Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-13 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за розпискою від 24.06.2021 у розмірі 7000,00 грн., пені за несвоєчасне виконання зобов`язання відповідно до розписки у розмірі 5880,00 грн. та 3 % річних у розмірі 48,22 грн., а також понесені судові витрати. В обґрунтування вимог позивач зазначив, що 24.06.2021 [PERSON] надав [PERSON] розписку про повернення коштів у розмірі 7000,00 грн. в рахунок несплати орендної плати за квартиру. По закінченню строків відповідач кошти не сплатив, тому позивач просить стягнути борг, а також пеню за несвоєчасне повернення коштів та 3 % річних. Відповідачем відзив не подавався. Позивач у судове засідання не з`явився, надав заяву про підтримання позовних вимог та розгляд справи без його участі. Відповідач у судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив, про дату та час розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином особисто у приміщенні суду. Оцінивши письмові докази, що містяться в матеріалах справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені наступні факти і відповідні їм правовідносини. 24.06.2021 [PERSON] зобов`язався виплати [PERSON] заборгованість за орендну плату за квартиру не пізніше 07 липня 2021 року у розмірі 7000,00 грн., про що написав розписку. Також у розписці зазначено про те, що у випадку непогашення заборгованості до 07.07.2021 він готовий виплатити пеню за кожний день прострочення у розмірі 1 %, а також сплатити витрати у випадку стягнення боргу у примусовому порядку. За час розгляду справи у суді, відповідач не повернув борг. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до п. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ч. 1 ст. 510 ЦК України, сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор. Відповідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст.ст. 6, 627 ЦК України, сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно ч. 1 ст. 759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Відповідно до ч. 1 ст. 762 ЦК України за користування майном з наймача сплачується плата, розмір якої встановлюється договором найму. Таким чином, [PERSON] має непогашену суму боргу перед [PERSON] у розмірі 7000,00 грн. Крім того, позивачем заявлено вимоги про стягнення з відповідача пені за період з 08.07.2021 року по день звернення до суду з позовом - 29.09.2021 у розмірі 5880,00 грн. та 3 % річних від простроченої суми за розпискою у розмірі 48,33 грн. Суд погоджується з розрахунком пені за прострочку виконання договору, наведеним у позовній заяві, та приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача пені за прострочку виконання договору в розмірі 5880,00 грн. Слід зазначити, що формулювання ст. 625 ЦК України, коли нарахування процентів тісно пов`язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів. За змістом ч. 2 ст. 625 ЦК України нарахування інфляційних витрат на суму боргу та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові (постанови ВСУ від 6 червня 2012 р. у справі № 6-49цс12, від 24 жовтня 2011 р. у справі № 6-38цс11). Отже, проценти, передбачені ст. 625 ЦК України, не є штрафними санкціями (постанова ВСУ від 17 жовтня 2011 р. у справі 6-42цс1 1). Таким чином судом встановлено, що позивач не позбавлений у стягненні коштів на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України, які відповідно до наданого розрахунку підлягають до стягнення у розмірі 48,33 грн. - 3% річних та пені за прострочку виконання договору в розмірі 5880,00 грн. Враховуючи вимоги діючого законодавства та встановлені по справі обставини, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, оскільки відповідач тривалий час не виконує свої зобов`язання за договором, чим порушує прийняті на себе договірні зобов`язання, а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за договором в загальному розмірі 12928,33 грн. До того ж, відповідач не надав доказів на спростування заявлених позовних вимог та не скористався своїм правом надати суду відзив на позовну заяву, у відповідності до ст. 178 ЦПК України. Враховуючи викладене вище, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги підлягають повному задоволенню. Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору. На підставі викладеного та

Outcome: approved