Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-07 00:00:00

До Шевченківського районного суду м. Києва надійшла вказана позовна заява, яка протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями передана на розгляд судді Саадулаєва А.І. Позивач просить суд: 1. Визнати вимоги наказу голови правління Групи Нафтогаз від 28 квітня 2023 р. №76 неправомірними; 2. Визнати накладену на позивача 06 липня 2023 р. догану неправомірною і такою, що не мала підстав для її накладання; 3. Зобов`язати відповідача до виплати позивачу грошових коштів у розмірі, що дорівнює сумі неотриманої ним премії у розмірі посадового окладу після вирахування податків і обов`язкових утримань (щорічна одноразова виплата до галузевого свята) згідно зі статтею 4.10.4 Колективного договору АТ «НАК «Нафтогаз України» на 2017-2020 рр. (залишається чинним), яку йому належало отримати на загальних підставах з усіма іншими членами трудового колективу - працівниками АТ «НАК «Нафтогаз України», і якої позивач був позбавлений через неправомірно накладене дисциплінарне стягнення. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 19.10.2023 року відкрито провадження. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що з 11.01.2021 року по 28.09.2023 року [PERSON] , працював на посаді старшого експерта Відділу стратегії, бізнес-планування та методології бізнес-аналітики Департаменту стратегії та бізнес-аналітики АТ «НАК «Нафтогаз України». 07.07.2023 року позивача було ознайомлено з наказом голови правління Групи Нафтогаз №106 від 06 липня 2023 р., згідно з яким на нього було накладено дисциплінарне стягнення у формі догани за невиконання наказу голови правління Групи Нафтогаз від 28.04.2023 р. №76 «Про дотримання правил військового обліку», що було визнано порушенням правил внутрішнього розпорядку та пункту 2.14 посадової інструкції. Відповідно до наказу №76 працівникам АТ «НАК «Нафтогаз України», зазначеним у окремому списку, було наказано вжити передбачених законодавством про військовий облік заходів та до 30.05.2023 року надати помічнику голови правління з питань мобілізаційної роботи Служби голови правління копії відповідних підтверджуючих документів про дотримання ними Правил військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів. У доданому списку позивачу було призначено захід «Заміна ВОД» (військово-облікові документи). При цьому пункт 2 наказу №76 доручав керівникам відповідних самостійних підрозділів або помічнику голови правління з питань мобілізаційної роботи Служби голови правління довести цей наказ до відома працівників під особистий підпис. Цього по відношенню до позивача зроблено не було. Оскільки документ не було доведено йому у встановленому порядку, він не мав можливості отримати роз`яснень щодо причин, з яких він повинен був замінити ВОД, який мав у розпорядженні на той час, чому це мало бути зроблено у вкрай стислі строки до 30.05.2023 року (впродовж одного календарного місяця), як при цьому вирішувати питання відсутності на робочому місці в робочий час, якими могли бути шкідливі наслідки для Компанії та санкції відносно позивача у разі невиконання ним наказу №76. 27.06.2023 року позивач отримав під особистий підпис вимогу керівника його підрозділу про надання упродовж однієї доби письмових пояснень стосовно невиконання ним наказу №76. Ця вимога була виконана, у вказаний термін позивач надіслав пояснення електронною поштою керівнику підрозділу, також надавши їх працівнику відділу кадрів під підпис позивача. Чинним законодавством не встановлюється право роботодавця накладати аналогічні зобов`язання на працівника або обов`язок роботодавця вимагати від працівника заміни документів військового обліку. До того ж, відповідач зазначив, що, оскільки 10.03.2023 року отримав витяг з наказу Мінекономіки про бронювання його, як працівника АТ «НАК «Нафтогаз України», він мав підстави вважати, що його документ військового обліку є актуальним і не потребує оновлення, і причина вимоги щодо заміни ним документу військового обліку не була йому зрозуміла. У поясненнях від 28 червня 2023 р. позивач, також, повідомив, що готовий самостійно звернутися до органів ТЦК та СП з 21.07.2023 р. (під час щорічної відпустки, яку він мав попередньо узгодити з керівником) і отримати новий документ військового обліку. Це, з його боку, було кроком назустріч відповідальним особам, зокрема, помічнику голови правління з мобілізаційних питань. До того ж, позивач зобов`язався виконати наказ не за рахунок робочого часу, а за особистий відпускний час, не порушуючи правил трудового розпорядку. Проте, 06.07.2023 року на позивача було накладено догану згідно з наказом №106. Водночас