Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-07 00:00:00

Позивач звернувся до Ужгородського міськрайонного суду, з позовом, в якому просить стягнути солідарно з Відповідачів - [PERSON] (далі Відповідач-1), РНОКПП [NUMBER] , [INFO] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , та [PERSON] (відповідач-2), РНОКПП [NUMBER] , [INFO] , зареєстрований : [ADDRESS] , на користь ПАТ АБ «УКРГАЗБАНК» заборгованість за кредитним договором № 71/12 від 21 вересня 2012 року з урахуванням індексу інфляції за несвоєчасне погашення згідно рішення суду та 3% річних від простроченої суми грошового зобов`язання за період 12.03.2017 року по 06.06.2021 року (включно) в розмірі 200 807 (двісті тисяч вісімсот сім) грн. 75 коп., включаючи 146 416,95 грн. заборгованості з урахуванням індексу інфляції та 54 390,80 грн. 3% річних від простроченої суми грошового зобов`язання та стягнути з Відповідачів [PERSON] та [PERSON] на користь АБ «УКРГАЗБАНК» витрати по сплаті судового збору при поданні позовної заяви у розмірі 3 012,12 грн. по 1 506,06 грн. з кожного. Заявлені вимоги позивач мотивує тим, що 21.09.2012 року між ПАТ АБ «Укргазбанк» та [PERSON] був укладений кредитний договір № 71/12, відповідно до умов якого позивач надав відповідачу грошові кошти в розмірі 450000,00 грн., на строк з 21.09.2012 року по 20.09.2032 року, зі сплатою процентів за користування кредитом в розмірі 17,8% річних, а за користування кредитними коштами, що не повернуті в терміни, передбачені договором, процентна ставка встановлюється у розмірі 22,8% річних. З метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором між позивачем та [PERSON] було укладено Договір поруки №17/12-02 від 21.09.2012 року. Оскільки позичальник своїх зобов`язань належним чином не виконував, Банк у липні 2015 року, звертався із позовом до [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. 09.11.2015 року Солом`янським районним судом м. Києва у цивільній справі №760/12840/15-ц було ухвалено заочне рішення, яким позов АБ «Укргазбанку» до [PERSON] та [PERSON] було задоволено повністю та ухвалено стягнути солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь ПАТ АБ «Укргазбанк» заборгованість у розмірі 559 923,68 грн. Рішення суду від 09.11.2015 року щодо стягнення заборгованості у розмірі 559 923,68 грн. виконувалось боржниками [PERSON] та [PERSON] шляхом здійснення окремих епізодичних платежів, починаючи з 22.01.2019 року та завершивши погашення заборгованості шляхом внесення останнього платежу 07.06.2021 року. Вказане вище рішення суду залишено без змін ухвалою апеляційного суду міста Києва від 24.03.2016 року. 06.05.2016 року Банку, як стягувачу, на підставі вищевказаних судових рішень було видано виконавчі листи щодо боржників [PERSON] та [PERSON] .. Вказуючи на положення ст.ст. 526, 599, 625 ЦК України, Банк зазначав, що станом на 06 червня 2021 року заборгованість Відовідача-1 перед Позивачем за несвоєчасне погашення кредиту та процентів (3% річних) за період з 12.03.2017 року по 06.06.2021 року (включно) складає 54 390,80 грн. а сума збільшення заборгованості з урахуванням індексу інфляції за несвоєчасне погашення згідно рішення суду за період в 12.03.2017 року по 06.06.2021 року (включно) складає 146 416,95 грн. 27.06.2023 року від представника відповідача [PERSON] -\~адвоката Пітух В.І. до суду надійшов відзив на позовну заяву в якому зокрема просить застосувати строк пропущеної позивачем позовної давності та відмовити у задоволенні позовної заяви Публічного акціонерного товариства акціонерного банку «Укргазбанк». Зокрема вказує, що в даному випадку відсутні підстави для застосування до відповідача-1 відповідальності за порушення грошового зобов`язання у вигляді інфляційних втрат та 3% річних, нарахованих на суму 559\~923.68грн. за період з 12.03.2017 року по 06.06.2021 року, оскільки 07.08.2020 року Банком погоджено виконання рішення суду в добровільному порядку. Щодо пропущення строку позовної давності представником Відповідача-1 зазначено, що Позивачем здійснюється стягнення заборгованості за період з 12.03.2017року по 06.06.2021 рік , тобто, поза межами 3 річного строку (кінцевий період стягнення 12.03.2020 року). Щодо неможливості застосування ст. 625 ЦК України до спірних правовідносин. Представник Відповідача-1 покликався на Рішення Ужгородського міськрайонного суду 04 липня 2022 року по справі №308/12577/21, яким задоволено позовні вимоги [PERSON] визнано правовідносини за Кредитним договором № 71/12 від 21.09.2012 року припиненими внаслідок фактичного виконання. Рішення суду набуло законної сили 16.08.2022 року. Таким чином, вказаним судовим рішенням припинено зобов`язання у спірних правовідносинах за кредитним договором. 