Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-12 00:00:00

25 січня 2024 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить стягнути грошову компенсацію за 1/2 частку автомобіля «Mitsubishi Outlander», 2006 року випуску, номер кузова [NUMBER] у сумі 133510 грн. 21 коп. Обґрунтовано позов тим, що позивач та відповідач з 25 травня 2011 року перебували в зареєстрованому шлюбі. Сторони є батьками [PERSON] , [INFO] . Шлюбні відносини сторони фактично припинили у лютому 2023 року. Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 07 грудня 2023 року шлюб між сторонами було розірвано. У період шлюбу сторонами придбано автомобіль «Mitsubishi Outlander», 2006 року випуску, номер кузова [NUMBER] , який був зареєстрований за відповідачем. Пізніше позивач дізналася, що 16 листопада 2023 року спірний автомобіль без її відома та згоди було перереєстровано на іншу особу - [PERSON] , яка є співмешканкою відповідача. При цьому, гроші від продажу автомобіля відповідачем витрачено на власний розсуд не в інтересах сім`ї. Вартість вказаного автомобіля на час звернення до суду складає 267020 грн. 42 коп., а тому позивач просить стягнути грошову компенсацію за 1/2 частку автомобіля в сумі 133510 грн. 21 коп. Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 05 лютого 2024 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в справі; справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження; визначено сторонам строк для подачі заяв по суті справи. Відповідач подав відзив на позов, в якому зазначив, що заперечує проти задоволення позову в заявленому позивачем розмірі вартості спірного автомобіля, оскільки така вартість є завищеною та визначена позивачем на підставі висновку експерта № 24011 від 19 січня 2024 року, який хоча і підписаний [PERSON] як експертом, однак вона є оцінювачем. Крім того, з вказаного висновку слідує, що основним підходом для визначення ринкової вартості транспортного засобу є порівняльний підхід, проте оцінювач [PERSON] не оглядала спірний транспортний засіб, а тому не мала можливості встановити чи спростувати перелічені нею у висновку умови для об`єктивної оцінки транспортного засобу. У зв`язку з вказаним відповідачем 15 лютого 2024 року була проведена окрема незалежна оцінка спірного автомобіля, яка була здійснена шляхом візуального обстеження, обмірів, спостереження об`єкту, що оцінюється. При огляді було встановлено, що одометр має п`ятизначний лічильник, показання якого становлять 519246 км. Оцінювачем [PERSON] для порівняння оцінюваного транспортного засобу з аналогічними взяті в інтернет ресурсах за основу автомобілі з пробігом від 120000 км. до 350000 км. Крім того, під час візуального огляду спірного автомобіля оцінювачем виявлені сліди відновлювального ремонту правої сторони більше трьох деталей, сліди підтікання мастила на двигуні, деформацію капота, забруднену оббивку салона, пошкоджену оббивку сидінь та пошкодження лакофарбового покриття, що впливає на визначення дійсної ринкової вартості автомобіля, а тому відповідач просить позов задовольнити частково та стягнути грошову компенсацію за 1/2 частку автомобіля в розмірі, визначеному звітом/висновком про вартість рухомого майна, складеним на замовлення відповідача, у сумі 73933 грн. Позивач подала відповідь на відзив, в якій зазначила, що висновок про вартість рухомого майна був складений на замовлення відповідача 15 лютого 2024 року, а спірний транспортний засіб перереєстровано на нового власника 16 листопада 2023 року, а тому пошкодження, вказані в цьому висновку могли бути завдані новим власником автомобіля, оскільки позивачу про них невідомо. Враховуючи, що спірний автомобіль був відчужений проти волі позивача, позивач була змушена звернутися до експерта задля визначення його ринкової вартості на час розгляду справи, а тому в даному спорі потрібно застосовувати висновок експерта, наданий позивачем. У судове засідання позивач не з`явилася, її представник подав заяву про розгляд справи за його відсутності та відсутності позивача, зазначивши, що позов підтримує частково, а саме: в сумі 73933 грн. згідно з оціночною вартістю автомобіля, запропонованою стороною відповідача. Відповідач у судове засідання не з`явився, його представник подав заяву про розгляд справи за його відсутності та відсутності відповідача, вказавши, що відповідач позов визнає частково в сумі 73933 грн. На підставі частини другої статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. Позивач та відповідач з 25 травня 2011 року перебували в зареєстрованому шлюбі, який рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 07 грудня 2023 року було розірвано (а.с. 11-12). Згідно з інформацією Головного сервісного центру МВС № 31/148АЗ-1674-2024 від 22 січня 2024 року за відповідачем 30 січня 2020 року було зареєстровано автомобіль «Mitsubishi Outlander», 2006 року випуску, номер кузова [NUMBER] , однак 16 листопада 2023 року вказаний автомобіль відповідно до договору № 7441/2023/4158064 було перереєстровано на нового власника [PERSON] (а.с. 14-15). Сторонами не заперечується, що автомобіль був придбаний під час перебування їх у зареєстрованому шлюбі, а тому він є спільним майном подружжя, однак він 16 листопада 2023 року був відчужений відповідачем. Згідно з висновком експерта № 24011 експертного, товарознавчого дослідження з визначення ринкової вартості транспортного засобу від 19 січня 2024 року, складеного експертом [PERSON] , ринкова вартість автомобіля легкового «Mitsubishi Outlander», 2006 року випуску, номер кузова [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] , складає 267020 грн. 42 коп. (а.с. 28). Відповідно до звіту про проведення незалежної оцінки визначення ринкової вартості автомобіля «Mitsubishi Outlander», 2006 року випуску, номер кузова [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] , що належить [PERSON] , підписаного оцінювачем [PERSON] та ФОП [PERSON] 15 лютого 2024 року на замовлення [PERSON] , ринкова вартість колісного транспортного засобу, що належить [PERSON] визначена в рамках одного порівняльного підходу станом на 15 лютого 2024 року становить 147866 грн. (а.