варто зауважити, що вже 31 травня помічнику голови правління з питань мобілізаційної роботи очевидно було відомо, хто з працівників, зазначених у додатку до наказу №76, виконав відповідні вимоги, представивши оновлені документи у строк до 30 травня 2023 р., а хто ні. Таким чином, якщо мав місце проступок з боку тих, хто не надав оновлені документи військового обліку, то датою його виявлення є 31 травня. Отже, факт накладення дисциплінарного стягнення 06 липня 2023 року, через 36 діб із дня виявлення потенційного проступку, є порушенням ст. 148 КЗпП України, за яким дисциплінарне стягнення застосовується роботодавцем безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці. У підсумку позивач здійснив заміну ВОД, розпочав процес 21.07.2023 року, зібрав матеріали для актуалізації даних, пройшов усі необхідні процедури в ТЦК та СП і отримав тимчасове посвідчення військовозобов`язаного 05.09.2023 р. Догану з нього було знято наказом голови правління №144 від 12 вересня 2023 року, виданим на підставі звернення його безпосереднього керівника. Однак прямим наслідком накладеної на позивача догани, яка є неправомірною та безпідставною, стало позбавлення його одноразової заохочувальної виплати до професійного свята відповідно до положень Колективного договору Компанії, чим йому завдано матеріальної шкоди. 08.09.2023 року працівникам АТ «НАК «Нафтогаз України» було виплачено премію до Дня працівників нафтової, газової та нафтопереробної галузі. Відповідач подав до суду відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на те, що факт не виконання вимог відповідача було виявлено 13.06.2023, а дисциплінарне стягнення у вигляді догани застосоване до позивача 06.07.2023 на підставі Наказу №106. Таким чином, дисциплінарне стягнення було застосоване компанією до позивача в межах місячного строку, передбаченого ст. 147 КЗпП України. НАК «Нафтогаз» з додержанням передбачених статтями 147-149 КЗпП України правил і порядку застосування дисциплінарного стягнення, в межах встановленого строку, правомірно застосувало до працівника за порушення трудової дисципліни дисциплінарне стягнення у вигляді догани. З огляду на те, що на дату винесення наказу про виплату премії з нагоди Дня працівників нафтової, газової і нафтопереробної промисловості дисциплінарне стягнення у вигляді догани зняте з позивача не було, то у HAK «Нафтогаз України» були відсутні правові підстави для виплати премії позивачу. Вважає, що позовні вимоги є безпідставними та необґрунтованими, тому законних підстав для їх задоволення немає. Позивач подав до суду відповідь на відзив. Позивач подав до суду заяву про заміну предмету позову, в якій просить уточнити першу позовну вимогу позовної заяви, викладену як «1. Визнати вимоги наказу голови правління Групи Нафтогаз від 28 квітня 2023 р. №76 неправомірними», шляхом її заміни на позовну вимогу в наступній редакції: «1. Визнати вимогу наказу НАК «Нафтогаз України» "Про дотримання правил військового обліку" від 28.04.2023 року №76, яка була викладена у цьому наказі та додатку до нього і накладала на зазначених у додатку працівників зобов`язання щодо заміни ВОД та надання копії замінених ВОД до НАК «Нафтогаз України» до 30.05.2023, неправомірною». Інші позовні вимоги (позовну вимогу 2 та 3 позовної заяви відповідно) просить залишити в силі та без змін відповідно до позовної заяви у справі №761/36709/23. В судовому засіданні, яке відбулось 08.05.2024 року, позивач позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити з підстав викладених у позовній заяві. В судовому засіданні, яке відбулось 08.05.2024 року, представник відповідача заперечив проти задоволення позовних вимог в повному обсязі посилаючись на обставини викладені у відзиві. Дослідивши та оцінивши письмові докази по справі у їх сукупності, вислухавши сторони, врахувавши їх процесуальні заяви, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню, з наступних підстав. Судом встановлено, що з 11.01.2021 року по 28.09.2023 року [PERSON] , працював на посаді старшого експерта Відділу стратегії, бізнес-планування та методології бізнес-аналітики Департаменту стратегії та бізнес-аналітики АТ «НАК «Нафтогаз України». На виконання постанови Кабінету Міністрів України від 30.12.2022 № 1487 у Компанії прийнято розпорядження від 06.03.2023 № 14-р, відповідно до якого військовозобов`язаних працівників Компанії зобов`язано надати для звіряння військово-облікові документи. За наслідками звіряння було виявлено те, що військово-облікові документи окремих працівників не відповідають Порядку, зокрема, у [PERSON] наявна була довідка АК №000587 від 22.08.2017, а не військовий квиток або тимчасове