Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-23 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Оболонського районного суду м. Києва з вказаною позовною заявою, в якій просив: 1) відібрати доньку [PERSON] , [INFO] , від матері [PERSON] , [INFO] , без позбавлення батьківських прав та передати дитину йому; 2) визначити місце проживання дитини - доньки [PERSON] , [INFO] , разом з батьком. В обґрунтування позову зазначено, що з 25.06.2016 позивач перебував у шлюбі з [PERSON] , від якого сторони мають неповнолітню дитину - доньку [PERSON] , [INFO] . З липня 2021 року донька проживає з позивачем за адресою: [ADDRESS] та знаходиться на його повному утриманні. Він був змушений відібрати дитину у матері через недбале ставлення останньої до доньки. На теперішній час він самостійно займається вихованням доньки, піклується про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, Мати дитини не бере участі у її вихованні, утриманні, не піклується про доньку. Враховуючи, що відповідач не здійснює свої батьківські обов`язки по відношенню до доньки, позивач вважає, що наявні підстави для відібрання дитини від матері без позбавлення батьківських прав та визначення місця проживання дитини разом з ним. Ухвалою судді від 25.08.2023 у справі № 756/10723/23 позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] , третя особа - Служба у справах дітей та сім`ї Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації, про розірвання шлюбу, відібрання дитини без позбавлення батьківських прав та визначення місця проживання дитини роз`єднано в окремі самостійні провадження. Виділено в самостійне провадження позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] , третя особа - Служба у справах дітей та сім`ї Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації, про відібрання дитини без позбавлення батьківських прав та визначення місця проживання дитини. Ухвалою судді від 28.08.2023 відкрито загальне позовне провадження, призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 22.11.2023 залучено до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Службу у справах дітей та сім`ї Вишневої міської ради Бучанського району Київської області, як орган опіки та піклування. Зобов`язано орган опіки та піклування відповідно до ч.5 ст. 19 СК України надати суду письмовий висновок щодо розв`язання спору між сторонами на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Ухвалою суду від 16.04.2024, занесеною до протоколу судового засідання, закрито підготовче провадження, справу призначено до розгляду по суті. Представник позивача у судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримав в повному обсязі з підстав, викладених у позові та письмових поясненнях, позов просив задовольнити. Наголосив на тому, що відповідач відмовляється врегулювати спір у позасудовому порядку щляхом укладення відповідного договору щодо здійснення батківських прав, визначення місця проживання дитини, а тому позивач був змушений звернутись з вказаним позовом до суду. Визнання позову відповідачем не свідчить про відсутність спору між сторонами, оскільки залишилося неврегульованим питання щодо місця проживання неповнолітньої дитини. Відповідач у судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце судового розгляду справи була повідомлена у встановленому законом порядку, надіслала до суду заяву, у якій позов визнала у повному обсязі. Представник Служби у справах дітей та сім`ї Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації у судове засідання не з`явився, надіслали до суду заяву про розгляд справи за відсутності уповноваженого представника третьої особи. Представник Служби у справах дітей та сім`ї Вишневої міської ради у судове засідання не з`явився, надіслали до суду заяву про розгляд справи за їхньої відсутності, а також надіслали до суду висновок щодо розв`язання спору між сторонами. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснив, що з дитинства товаришує з позивачем та знайомий з його колишньою дружиною - відповідачем у справі. Проблеми у родині позивача та відповідача почались ще до повномасштабного вторгнення рф. У квітні 2022 року відповідач виїхала за кордон, залишивши доньку на позивача. З того часу позивач самостійно виховує дитину, утримує, у цому йому допомагають батьки. Протягом двох останніх років свідок жодного разу не бачив відповідача з донькою. Йому не відомо, чи намагалася відповідач забрати дитину до себе. Вислухавши представника позивача, свідка, дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Згідно з ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Згідно із статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). 25.06.2016 сторони зареєстрували шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 25.06.2016. Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 23.10.2023 у справі № 756/10723/23, яке набрало законної сили 23.11.2023, шлюб між сторонами розірвано. Рішення наявне у відкритому доступі у Єдиному державному реєстрі судових рішень за посиланням: https://www.reestr.court.gov.ua/Review/114349844. Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину - доньку [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 22.12.2018. Неповнолітня дитина [PERSON] , [INFO] , проживає разом з батьком, [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується договором оренди житлового приміщення від 02.09.2022, Актом обстеження умов проживання, складеним спеціалістами Служби у справах дітей та сім`ї Вишневої міської ради 08.08.2023. Крім того, вказана обставина визнана відповідачем у заяві про визнання позову, датованій 19.01.2024 та підписаній кваліфікованим електронним підписом 14.02.2024. Згідно з даним Актом в ході обстеження умов проживання [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , встановлено, що позивач проживає разом з малолітньою дитиною [PERSON] , [INFO] , в двокімнатній квартирі з усіма зручностями, облаштованій меблями та побутовою технікою. У квартирі створені добрі умови проживання, в квартирі чисто, охайно, для дитини виділена окрема кімната, яка облаштована необхідними меблями. Загалом, створені належні умови для проживання, виховання та повноцінного розвитку дитини. Відповідач [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується відповіддю з Єдиного державного демографічного реєстру № 196931 від 24.08.2023. Відповідно до Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань позивач [PERSON] є фізичною особою - підприємцем; дохід останнього, згідно з випискою з поточного рахунку, у період з березня 2022 по липень 2023 варіюється з 1374,00 дол. США до 3518,00 дол. США. Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 Сімейного кодексу України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя статті 11 Закону України «Про охорону дитинства»). Згідно із статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Згідно зі ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до ч.1-3 ст.157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Згідно з ч. 1 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. За частиною 1 статті 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.. Судом встановлено та сторонами по справі не заперечується той факт, що малолітня дитина [PERSON] , [INFO] , з 2022 року проживає разом з батьком [PERSON] . При цьому, відповідачем [PERSON] до суду подано заяву, зі змісту якої вбачається, що остання не заперечує проти проживання доньки з позивачем. Відповідно до абз. 2 п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 18.12.2009 «Про судове рішення у цивільній справі» оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси (частини перша та друга статті 3 ЦПК України), то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це. Отже, зверненню до суду з позовом про визначення місця проживання дитини має передувати спір між батьками дитини щодо місця її проживання. При цьому той з батьків, хто звертається до суду з таким позовом має довести, що дійсно батьки не можуть досягти згоди щодо місця проживання дитини і з цього приводу між ними існує спір. Фактично спір щодо місця проживання дитини був ініційований батьком дитини, з яким дитина і так проживає і від якого мати дитини не вимагала і не вимагає зміни її місця проживання, у встановленому порядку з самостійним позовом до суду або із зустрічним позовом у межах розгляду даної справи про визначення місця проживання дитини разом з нею, не зверталася, будь-яких належних доказів, які б свідчили про її бажання і волю щодо визначення місця проживання дитини із матір`ю суду не надано. Натомість, відповідач надіслала на адресу суду заяву, в якій вказала, що не заперечує проти визначення місця проживання їхньої доньки разом з батьком. При розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи (частина четверта та п`ята статті 19 СК України). Так, у висновку Виконавчого комітету Вишневої міської ради Бучанського району Київської області № 3/02-117 від 10.01.2024 про доцільність/недоцільність визначення місця проживання дитини - [PERSON] , [INFO] , з батьком - [PERSON] , комісія прийшла до висновку, що спір щодо місця проживання малолітньої дитини відсутній. Дитина [PERSON] , [INFO] , фактично проживає з батьком - [PERSON] . Мати [PERSON] не вимагає зміни її місця проживання, проживає окремо, за місцем реєстрації у м. Києві не проживає, знаходиться в іншомі місті Україниі не планує повертатися до Києва найближчим часом. У зв`язку з наведеним орган опіки та піклування просив суд ухвалити рішення згідно з чинним законодавством, враховуючи інтереси дитини. Таким чином, із встановлених в судовому засіданні обставин вбачається, що між сторонами відсутній спір місця проживання малолітньої дитини, відсутній він був і на час звернення до суду з даним позовом. Матеріали справи не містять доказів створення перешкод відповідачкою у проживанні дитини із батьком, що слідує, як із поданої нею заяви, так і з пояснень представника позивача та свідка, доказів протилежного сторонами не надано. Обставини, на які посилається позивач, а саме: щодо неналежного спілкування відповідачки з донькою та неналежну її участь у вихованні та утриманні останньої, не доводять факт наявності спору між батьками про місце проживання дитини. Враховуючи, що між сторонами відсутній спір щодо місця проживання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , унаслідок чого ні права позивача, ні права дитини не порушені, а тому і судовому захисту не підлягають. З урахуванням встановлених обставин, суд приходить до висновку, що оскільки вимога про визначення місця проживання дитини заявлена позивачем передчасно, так як зверненню до суду з відповідним позовом має передувати спір між батьками щодо місця проживання дитини, у задоволенні позовних вимог в цій частині слід відмовити. Щодо позовних вимог про відібрання дитини у матері суд зазначає наступне. Відповідно до частини першої статті 170 СК України суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2-5 частини першої статті 164 цього Кодексу, а саме: якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання. Разом з тим, оскільки неповнолітня дитина [PERSON] , [INFO] , фактично проживає разом з батьком - позивачем у справі, протиправні дії зі сторони відповідача відсутні, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову [PERSON] в частині відібрання малолітньої дитини від матері без позбавлення батьківських прав та передачі її позивачу. У зв`язку з наведеним позов в цій частині задоволенню не підлягає як необгрунтований. У зв`язку з відмовою у задоволенні позову судові витрати у відповідності до ст.141 ЦПК України, суд покладає на позивача.

Outcome: dismissed