с. 80-85). Згідно з положеннями частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до частини першої статті 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Згідно із частиною першою статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до частини другої статті 355 Цивільного кодексу України майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Згідно із частиною третьою статті 368 Цивільного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Також, статтею 60 Сімейного кодексу України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Конструкція статті 60 Сімейного кодексу України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом з тим, зазначена презумпція може бути спростована одним із подружжя в судовому порядку в разі оспорювання ним поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Зазначена правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року в справі № 372/504/17. Відповідно до частини першої статті 61 Сімейного кодексу України об`єктами права спільної сумісної власності подружжя можуть бути будь-які речі, за винятком тих, які виключені з цивільного обороту. Статтею 63 Сімейного кодексу України передбачено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Згідно із частиною першою статті 69 Сімейного кодексу України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Відповідно до статті 70 Сімейного кодексу України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. Частинами першою, другою статті 71 Сімейного кодексу України встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пунктах 22, 30 постанови від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. У випадку, коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. Таким чином, враховуючи, що автомобіль був придбаний під час перебування сторін у зареєстрованому шлюбі, у зв`язку з чим є спільним майном подружжя, є неподільною річчю та був відчужений відповідачем без згоди позивача, суд дійшов висновку, що вимоги позивача про стягнення з відповідача грошової компенсації за 1/2 частку автомобіля є ефективним способом захисту порушеного права позивача. При цьому, суд враховує, що в ході розгляду справи обидві сторони погодилися з вартістю автомобіля, яка визначена звітом/висновком про вартість рухомого майна № А02-11 від 15 лютого 2024 року, наданим відповідачем. Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню грошова компенсація за 1/2 частку автомобіля марки «Mitsubishi Outlander», 2006 року випуску, номер кузова [NUMBER] у сумі 73933 грн., у зв`язку з чим позов підлягає частковому задоволенню. Відповідно до статті 141 ЦПК України необхідно здійснити розподіл судових витрат. Так, відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення є одним із основних засад (принципів) цивільного судочинства (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України). Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору. Право на правничу допомогу в Україні гарантовано статтею 59 Конституції України та статтею 15 ЦПК України. Статтею 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Відповідно до частини першої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Позивачу правничу допомогу надавав адвокат Кушнеренко Є.Ю. на підставі договору про надання правової допомоги від 15 січня 2024 року (а.с. 59). Відповідачу правничу допомогу надавав адвокат Жилінський О.В. на підставі договору про надання правничої допомоги № 02/24 від 21 лютого 2024 року (а.с. 78). Квитанцією до прибуткового касового ордера № 21 від 23 січня 2024 року підтверджується сплата позивачем Адвокатському об`єднанню «Кушнеренко та партнери» 8000 грн. за договором про надання правової допомоги від 15 січня 2024 року (а.с. 60). Копією квитанції № 020157 № 02/24 від 21 лютого 2024 року підтверджується сплата відповідачем адвокату Жилінському Олександру Вікторовичу 5000 грн. згідно договору про надання правничої допомоги № 02/24 від 21 лютого 2024 року (а.с. 79 на звороті). Згідно із частиною другою статті 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Відповідно до частини третьої статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Згідно із частиною четвертою статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Відповідно до частини шостої статті 137 ЦПК України обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Згідно із частинами першою, другою статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Частиною третьою статті 141 ЦПК України передбачено, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків, тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Позивачем документально підтверджено понесення витрат на сплату судового збору в сумі 1335 грн. 10 коп., витрат на правничу допомогу в сумі 8000 грн. Відповідачем документально підтверджено понесення витрат на правничу допомогу в сумі 5000 грн. Таким чином, враховуючи, що вимоги позивача задоволено частково (55,38%), а тому з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судові витрати пропорційно до задоволених позовних вимог, а саме: витрати по сплаті судового збору в сумі 739 грн. 38 коп. та витрати на правничу допомогу в сумі 4430 грн. 40 коп., а всього 5169 грн. 78 коп. Крім того, з позивача на користь відповідача належить стягнути витрати на правничу допомогу пропорційно розміру задоволених вимог у сумі 2231 грн. грн. (100% - 55,38% = 44,62%; 44,62% від 5000 грн. = 2231 грн.). Разом з тим, частиною десятою статті 141 ЦПК України передбачено, що при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат. А тому, враховуючи положення частини десятої статті 141 ЦПК України та те, що на відповідача покладено більшу суму судових витрат, з відповідача необхідно стягнути на користь позивача 2938 грн. 78 коп. у відшкодування судових витрат.

Outcome: partial