посвідчення військовозобов`язаного, як це передбачено вимогами законодавства. Наказом № 76 працівників Компанії згідно зі списком, що додається, зобов`язано вжити передбачених законодавством про військовий облік заходів та до 30.05.2023 надати копії відповідних підтверджуючих документів. Зокрема, [PERSON] зобов`язано здійснити заміну військово-облікового документу. Відповідно до наказу АТ «НАК «Нафтогаз України» «Про дотримання правил військового обліку» від 28.04.2023 №76 [PERSON] доручено здійснити заміну ВОД та надати до 30.05.2023 до АТ «НАК «Нафтогаз України» копії замінених відповідно Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 30.12.2022 № 1487, ВОД. 28.04.2023 [PERSON] було ознайомлено з Наказом № 76 шляхом відправки цього наказу на робочу електронну пошту [PERSON] . Пунктом 3 Наказу № 76 встановлено, що контроль за виконанням цього наказу покладається на директора з людського капіталу "Групи Нафтогаз" Ткаченко Л.В . Відповідно до службової записки директора з людського капіталу "Групи Нафтогаз" Ткаченко Л.В. від 13.06.2023 № 17/1-985/29-23 голові правління Компанії повідомлено про те, що, станом на 13.06.2023, у встановленому порядку до Компанії [PERSON] не надано копії відповідних підтверджуючих документів, які зазначені у Наказі № 76 «Про дотримання Правил військового обліку», та не вжито жодних заходів для оформлення зазначених документів. У своїй Пояснювальній записці стосовно виконання Наказу № 76 [PERSON] зазначив, що: - пункт 1 наказу та додаток 1 покладали на нього обов`язок заміни військово-облікового документу; - між ним та відповідальними працівниками Компанії проводились неодноразові зустрічі з приводу виконання вимог наказу від 28.04.2023 № 76; - він планує отримати військово-обліковий документ (військовий квиток або тимчасове посвідчення військовозобов`язаного) у серпні 2023 року. У Пояснювальній записці [PERSON] стосовно виконання наказу від 28.04.2023 № 76 [PERSON] не зазначав про те, що він не ознайомлений з Наказом №76. Серед причин невиконання Наказу №76 [PERSON] і у своїх поясненнях, і у позовній заяві вказує на те, що у період з 28.04.2023 мав начебто «значну зайнятість на роботі». Але вимогу надати письмові пояснення [PERSON] було вручено відповідно до п. 31 Правил внутрішнього трудового розпорядку керівником підрозділу, у якому працював Позивач, що свідчить про безпідставність цих тверджень. Пунктом 2.14 Посадової інструкції старшого експерта Відділу стратегії, бізнес-планування та методології бізнес-аналітики Департаменту стратегії та бізнес-аналітики передбачено, що працівник зобов`язаний виконувати інші обов`язки, визначені внутрішніми документами Компанії, дорученнями керівництва Компанії та департаменту. Підпунктами "а" та "е" пункту 13 Правил внутрішнього трудового розпорядку визначено, що працівники Компанії зобов`язані дотримуватись Конституції України та інших актів законодавства України, своєчасно та точно виконувати вимоги розпорядчих документів Компанії, доручення та вказівки керівництва, а також функції визначені посадовими інструкціями. 28.09.2023 [PERSON] було звільнено з займаної посади за власним бажанням. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України). Згідно із ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 3 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Згідно із статтею 1 КЗпП України, Кодекс законів про працю України регулює трудові відносини всіх працівників, сприяючи зростанню продуктивності праці, поліпшенню якості роботи, підвищенню ефективності суспільного виробництва і піднесенню на цій основі матеріального і культурного рівня життя трудящих, зміцненню трудової дисципліни і поступовому перетворенню праці на благо суспільства в першу життєву потребу кожної працездатної людини. Законодавство про працю встановлює високий рівень умов праці, всемірну охорону трудових прав працівників. Згідно зі статтею 3 КЗпП України, законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами. Статтею 4 КЗпП України визначено, що законодавство про працю складається з КЗпП України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього. Відповідно до статті 55 Конституції України та статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, у тому числі трудових. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Способи захисту визначені в статті 16 ЦК України та КЗпП України. Згідно з вимогами п.