Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-22 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Служба у справах дітей та сім`ї Калинівської міської ради, про стягнення додаткових витрат на дитину та позбавлення батьківських прав. В обґрунтування позову зазначила, що відповідач є матір`ю [PERSON] , [INFO] , та взагалі не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, його навчання, підготовку до самостійного життя. На даний час вихованням сина займається він. Враховуючи байдуже ставлення відповідача до своїх батьківських обов`язків, долі та здоров`я неповнолітнього сина, а також встановлений законом обов`язок батьків брати участь у додаткових витратах на дитину, позивач звернувся до суду з даним позовом. Позивач в судове засідання не з`явився, попередньо через канцелярію суду подав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує , проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання повторно не з`явилася, хоча про час та дату судових засідання повідомлена належним чином, зокрема, шляхом направлення судових повісток на адресу зареєстрованого місця проживання та розміщення судом оголошення про виклик особи до суду на офіційному веб-порталі судової влади України. При цьому відповідач про причини неявки суд не повідомила, заперечень з приводу поданого позову не надала. Уповноважений представник Служби у справах дітей та см`ї Калинівської міської ради в судове засідання також не з`явилась, проте в матеріалах справи наявна заява начальника служби [PERSON] про розгляд справи за відсутності представника служби, при ухваленні рішення покладається на думку суду. Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою якого є не відсутність в судовому засіданні учасників справи (їх представників), а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. За таких обставин суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності відповідача. Водночас, будь-яких нових доказів або обставин по справі останнім не надано, клопотань про їх витребування/долучення тощо не заявлено. У протилежному випадку відкладення розгляду справи без відповідних об`єктивних підстав та пошуку реальних можливостей здійснювати правосуддя, може бути розцінено як самоусунення від виконання обов`язку по здійсненню розгляду справи. Суд враховує, що відповідно до ч.2 ст.43 ЦПК України учасники справи зобов`язані: 1) виявляти повагу до суду та до інших учасників судового процесу; 2) сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; 3) з`являтися в судове засідання за викликом суду, якщо їх явка визнана судом обов`язковою; 4) подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; 5) надавати суду повні і достовірні пояснення з питань, які ставляться судом, а також учасниками справи в судовому засіданні; 6) виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки; 7) виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом. Вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов`язком не тільки суду, а й учасників справи. Так, Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) 07.07.1989 р. у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження. У випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку ЄСПЛ, є доцільнішим, ніж усні слухання, розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі «Смірнова проти України»). З урахуванням завдань цивільного судочинства та розумних строків розгляду справи, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи у відсутність відповідача. Згідно з ч.1 ст.280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Про заочний розгляд справи суд постановляє ухвалу. Розгляд справи і ухвалення рішення проводяться за правилами загального чи спрощеного позовного провадження з особливостями, встановленими цією главою (ч.ч.1, 2 ст.281 ЦПК України). За наявності існуючих умов, передбачених ч.1 ст.280 ЦПК України, які підтверджені наявними в справі доказами, суд приходить до висновку про проведення розгляду справи за відсутності сторін, без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу та ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів. Вивчивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази по справі, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. При розгляді справи судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини. До правовідносин, які виникли між сторонами, підлягають застосуванню норми глави 13 розділу 3 Сімейного кодексу України щодо особистих немайнових прав і обов`язків батьків та дітей. [PERSON] народився [INFO] в м. Бердичів Житомирської області. Батьками дитини є: [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим 16.10.2009 міським відділом реєстрації актів цивільного стану Бердичівського міськрайонного управління юстиції Житомирської області серії [NUMBER] . Син постійно проживає з батьком. Рішенням Калинівського районного суду Вінницької області від 30.08.2013 у справі № 132/2785/13-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини позовні вимоги [PERSON] задоволено, а саме: стягнуто з [PERSON] , [INFO] , ІПН [NUMBER] , уродженки м. Бердичів, жительки [ADDRESS] , аліменти на користь [PERSON] , на утримання неповнолітнього сина- [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини з усіх видів доходу (заробітку), але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подачі позовної заяви, тобто з 31.07.2013, щомісячно до досягнення сином повноліття. Відповідно до роз`яснення старшого державного виконавця Любарського відділу державної виконавчої служби у Житомирському районі Житомирської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) станом на 01.11.2023 у [PERSON] наявна заборгованість зі сплати аліментів, сукупний розмір якої згідно розрахунку від 14.11.2023 