Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-26 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] про визнання заповіту недійсним. Свій позов обґрунтовує тим, що [INFO] померла її тітка [PERSON] . Позивачка декілька років проживає закордоном, одразу, як їй стало відомо про смерть тітки, вона приїхала до України на похорони. Вдень поховання їй стало відомо, що існує заповіт від імені тітки [PERSON] на ім`я [PERSON] , за яким покійна все своє майно заповідала [PERSON] . Для позивачки така інформація стала несподіваною, оскільки позивачка постійно спілкувалась зі своєю тіткою та родичами, про заповіт на вказану особу їй нічого ніхто не розповідав. Взагалі про існування [PERSON] , яка не є родичкою покійної [PERSON] , позивач до дня смерті тітки нічого не знала. Крім того, під час спілкування з тіткою, остання постійно пояснювала та запевняла позивача про те, що після її смерті, вона залишить своє майно позивачу [PERSON] . Після похорон, позивачу стало відомо, що існує, ще один заповіт від чоловіка тітки- [PERSON] про те, що останній також заповідає все своє майно [PERSON] . При з`ясуванні всіх обставин та причин складання таких заповітів, позивачу стало відомо, що [PERSON] шляхом психологічного тиску та умовлянь [PERSON] та [PERSON] , з користавшись похилим віком та не обізнаністю наслідків, примусила останніх скласти заповіти на свою користь. Вказаний факт підтверджується також тим, що якщо порівняти підписи на документах [PERSON] та її підпис на заповіті, то ці підписи навіть візуально відрізняються один від одного, що дає підставу вважати, що [PERSON] коли підписувала заповіт, знаходилась під психологічним тиском. Зазначила, що на день звернення до суду, [PERSON] відмовився від свого заповіту, складеного на [PERSON] . Станом на день звернення до суду, відповідачем [PERSON] , позовні вимоги визнано у повному обсязі, проти задоволення позовних вимог не заперечує. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав з підстав, викладених у заяві та просив їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явилася надала до суду заяву в якій просить провести розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги визнає в повному обсязі, з обставинами визнання позовних вимог ознайомлена. Третя особа Державний нотаріус Першої Чернівецької державної нотаріальної контори Чернівецької області, Прядко І.І. , в судовому засіданні підтримав надані письмові пояснення по справі. Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши представлені письмові докази у справі, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що при житті все своє майно [PERSON] [INFO] , заповіла відповідачу [PERSON] . Заповіт складений 22 серпня 2022 року та зареєстрований в реєстрі за № 1-268, не змінювався та не скасовувався (а.с.8). Свідоцтвом серії [NUMBER] про смерть виданого 21 березня 2023 року, підтверджується, що [INFO] , померла [PERSON] [PERSON] [INFO] .(а.с.20). Родинні зв`язки позивачки підтвердженні рядом документів які знаходяться в матеріалах справи. Статтею 1223 ЦК України передбачено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті, а у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування одержують спадкоємці за законом. Відповідно до ст.1233, 1234, ч.1 ст.1235 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Частиною 2 статті 1236 ЦК України передбачено, що заповідач має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини. Вимоги щодо форми та змісту заповіту встановленіст.1247 ЦК України. Відповідно до статті 1247 ЦК України заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до частини четвертої статті 207 цього Кодексу. Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251-1252 цього Кодексу. Заповіти, посвідчені особами, зазначеними у частині третій цієї статті, підлягають державній реєстрації у Спадковому реєстрі в порядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України. Згідно із статтею 1248 ЦК України нотаріус посвідчує заповіт, який написаний заповідачем власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. Нотаріус може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У цьому разі заповіт має бути вголос прочитаний заповідачем і підписаний ним. Якщо заповідач через фізичні вади не може сам прочитати заповіт, посвідчення заповіту має відбуватися при свідках (стаття 1253 ЦК України). Стаття 1257 ЦК України передбачає вичерпний перелік підстав для визнання заповіту недійсним, в якій передбачено, що заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Таке ж положення міститься і у частині 3 ст. 203 ЦК України. Як передбачено ч.1 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсними є заповіти: в яких волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі; складенні особою, яка не мала на це права (особа не має необхідного обсягу цивільної дієздатності для складання заповіту); складені з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення (відсутність нотаріального посвідчення або посвідчення особами, яке прирівнюється до нотаріального, складання заповіту представником тощо). Частиною 1 ст.82 ЦПК України встановлено, що обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Враховуючи наявну в матеріалах справи заяву відповідача про визнання позовних вимог, зі змісту якої встановлено, що з наслідками визнання позовних вимог згідно цивільного та цивільно-процесуального закону відповідач ознайомлена, отже відповідно до статті 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. У разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланнями на визнання позову сторонами без з`ясування і дослідження інших обставин справи. З урахуванням того, що відповідач визнав позов у повному обсязі, що не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд вважає, що позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved