Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-21 00:00:00

29.11.2023 року позивач звернулася до суду із позовом до [PERSON] про стягнення аліментів. В обґрунтування позову посилається на те, що 19 листопада 2011 року між нею, [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, який був зареєстрований Красногвардійським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 1660, про що було видано свідоцтво Серія [NUMBER] від 19 листопада 2011 року. Від цього шлюбу у сторін народилися спільні діти: донька - [PERSON] , [INFO] , та син - [PERSON] , [INFO] . Подружні стосунки між [PERSON] та [PERSON] не склалися, проте шлюб ще не було розірвано. Спільні діти знаходяться на утриманні позивачки. Відповідач не надає матеріальну допомогу на утримання дітей. Угода про сплату аліментів між ними не укладалась. Враховуючи викладене, з метою захисту прав дітей на належне утримання з боку батька, звертається до суду з позовною заявою про стягнення аліментів, в якій просить суд стягнути з [PERSON] на її користь аліменти на утримання дітей у розмірі 1/3 частки від усіх доходів відповідача до досягнення дітьми повноліття. Ухвалою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 07 грудня 2023 року справу за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів передано на розгляд до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська за підсудністю. Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 13.03.2024 року відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Сторонам встановлено строк на подання заяв по суті справи. Відповідачу надсилалась ухвала про відкриття провадження у справі та позовна заява з додатками до неї. Відповідач є таким, що належним чином повідомлений про розгляд цієї цивільної справи та про свої процесуальні права та обов`язки, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, однак правом на подання відзиву [PERSON] не скористався. Письмових заяв не надавав. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог з наступних підстав. Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 19 листопада 2011 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, який був зареєстрований Красногвардійським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 1660, про що було видано свідоцтво Серія [NUMBER] від 19 листопада 2011 року. Від цього шлюбу у сторін народилися спільні діти: донька - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження [PERSON] , Серія [NUMBER] , актовий запис № 540 від 07.05.2013 року, та син - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження [PERSON] , Серія [NUMBER] , актовий запис № 716 від 31.05.2017 року. Зі змісту позовної заяви вбачається, що спільні діти знаходяться на утриманні позивачки. Відповідач не надає матеріальну допомогу на утримання дітей. Відповідачем зазначені обставини не спростовані. Частинами 1,2 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789 ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року передбачено, що держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умови життя, необхідних для розвитку дитини. У національному законодавстві України право дитини на утримання, що також прямо кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття, знайшло своє закріплення у Сімейному кодексі України. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Статтею 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між собою. Згідно ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Положеннями ч. ч. 1-3 ст. 181 СК України передбачено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. У роз`ясненнях, викладених у п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм СК України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» та ст. 182 СК України зазначено, що при вирішенні питання щодо розміру аліментів, суд повинен урахувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають значення. Положеннями ч. ч. 1-3 ст. 183 СК України передбачено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття. Частина перша статті 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Суд враховує п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» №3 від 15 травня 2006 року, в якому судам роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. \~ \~ \~ \~Згідно ст. ст. 181, 192 СК України розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Визначений позивачем розмір аліментів, які вона прохає стягнути з відповідача є співмірним з потребами дітей. Суд також виходить з того, що відповідачем не надано будь-яких доказів на спростування позовних вимог. Враховуючи встановлені судом обставини, виходячи із засад розумності, добросовісності і справедливості, беручи до уваги ту обставину, що обов`язок утримувати дітей є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька, беручи до уваги, що відповідач є працездатним та зобов`язаний матеріально утримувати дітей, суд визначає розмір аліментів на дітей у відповідності до встановлених обставин ,що мають значення для вирішення цього питання, та вимог закону, в розмірі 1/3 частки всіх видів заробітку (доходу) батька щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного віку, та не більше десяти прожиткових мінімумів, до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Право позивача на отримання аліментів, як тим з батьків, з ким проживають діти, встановлено законом, в добровільному порядку матеріальна допомога відповідачем не надається, а тому воно підлягає судовому захисту, шляхом задоволення позовних вимог у повному обсязі. Крім того, суд зазначає, що у відповідності до вимог ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а всі питання в частині врахування будь-яких платежів, які відповідач вважає аліментними платежами, повинні вирішуватись під час примусового виконання такого судового рішення, а не під час вирішення питання про стягнення аліментів. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України суд вважає необхідним стягнути аліменти з [PERSON] на утримання дітей з дня подання позову до суду, тобто з 29 листопада 2023 року. На підставі п. 7 ч. 1 ст. 264, п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. З урахуванням зазначеного, суд вважає можливим допустити негайне виконання судового рішення у межах сум платежів за один місяць. Відповідно до вимог ч. 6 ст. 141 ЦПК України, судовий збір слід віднести на рахунок держави, оскільки позивач при поданні позову до суду була звільнена від його сплати за законом. На підставі викладеного та

Outcome: approved