за період з 10.10.2013 по 01.11.2023 становить 216401,17 грн. Факт ухилення відповідача від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини підтверджується: довідкою ЗДО № 4 від 06.12.2023 № 5; випискою із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого [PERSON] від 05.12.2023; довідкою гімназії м. Калинівка Калинівської міської ради Вінницької області (Калинівська гімназія) від 04.12.2023 № 186; довідкою-розрахунком заборгованості по сплаті аліментів за виконавчим листом № 132/2785/13-ц від 03.10.2013; актом обстеження умов проживання від 07.02.2024; актом обстеження умов проживання від 08.02.2024. Положеннями ст.12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог. Відповідно до ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом. Згідно із ст.164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавленні судом батьківських прав, якщо буде встановлено, що вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. В постанові Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 р. №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і позбавлення та поновлення батьківських прав» роз`яснено про те, що позбавлення батьківських прав, які надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які порушують батьківські обов`язки, а тому питання про його застосування вирішується лише після повного, всебічного й об`єктивного з`ясування обставин справи і характеру ставлення батьків до дітей. Орган опіки та піклування Калинівської міської ради надав висновок № 03-14/439 від 12.03.2024, про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Відповідно до п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загально визнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. На підставі наданих суду доказів суд приходить до висновку, що відповідач впродовж тривалого часу ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків і не піклується про фізичний і духовний розвиток неповнолітнього сина, не виявляє турботи та інтересу до його життя та здоров`я, не відвідує його за місцем проживання, не надає підтримки, в тому числі матеріальної, не створює належних житлово-побутових та санітарно-гігієнічних умов для проживання дитини. Таку поведінку матері суд розцінює як винну поведінку та свідоме нехтування своїми обов`язками з виховання неповнолітнього сина, байдужість до його долі. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, дають суду підстави вважати, що відповідач [PERSON] свідомо нехтує своїми батьківськими обов`язками, своєю винною поведінкою ухиляється від встановленого ст. 150 Сімейного Кодексу України обов`язку щодо виховання свого сина, піклування про його здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, а тому відповідно до ст. 164 Сімейного Кодексу України, суд приходить до висновку, що до відповідача [PERSON] слід застосувати крайній захід впливу-позбавлення батьківських прав та позбавити її батьківських прав відносно неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Щодо позовної вимоги про стягнення додаткових витрат на дитину, суд зазначає наступне. Відповідно до статті 180 Сімейного кодексу України (далі - СК України) батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частинами першою-третьою статті 181 СК України передбачено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними; за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі; за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно із частиною першою статті 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Визначення таких особливих обставин відноситься до компетенції суду, і вони є індивідуальними у кожному конкретному випадку. Відповідно до частини другої статті 185 СК України розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Аналіз указаних норм закону вказує на те, що в окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину, вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину. Дане положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається зазначеною статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей чи то страждає на тяжку хворобу, тощо. Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Наявність таких обставин підлягає доведенню особою, яка пред`явила такий позов. Згідно зі статтею 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Як зазначено позивачем у позовній заяві, він у зв`язку з розвитком здібностей дитини у сфері вивчення іноземної мови поніс додаткові витрати на дитину, а саме у розмірі 9449 грн на придбання смартофона. При цьому, суд звертає увагу на ту обставину, що позивач пов`язує додаткові витрати на дитину-придбання смартфона, саме із розвитком здібностей останнього у сфері іноземної мови. Проте, у матеріалах справи відсутні будь-які докази того, що дитина вивчає іноземну мову поза межами шкільної програми. Виходячи з вимог закону та обставин справи, суд вважає, що позивачем не доведено особливих обставин, що зумовлені розвитком здібностей дитини у сфері вивчення іноземної мови. За таких обставин позовні вимоги в частині разового понесення відповідачем додаткових витрат задоволенню не підлягають. Враховуючи прийняте судом рішення та на підставі ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору за позовну вимогу про позбавлення батьківських прав в розмірі 1211,20 грн. Судові витрати по сплаті судового збору за позовну вимогу про стягнення додаткових витрат на дитину суд вважає за необхідне віднести на рахунок держави, оскільки в цій частині позовних вимог відмовлено, а позивач від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях у справі про оплату додаткових витрат на дитину звільнений на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір». На підставі викладеного,

Outcome: partial