Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-13 00:00:00

Позивач звернувся до суду із вказаним позовом, в обґрунтування вимог якого зазначив, що внаслідок ДПТ йому, як власнику транспортного засобу було завдано майнову шкоду в сумі 151\~761 гривня 94 копійки. Також, позивач зазначив, що на виконання вимог Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховиком винної в ДТП особи йому було виплачено суму страхового відшкодування в розмірі 70\~496 гривень 00 копійок. Оскільки постановою уповноваженого органу відповідача визнано винним у вчиненні даної дорожньо-транспортної пригоди, посилаючись на відповідні норми матеріального права, позивач просив стягнути з відповідача на свою користь різницю невідшкодованої суми матеріальної шкоди в розмірі 81\~265 гривень 94 копійки (а.с. 53 56). Ухвалою від 14 березня 2024 року прийнято до розгляду заяву представника позивача від 12 березня 2024 року про збільшення позовних вимог, у якій, посилаючись на суму витрат по ремонту належного йому автомобіля в розмірі 189\~539 гривень 98 копійок, позивач просить стягнути з відповідача на свою користь різницю невідшкодованої суми матеріальної шкоди в розмірі 110\~043 гривні 98 копійок (а.с. 106 108, 113). Дану справу розглянуто в порядку спрощеного провадження. Представник відповідача подав\~до суду відзив на позов у якому просив відмовити в задоволені позову з тих підстав, що страховим договором відповідачки встановлено ліміт відповідальності у розмірі 160\~000 гривень 00 копійок, якого достатньо для виплати потерпілій особі страхового відшкодування в повному обсязі (а.с. 63 70). Представником позивача надано відповідь на відзив у якій він не погодився із запереченням сторони відповідача та наполягає на задоволенні позову з викладених у ньому підстав (а.с. 84 87). Представник відповідача подав\~заперечення на відповідь на відзив за змістом яких вважає безпідставними і необґрунтованими доводи представника позивача викладені у відповіді на відзив (а.с. 94 102). Третя особа по справі отримала судове повідомлення про розгляд справи та копію ухвали про відкриття провадження разом із копією позову і доданими до неї документами, однак жодних пояснень суду не надала (а.с. 62, 82). Дослідивши письмові докази по справі у їх сукупності, суд приходить до наступних висновків. За змістом постанови судді Васильківського міськрайонного суду Київської області Дорошенко В.М. від 01.12.2023 року по справі № 362/6759/23, яка набрала законної сили, встановлено, що 13 жовтня 2023 року о 08 годині 30 хвилин, [PERSON] , керуючи автомобілем марки «Mitsubishi Outlender», державний номер [NUMBER] по вулиці Декабристів у місті Василькові Обухівського району Київської області, не дотрималась безпечної дистанції та здійснила зіткнення з автомобілем марки «Opel Combo», державний номер [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] ,\~внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками, чим порушила вимоги п.п. 12.1 і 13.1\~ПДР; відповідачку визнано винною в порушенні Правил дорожнього руху та у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП (а.с. 8). Нормою частини 6 статті 82 ЦПК України передбачено, що постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. При цьому, із доданого до позову листа № 0901-07 від 09.01.2024 року ТзДВ «СГ «Оберіг» вбачається, що цивільно-правова відповідальність транспортного засобу марки «Mitsubishi Outlender», державний номер [NUMBER] була застрахована ТзДВ «СГ «Оберіг» за діючим на дату ДТП полісом добровільного страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № ЕР-211552649 (а.с. 10). Також, за змістом вказаного листа і заяви на виплату страхового відшкодування від 28.11.2023 року встановлено, що страховик відповідачки сплати на користь позивача суму страхового відшкодування в розмірі 70\~496 гривень 00 копійок (а.с. 26). Проте, будь-яких доказів зазначеної виплати суду не надано. Натомість, вказану обставину сторони під час розгляду справи визнали і не оспорили. У зв`язку із цим, позивач вважає, що відповідач, як особа винна в ДТП зобов`язаний сплатити різницю між фактичним розміром шкоди і страховим відшкодуванням в сумі 110\~043 гривні 98 копійок. Вирішуючи дану\~справу по\~суті,\~суд насамперед\~враховує роз`яснення,\~що викладені\~в правових\~позиціях постанови Верховного Суду від 04 липня 2018 року по справі № 755/18006/15-ц. Страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів (стаття 1 Закону України "Про страхування"). За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 Цивільного кодексу\~(далі -\~ЦК) України). Страхувальник вносить страховику згідно з договором страхування певну плату, яка називається страховим платежем (страховим внеском, страховою премією) (частина перша\~статті 10 Закону України "Про страхування"). Предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані, зокрема, з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності) (стаття 980 ЦК України). Розрізняють добровільну та обов`язкову форми страхування (стаття 5 Закону України "Про страхування"). Добровільним може бути, зокрема, страхування наземного транспорту (пункт 6 частини четвертої\~статті 6 Закону України "Про страхування"). Втім, законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування) (частина перша\~статті 999 ЦК України). Види обов`язкового страхування в Україні визначені у\~статті 7 Закону України "Про страхування". До них пункт 9 частини першої вказаної статті відносить страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Відносини у цій сфері регламентує, зокрема,\~Закон України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів". Учасники справи згідно з її матеріалами мають декілька зобов`язань: Договірне зобов`язання між позивачем і потерпілою - за договором добровільного майнового страхування; Деліктне зобов`язання між потерпілою та відповідачем - із завдання шкоди внаслідок ДТП; Договірне зобов`язання між відповідачем і третьою особою - за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності. Відповідно до частини першої\~статті 1191 ЦК України\~особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників (стаття 3 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів"). Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 вказаного Закону). Обмеження набуття страховиком завдавача шкоди права зворотної вимоги (регресу) випадками, які визначені у\~статті 38 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів",зумовлене тим, що набуття вказаного права щоразу після відшкодування цим страховиком шкоди потерпілому суперечило би меті страхування цивільно-правової відповідальності, об`єктом якого є майнові інтереси завдавача шкоди та яке забезпечує, зокрема, їх захист. Відповідно до пункту 22.1\~статті 22 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів",\~у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, завдану внаслідок ДТП майну третьої особи. Відповідно до\~статті 1194 ЦК України\~особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або\~Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів"\~у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. Натомість, під час розгляду справи, судом не встановлено передбачених статтею 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» підстав для відмови у здійсненні ТзДВ «СГ «Оберіг» (страховиком винної особи) страхового відшкодування (регламентної виплати) на користь потерпілої особи. Як наслідок, суд вважає, що покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів"). Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди, а тому страховик, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, згідно зі статтями\~3\~і\~5\~вказаного\~Закону\~реалізує право вимоги, передбачене\~статтями 993 ЦК України\~та 27\~Закону України "Про страхування", шляхом звернення з позовом до страховика, в якого завдавач шкоди застрахував свою цивільно-правову відповідальність. У зв`язку із цим, суд вважає, що саме на страховика відповідача покладений відповідний обов`язок у межах суми страхового відшкодування. Крім того, суду не надано відомості про розмір ліміту страхового відшкодування за полісом обов`язкового страхування № ЕР-211552649. Тобто, всупереч вимогам статей 76 84 ЦПК України, позивачем не підтверджено факт перевищення ліміту відповідальності страховика винної особи. Воднораз, представником позивача не було заявлено клопотань про витребування відповідних доказів. Отже, на підтвердження своїх вимог позивачем не надано будь-яких письмових доказів того, що за полісом обов`язкового страхування № ЕР-211552649 перевищено ліміт страхового відшкодування і страховик винної особи не зобов`язаний (а саме відповідачка зобов`язана) відшкодувати решту виплаченої потерпілому суми страхового відшкодування в розмірі який перевищує ліміт відповідальності. Під час розгляду справи учасниками справи не надано суду відомостей відносно того, чому страховик відповідача не здійснив виплату страхового відшкодування в повному обсязі в сумі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля позивача. Судом не встановлено обставин, які б об`єктивно перешкодили учасникам процесу надати суду такі докази для вирішення справи по суті. При цьому, суд вважає, що позивач беззаперечно мав можливість додати до позовної заяви усі докази, що підтверджують обставини на яких ґрунтуються позовні вимоги. Зокрема, під час розгляду даної справи судом не встановлено обставин які об`єктивно перешкодили чи унеможливили стороні позивача надати відповідні письмові докази того, що ліміт страхового відшкодування за полісом обов`язкового страхування № ЕР-211552649 дійсно складає саме 70\~496 гривень 00 копійка. Згідно із частиною сьомою статті 81 ЦПК України, суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи. Воднораз, у суду відсутні сумніви у добросовісному здійсненні позивачем його процесуальних прав і виконання обов`язків щодо доказів, оскільки інтереси позивача у даній справі було представлено фахівцем у галузі права адвокатом. Таким чином, відсутні підстави стверджувати, що саме відповідач зобов`язаний відшкодувати решту виплаченої потерпілому суми страхового відшкодування в заявленому позивачем розмірі. У зв`язку з цим, суд приходить до висновку, що згідно із статтями 12, 13 і 76 84 ЦПК України, відповідно до яких на засадах змагальності сторін кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а суд розглядає цивільні справи не інакше як на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі та суд не наділений функцією доказування, позивач не довів ту обставину, на яку він посилається як на підставу своїх вимог, а саме: обов`язок відповідача відшкодувати решту суми завданої йому шкоди. До того ж, урахуванням збільшення позовних вимог, суд звертає увагу на наступне. Як на підставу своїх вимог позивач також посилається на звіт № 34/00.01.24 від 09.01.2024 року, відповідно до якого вартість відновлювального ремонту автомобіля марки «Opel Combo», державний номер [NUMBER] в результаті його пошкодження в ДТП складає 134\~688 гривень 21 копійка (а.с. 11 17). Одночасно, суд наголошує на необхідності відшкодування саме вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля, а не матеріального збитку, що прямо передбачено нормою частини першої статті 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Разом із цим, додана до заяви про збільшення позовних вимог рахунок-фактура № 0000005034 від 11 березня 2024 року про вартість виконаних робіт і запчастин в загальній сумі 180\~539 гривень 98 копійок не узгоджується і суперечить доданому до позову звіту № 34/00.01.24 від 09.01.2024 року, відповідно до якого вартість відновлювального ремонту автомобіля марки «Opel Combo», державний номер [NUMBER] в результаті його пошкодження в ДТП складає 134\~688 гривень 21 копійка (а.с. 109). За таких обставин, суд приходить до висновку, що позов є необґрунтованим та задоволенню не підлягає. При цьому,\~на підставі\~пункту 2\~частини другої\~статті 141\~ЦПК України,\~у зв`язку\~із відмовою\~у позові, судові витрати у вигляді сплаченого позивачем судового збору та витрат на правову допомогу слід покласти на позивача (а.с. 7, 39, 40, 112). На підставі викладеного,

Outcome: dismissed