п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Діяльність судів по розгляду справ цієї категорії повинна спрямовуватися на всемірну охорону конституційного права кожного на працю, яке включає можливість заробляти собі на життя працею, яку особа вільно обирає або на яку вільно погоджується, а також на охорону прав і законних інтересів підприємств, установ, організацій, на зміцнення трудової та виробничої дисципліни, на виховання працівників у дусі свідомого й сумлінного ставлення до праці (п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» № 9 від 06.11.1992). Стаття 43 Конституції України визначає, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Відповідно до ч.3 ст.3 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» зміст мобілізаційної підготовки, зокрема, становить військовий облік призовників, військовозобов`язаних та резервістів. У ч.1 ст.21 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» визначено, що підприємства, установи і організації зобов`язані сприяти територіальним центрам комплектування та соціальної підтримки, Центральному управлінню та/або регіональним органам Служби безпеки України, відповідному підрозділу Служби зовнішньої розвідки України у їхній роботі в мирний час та в особливий період. Відповідно до ч.2 ст.21 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» громадяни України для виконання обов`язків, пов`язаних із взяттям на військовий облік, призовом або прийняттям на військову службу, а також особи, які направляються відповідними районними (міськими) територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки, Центральним управлінням або регіональним органом Служби безпеки України, відповідним підрозділом Служби зовнішньої розвідки України на медичний огляд (медичне обстеження в амбулаторних чи стаціонарних умовах), лікування, звільняються від роботи на час, необхідний для виконання зазначених обов`язків та перебування в лікувальному закладі охорони здоров`я, із збереженням за ними місця роботи, займаної посади і середньої заробітної плати. Аналізуючи вищевказані норми законодавства, суд дійшов висновку, що вчинення дій пов`язаних із військовим обліком є обов`язком як роботодавця так і працівника. Відповідно до пункту 34 Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, який затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 30.12.2022 № 1487 (далі - Порядок), з метою ведення персонального військового обліку державні органи, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи та організації зобов`язані здійснювати, зокрема, перевірку у громадян України під час прийняття на роботу (навчання) наявності військово-облікового документа, визначеного у пункті 20 Порядку. Пунктом 20 Порядку визначено, що військово-обліковими документами для військовозобов`язаних є виключно військовий квиток або тимчасове посвідчення військовозобов`язаного. Відповідно до ст. 140 КЗпП України, трудова дисципліна на підприємствах, в установах, організаціях забезпечується створенням необхідних організаційних та економічних умов для нормальної високопродуктивної роботи, свідомим ставленням до праці, методами переконання, виховання, а також заохоченням за сумлінну працю. У необхідних випадках заходи дисциплінарного впливу застосовуються стосовно окремих несумлінних працівників. Відповідно до статті 147 КЗпП України, за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано один з таких заходів стягнення: догана чи звільнення. Дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці. Так, у постановах Верховного Суду від 20 червня 2018 року у справі № 516/268/15-ц »провадження № 61-14952св18), від 07 жовтня 2019 року у справі № 718/801/17 (провадження № 61-28428св18), від 09 грудня 2020 року у справі № 390/1374/19 (провадження № 61-15268св20) викладено наступний висновок: «Обчислення місячного строку для застосування дисциплінарного стягнення здійснюється з Дня виявлення не лише факту (події), а саме проступку. Виявлення проступку означає не лише виявлення факту (події), а й визначення працівника, що порушив трудові обов`язки, характеру порушення, шкідливих наслідків правопорушення, причинного зв`язку між правопорушенням і шкідливими наслідками, вини працівника. Як правило, місячний строк обчислюється з дня закінчення службового розслідування, проведення перевірки тощо. В той же час роботодавець наділений правом застосувати дисциплінарне стягнення до працівника не пізніше шести місяців з дня вчинення проступку.». Статтею 97 КЗпП України передбачено, що форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, ставки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами, установами, організаціями самостійно у колективному зговорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною та галузевими (регіональними) угодами. Відповідно до положень ст. 2 Закону України «Про оплату праці» визначено наступну структуру заробітної плати: - основна заробітна