірошниченко О.М., за реєстровим № 597. Обґрунтовуючи позовні вимоги зазначає, що за умовами договору до відповідачки після смерті позивачки перейде у власність однокімнатна квартира розташована за адресою: [ADDRESS] , що має значну цінність. За це [PERSON] зобов`язалася виконувати обов`язки, передбачені п.2.3 Договору, а саме, доглядати відчужувача у разі, якщо стан його здоров`я за віком або хворобою буде потребувати стороннього догляду; супроводжувати відчужувача при відвідуванні поліклініки, аптек, торгівельних закладів у разі необхідності; купувати продукти харчування та лікарські засоби і вироби медичного призначення, інші предмети першої необхідності, оплачувати комунальні та інші послуги за кошти відчужувача; надавати психологічну та моральну допомогу, створювати необхідні умови для відпочинку, регулярно відвідувати відчужувача, в тому числі у лікарні, за необхідності виконувати дрібний чи капітальний ремонт квартири, в разі смерті відчужувача організувати його похорони. З часу підписання договору відповідачка не виконує умов договору, крім того у телефонній розмові категорично відмовилась від виконання умов договору. Розірвати договір добровільно позивачка не має можливості, тому вимушена звернутись до суду. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явилась, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, на задоволенні позовних вимог наполягала з наведених в позові підстав, в разі неявки відповідача просила ухвалити заочне рішення. Відповідач [PERSON] у судове засідання жодного разу не з`явилася, про день, час та місце розгляду справи повідомлена своєчасно та належним чином, причину неявки суду не повідомила, заяв про розгляд справи за її відсутності та відзив на позов, не надавала. Представник третьої особи Лозівської державної нотаріальної контори Завада В. в судове засідання не з`явилась, надала заяву про розгляд справи за її відсутності та просила винести рішення на розсуд суду. Згідно до положення ч.3 ст.131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин. Відповідно до ч.4 ст.223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). З огляду на викладене, враховуючи, що відповідач належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання, доказів про поважність неявки до суду не надав, також не подав відзив на позовну заяву, тому у відповідності з вимогами ст.280 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідача, постановивши по справі заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. 18.08.2022 між [PERSON] та [PERSON] укладено спадковий договір, посвідчений державним нотаріусом Первомайської державної нотаріальної контори Харківської області Мірошниченко О.М. за реєстровим № 597. Згідно п.1.1, 1.2, 1.3 зазначеного спадкового договору [PERSON] (набувач) зобов`язується виконувати розпорядження [PERSON] (відчужувача), що встановлені цим договором і в разі її смерті набуває права власності на їй майно, що є предметом договору - квартиру за адресою: [ADDRESS] , що складається з однієї кімнати, житловою площею 16,0 кв.м., загальною площею 30,9 кв.м. У відповідності до п.1.4 Договору квартира належить відчужувачу на на праві власності на підставі Свідоцтва про право власності на житло, видане 24 травня 1994 Акціонерним товариством «Лозовабуд» Харківської області, зареєстрованого 16 червня 1994 в Лозівському бюро технічної інвентаризації, номер запису 8649 в книзі 54. П.2.3 Договору передбачено, що набувач зобов`язується виконувати наступні розпорядження відчужувача немайнового характеру та без використання спільної праці: доглядати відчужувача у разі, якщо стан його здоров`я за віком або хворобою буде потребувати стороннього догляду; супроводжувати відчужувача при відвідуванні поліклініки, аптек, торгівельних закладів у разі необхідності; купувати продукти харчування та лікарські засоби і вироби медичного призначення, інші предмети першої необхідності, оплачувати комунальні та інші послуги за кошти відчужувача; надавати психологічну та моральну допомогу, створювати необхідні умови для відпочинку, регулярно відвідувати відчужувача, в тому числі у лікарні, за необхідності виконувати дрібний чи капітальний ремонт квартири, в разі смерті відчужувача організувати його похорони. Відповідно до п.5.3, 5.4 спадкового договору спадковий договір може бути розірвано судом на вимогу відчужувача у разі невиконання набувачем її розпоряджень, або на вимогу набувача у разі неможливості виконання нею розпоряджень відчужувача. У зв`язку з нотаріальним посвідченням спадкового договору 18.08.2020 державним нотаріусом накладено заборону відчуження указаної квартири, що належить [PERSON] , до припинення чи розірвання спадкового договору. Відповідно до ст.1302 ЦК України за спадковим договором одна сторона (набувач) зобов`язується виконувати розпорядження другої сторони (відчужувача) і в разі його смерті набуває право власності на майно відчужувача. Статтею 1305 ЦК України передбачено, що набувач у спадковому договорі може бути зобов`язаний вчинити певну дію майнового або немайнового характеру до відкриття спадщини або після її відкриття. Враховуючи зазначене, спадковий договір є двостороннім правочином, за концепцією якого набувач зобов`язаний вчинити певні дії за вказівкою відчужувача, взамін чого до нього переходить право власності на майно. Тому коло обов`язків набувача має визначатися вже виходячи не з одностороннього волевиявлення відчужувача, а зі спільної згоди сторін, враховуючи договірний характер правовідносин. За змістом ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ч.1 ст.1308 ЦК України спадковий договір може бути розірвано судом на вимогу відчужувача у разі невиконання набувачем його розпоряджень. Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно з ч.2 ст.651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Відповідно до ч.1,2 ст.614 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання. У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 23.01.2019 у справі № 355/385/17 (провадження № 61-30435сво18) міститься висновок, що «у статті 629 ЦК України закріплено один із фундаментів на якому базується цивільне право - обов`язковість договору. Тобто з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати. Не виконання обов`язків, встановлених договором, може відбуватися при: (1) розірванні договору за взаємною домовленістю сторін; (2) розірванні договору в судовому порядку; (3) відмові від договору в односторонньому порядку у випадках, передбачених договором та законом; (4) припинення зобов`язання на підставах, що містяться в главі 50 ЦК України; (5) недійсності договору (нікчемності договору або визнання його недійсним на підставі рішення суду)». У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06.03.2019 у справі № 183/262/17 (провадження № 61-41932сво18) вказано, що «частинами першою і другою статті 651 ЦК України передбачено, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору (абзац другий частини другої статті 651 ЦК України)». У постанові Верховного Суду України від 18.09.2013 у справі № 6-75цс13 зроблено висновок, що «оцінка порушення договору як істотного здійснюється судом відповідно до критеріїв, що встановлені вказаною нормою. Оціночне поняття істотності порушення договору законодавець розкриває за допомогою іншого оціночного поняття - «значної міри» позбавлення сторони того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Це (друге) оціночне поняття значно звужує сферу огляду суду. Істотність порушення визначається виключно за об`єктивними обставинами, що склалися у сторони, яка вимагає розірвання договору. В такому випадку вина (як суб`єктивний чинник) сторони, що припустилася порушення договору, не має будь-якого значення і для оцінки порушення як істотного, і для виникнення права вимагати розірвання договору на підставі частини другої статті 651 ЦК України. Іншим критерієм істотного порушення договору закон визнає розмір завданої порушенням шкоди, який не дозволяє потерпілій стороні отримати очікуване при укладенні договору. При цьому йдеться не лише про грошовий вираз завданої шкоди, прямі збитки, а й випадки, коли потерпіла сторона не зможе використати результати договору. Вирішальне значення для застосування зазначеного положення закону має співвідношення шкоди з тим, що могла очікувати від виконання договору сторона. У кожному конкретному випадку питання про істотність порушення повинне вирішуватися з урахуванням усіх обставин справи, що мають значення. Так, суди повинні встановити не лише наявність істотного порушення договору, але й наявність шкоди, завданої цим порушенням другою стороною, яка може бути виражена як у вигляді реальних збитків та (або) упущеної вигоди, її розмір, який не дозволяє потерпілій стороні отримати очікуване при укладенні договору; а також установити, чи є дійсно істотною різниця між тим, на що має право розраховувати сторона, укладаючи договір, і тим, що в дійсності вона змогла отримати». У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 15.09.2020 в справі № 209/3295/18 (провадження № 61-1089св20) вказано, що «згідно із частиною першою статті 1308 ЦК України спадковий договір може бути розірвано судом на вимогу відчужувача у разі невиконання набувачем його розпоряджень. Статтею 651ЦК України визначено, що істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання (частини перша, друга статті 614 ЦК України). Відповідно до ч.1, 5, 6 ст.81ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч.1 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідачем суду не надано належних та допустимих доказів на підтвердження виконання ним розпоряджень позивача, зазначених у спадковому договорі (в матеріалах справи відсутні дані, що свідчать про протилежне). З урахуванням характеру невиконання відповідачем обов`язків за вказаним спадковим договором яке є систематичним, а наявність укладеного договору позбавляє позивача, за рахунок приналежного їй майна, реалізувати свої права на укладення іншого спадкового договору, суд вважає за необхідне розірвати спадковий договір з підстав невиконання його умов відповідачем, який є за вказаним договором набувачем, а саме зобов`язань щодо догляду за відчужувачем та виконання розпоряджень, передбачених п.2.3 спадкового договору. Згідно вимог п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача у разі задоволення позову. На підставі викладеного, у зв`язку з тим, що позивача було звільнено від сплати судового збору за подання позовної заяви, судовий збір потрібно стягнути з відповіда.

Outcome: approved