Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-22 00:00:00

Позивач 11 грудня 2023 року звернулась до Ленінського районного суду міста Дніпропетровська з вищезазначеним позовом, в якому просила визнати за нею право власності на квартиру, корисною площею 57,70 кв.м., житловою площею 41,50 кв.м., розташовану за адресою: [ADDRESS] , яка належить позивачу на підставі біржового контракту № 21107 від 18 травня 1998 року, реєстраційний номер 21107-98. Позов мотивований\~тим,\~що квартира\~за адресою:\~ [ADDRESS] \~знаходиться на\~тимчасово окупованій\~території.\~Позивач є\~власником вказаної\~квартири на\~підставі біржового\~контракту №\~21107\~від 18\~травня 1998\~року,\~реєстраційний номер\~21107-98.\~Оригінал вказаного\~контракту втрачений\~у зв`язку\~з військовими\~діями,\~які відбувались\~в м.\~Маріуполь Донецької області. Отримати дублікат правовстановлюючого документу наразі неможливо. Ухвалою Ленінського районного суду міста Дніпропетровська від 13 грудня 2023 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження. Ухвалою Ленінського районного суду міста Дніпропетровська від 26 лютого 2024 року закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи по суті. У судове засідання позивач не з`явився, натомість його представник адвокат Руднєва І.С письмово просила розглядати справу без її участі, позов підтримала в повному обсязі та просила його задовольнити. Представник відповідача Маріупольської міської\~ради Донецької\~області в судове засідання не з`явився, письмово просив розглядати справу без його участі, проти задоволення позову не заперечує. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 13 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов наступних висновків. Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. На підставі ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Судом встановлено, що квартира за адресою: [ADDRESS] належить [PERSON] на підставі біржового контракту № 21107 від 18 травня 1998 року, реєстраційний номер 21107-98 (а.с. 17-18). У відповіді Комунального комерційного підприємства «Міське бюро технічної інвентаризації Маріупольська нерухомість» від 07 березня 2023 року № 24 щодо надання інформації та документів стосовно вищевказаної квартири зазначено про неможливість вивезення первинних та інших документів Підприємства у зв`язку з відсутністю доступу до них, які безпосередньо знаходяться в зоні бойових дій м. Маріуполь Донецької області з початку агресії рф стосовно України, а саме з 24 лютого 2024 року (а.с. 14). 01 липня 2023 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12023052770000496 внесені відомості про вчинене кримінальне правопорушення за ч. 1 ст. 436 КК України (а.с. 16). Згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 20 травня 2024 року, відомості про право власності на вищезазначену квартиру відсутні. У зв`язку з військовими діями, які проходили у м. Маріуполі, починаючи з 24 лютого 2022 року, правовстановлюючі документи на квартиру було втрачено позивачем. На теперішній час отримати дублікат біржового контракту, підтверджуючий право власності на вищезазначену квартиру позивач не має можливості, у зв`язку з тим, що м. Маріуполь Донецької області визнано тимчасово окупованою територією відповідно до п. 2 Розділу ІІ Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, затвердженого наказом Міністерства з питань Реінтеграції тимчасово окупованих територій № 309 від 22 грудня 2022 року. Статтею 1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зазначено що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Згідно зі ст. 10 Загальної декларації прав людини визначено, що кожна людина має право володіти майном як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна. Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право власності є непорушним. Згідно з ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (ч. 1 ст. 317 ЦК України). Згідно з вимогами ч. ч. 1, 2, 6 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, має право вчиняти щодо свого майна будь які дії, які не суперечать закону, а держава не втручається у здійснення власником права власності. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно зі ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом. У відповідності із ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно з ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Враховуючи обставини справи, те, що позивач на теперішній час позбавлена можливості відновити оригінал біржового контракту на належне їй нерухоме майно, отримати дублікат правовстановлюючого документу, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення. На підставі викладеного та

Outcome: approved