плата. Це - винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов`язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців. - додаткова заробітна плата. Це - винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій. - інші заохочувальні та компенсаційні виплати. До них належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, виплати в рамках грантів, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства, або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми. У колективному договорі HAK «Нафтогаз України» на 2017-2020 роки, ухваленого конференцією трудового колективу працівників HAK «Нафтогаз України» 15.06.2017 року (далі - Колективний договір) міститься розділ IV «Оплата праці» в якому відокремлені наступні підрозділи: 4.8 - Основна заробітна плата; 4.9 - Додаткова заробітна плата та 4.10 - Інші заохочувальні та компенсаційні виплати. Пунктом 4.10.4 підрозділу 4.10 розділу IV Колективного договору визначено, що Премія з нагоди Дня працівників нафтової, газової і нафтопереробної промисловості (далі - галузеве свято) виплачується за окремим рішенням голови правління в розмірі посадового окладу працівника. Премія до галузевого свята не нараховується та не виплачується працівникам Компанії, які: - працюють на умовах сумісництва; - до яких застосоване дисциплінарне стягнення, не зняте на час видання наказу про проведення відповідної виплати; - для яких не закінчився строк випробування при прийнятті на роботу. З огляду на матеріали справи, суд дійшов висновку, що саме на підставі службової записки від 13.06.2023 порушення [PERSON] було виявлено і повноважній на застосування дисциплінарного стягнення особі Компанії, якою є голова правління Компанії, стало відомо про наявність порушення. Оскільки невиконання Наказу № 76 щодо обов`язку заміни ВОД, надання копії замінених ВОД до відповідача в строк до 30.05.2023 є порушенням [PERSON] своїх трудових обов`язків, передбачених пунктом 2.14 Посадової інструкції та підпунктами "а" та "е" пункту 13 Правил внутрішнього трудового розпорядку, суд дійшов висновку, що відповідач правомірно, відповідно до ст. 140, 147 КЗпП України, Наказом № 106 оголосив [PERSON] догану, а тому, суд відхиляє доводи позивача, що вимоги Наказу № 76 не стосуються трудових відносин та обов`язків. З огляду на викладене, суд відхиляє доводи позивача про те, що його було притягнуто до дисциплінарної відповідальность відповідачем поза межами місячного строку, передбаченого ст. 147 КЗпП України. Крім цього, суд відхиляє доводи позивача, що його не було ознайомлено з оспорюваним наказом, з огляду на те, що 28.04.2023 [PERSON] було направлено наказ на його робочу електронну пошту. Також, суд відхиляє доводи позивача, про те, що в його діях відсутній склад дисциплінарного проступку, з огляду на те, що наявні всі складові дисциплінарного проступку, а саме: - бездіяльність Позивача щодо отримання військово-облікового документа та порушення Позивачем покладених на працівника трудових обов`язків, які полягають в порушенні пункту 2.14 посадової інструкції та підпунктів "а" та "е" пункту 13 Правил внутрішнього трудового розпорядку та вимог законодавства; - вина працівника у вигляді бездіяльності; - наявність причинного зв`язку між діями (бездіяльністю) і порушенням (неналежним виконанням) покладених на працівника трудових обов`язків. Таким чином, НАК «Нафтогаз» з додержанням передбачених статтями 147-149 КЗпП України правил і порядку застосування дисциплінарного стягнення, в межах встановленого строку, правомірно застосувало до працівника за порушення трудової дисципліни дисциплінарне стягнення у вигляді догани. З огляду на те, що на дату винесення наказу про виплату премії з нагоди Дня працівників нафтової, газової і нафтопереробної промисловості дисциплінарне стягнення у вигляді догани зняте з позивача не було, суд дійшов висновку, що у HAK «Нафтогаз України» були відсутні правові підстави для виплати премії позивачу, а тому суд дійшов висновку, що не заслуговують на увагу доводи позивача. Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов`язок доказування покладений на сторони. За нормами ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ст. 89 ЦПК України). Відповідно до п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні. Повно та всебічно з`ясувавши обставини справи, оцінивши зібрані у справі докази, зважаючи на встановлені під час розгляду справи обставини, з урахуванням вищевикладеного, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не ґрунтуються на вимогах закону, обставини справи не підтверджені певними засобами доказування, а тому позовну заяву необхідно залишити без задоволення.

Outcome: dismissed