06.07.2023 року від позивача до суду надійшла відповідь на відзив, в якій позивач вказує на те, що не погоджується з доводами відзиву , стверджує, що банк правомірно здійснював нарахування інфляційних витрат та 3% річних по 06.06.2021 року включно, тобто, до дня повного погашення заборгованості за судовим рішенням. Стверджує, що посилання представника відповідача на факт розстрочення банком залишку заборгованості не може слугувати підставою для відмови у нарахуванні та стягненні інфляційних витрат та 3% річних. Також позивач не погоджується із доводами представника відповідача щодо пропущення строків давності. 02.08.2024 року від представника відповідача [PERSON] адвоката Пітух В.І. до суду надійшли письмові заперечення на відповідь на відзив, вважає позовні вимоги заявлені безпідставно та позовна заява є необґрунтованою. Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 15 травня 2023 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі за вказаною позовною заявою, постановлено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав, просив задовольнити позовну заяву в повному обсязі з підстав та мотивів викладених у заяві. Представник відповідача [PERSON] адвокат Пітух В.І. заперечив проти задоволення позовної заяви, просив відмовити у задоволенні такої з підстав наведених у відзиві на позовну заяву. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, про причини неявки суд не повідомляв. Заслухавши пояснення учасників судового засідання, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, виходячи з їх належності, допустимості, достовірності та достатності, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 21.09.2012 року між ПАТ АБ «Укргазбанк» та [PERSON] був укладений кредитний договір № 71/12, відповідно до умов якого позивач надав відповідачу грошові кошти в розмірі 450000,00 грн., на строк з 21.09.2012 року по 20.09.2032 року, зі сплатою процентів за користування кредитом в розмірі 17,8% річних, а за користування кредитними коштами, що не повернуті в терміни, передбачені договором, процентна ставка встановлюється у розмірі 22,8% річних. Згідно п. 8.3 строк дії договору до повного виконання Сторонами своїх зобов`язань за даним Договором. З метою забезпечення своєчасного і повного виконання зобов`язань відповідача-1 за кредитним договором, 21.09.2012 року між позивачем та [PERSON] (далі відповідач-2) було укладено Договір поруки №17/12-02, згідно якого поручитель зобов`язався перед банком відповідати за виконання відповідачем-1 зобов`язань по Кредитному договору № 71/12 від 21.09.2012 року. Згідно п. 5.1 цей договір діє припинення забезпеченого ним зобов`язання Позичальника за кредитним договором. 01 липня 2015 року у зв`язку з неналежним виконанням Відповідачем-1 та Відповідачем-2 своїх зобов`язань за Кредитним договором та невиконанням ними вимог Банку про дострокове повне погашення заборгованості за кредитом Банк звернувся до суду з позовною заявою про солідарне стягнення кредитної заборгованості з Відповідачів [PERSON] та [PERSON] в розмірі 559 923 (п`ятсот п`ятдесят дев`ять дев`ятсот двадцять три) гривень 68 коп., з яких 442 711,99 грн. - заборгованість по кредиту строкова, 4 880,26 грн. - заборгованість по кредиту прострочена, 2 663,42 грн. - заборгованість по процентах поточна, 109 668,01 грн. - заборгованість по процентах прострочена. Розрахунок заборгованості при цьому був проведений станом на 12.03.2015 року. 09.11.2015 року Солом`янським районним судом м. Києва у цивільній справі №760/12840/15-ц було ухвалено заочне рішення, яким позов АБ «Укргазбанку» до [PERSON] та [PERSON] було задоволено повністю та ухвалено стягнути солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь ПАТ АБ «Укргазбанк» заборгованість у розмірі 559 923,68 грн. 24.03.2016 року ухвалою апеляційного суду міста Києва за результатами розгляду апеляційної скарги [PERSON] на вказане вище рішення суду дану апеляційну скаргу відхилено і рішення суду 1-ї інстанції залишено в силі. З моменту проголошення дана ухвала набрала законної сили. 06.05.2016 року Банку, як стягувану, на підставі вищенаведених судових рішень у цій справі було видано виконавчі листи щодо боржників [PERSON] та [PERSON] .. Вказані виконавчі листи були пред`явлені до примусового виконання. Разом із тим, відповідно до постанови приватного виконавця Закарпатського виконавчого округу Лукеча О.В., від 28.10.2020 року ВП №60971290 виконавчий лист №76012840/15-ц виданий 06.05.2016 року Солом`янським районним судом м. Києва, про стягнути солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства акціонерний банк "Укргазбанк" заборгованість у розмірі 559 923,68 грн. (згідно відмітки на виконавчому документі та заяви стягувана залишок нестягнутої особи станом на 11.01.2019 року становить 403 630,69 грн.), за заявою від 21.09.2020 стягувача повернуто стягувачу без виконання (копія постанови міститься у матеріалах справи). Як встановлено з матеріалв справи , [PERSON] 26.02.2020 року та 18.05.2020року, звертався до банку із пропозицією щодо погодження розстрочки сплати залишку заборгованості. Так, ним було запропоновано погашення залишку заборгованості, що складала 367271,18 гривень рівними щомісячними платежами з березня 2020р. по лютий 2021р. по 30605,93 грн. Згідно Витягу з Протоколу №44 засідання комісії по роботі з проблемною заборгованістю позичальників АБ «УКРГАЗБАНК» від 07.08.2020 року, за заявою позичальника [PERSON] від 18.05.2020 року, Кредитний комітет АБ «УКРГАЗБАНК», затверджено план дій по врегулюванню проблемної заборгованості за Кредитним договором (додаток до цього протоколу комісії по роботі з проблемною заборгованістю позичальників АБ «УКРГАЗБАНК» Доручено Закарпатській обласній дирекції АБ «УКРГАЗБАНК»). Зі змісту заяви [PERSON] , від 18.05.2020 року, він звертаючись до банку, запропонував повернення залишку заборгованості згідно вказано рішення Соломянського районного суду м. Києва від 06.05.2016 року , що станом на 18.05.2016 становив 322821,18 грн. щомісячно рівними частинами з червня 2020 по березень 2021 - 30000,00 грн. та в квітні 2021 - 22821,18 грн. Банком було погоджено запропоновану боржником розстрочку погашення боргу, згідно вказаного Протоколу №44, при цьому жодним чином банком не заперечувалася вказаний [PERSON] , розмір залишку заборгованості. В подальшому [PERSON] здійснив повне фактичне виконання рішення суду здійснивши останній платіж згідно погодженого графіку 07 червня 2021 року. Вказані обставини були встановленні у постанові Закарпатського апеляційного суду від 24.01.2023 року у справі № 308/12129/21, визнаються учасниками справи, а тому у відповідності до ст. 82 ЦПК України доказуванню не підлягають. Як встановлено в судовому засіданні з матеріалів справи , в подальшому, відповідач [PERSON] звернувся до Ужгородського міськрайонного суду із позовом про визнання зобов`язання за кредитним договором припиненим та припинення іпотеки за договором іпотеки. Рішенням Ужгородського міськрайонного суду 04 липня 2022 року по справі №308/12577/21 позовні вимоги задоволено. \~ \~ \~ \~Визнано правовідносини за Кредитним договором № 71/12 від 21.09.2012 року припиненими внаслідок фактичного виконання. \~ \~ \~ \~Визнано припиненою іпотеку, згідно договору іпотеки № 71/12-01 від 21.09.2012 р. посвідченого приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Журкі О. Т. 21.09.2012 року, зареєстровано в реєстрі за № 3245, укладеного між ПАТ АБ «Укргазбанк» та [PERSON] \~ \~ \~ \~Стягнуто з ПАТ АБ «Укргазбанк», код ЄДРПОУ 23697280, МФО 320478 (юридична адреса: 03087, м. Київ, вул.. Єреванська, 1) на користь [PERSON] судовий збір 1816 (одна тисяча вісімсот шістнадцять) гривень 00 копійок. \~ \~ \~ \~Вказане рішення суду набуло законної сили 16.08.2022 року та не переглядалось в апеляційному порядку. 10 вересня 2021 року ПАТ АБ «Укргазбанк» звернулось до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області з позовом до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № 71/12 від 21.09.2012 року з урахуванням індексу інфляції та 3% річних від простроченої суми грошового зобов`язання. Рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 20 червня 2022 року в цивільній справі № 308/12129/21 відмовлено у задоволенні позовної заяви ПАТ АБ «УКРГАЗБАНК», в особі начальника юридичного відділу Закарпатської ОДАБ «УКРГАЗБАНК» Артимич Миколи Михайловича, до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором з урахуванням індексу інфляції та 3% річних від простроченої суми грошового зобов`язання. Постановою Закарпатського апеляційного суду від 24 січня 2023 року у справі №308/12129/21 апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства акціонерного банку «Укргазбанк» - задоволено частково. Мотивувальну частину рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 20 червня 2022 року змінено у редакції цієї постанови. Резолютивну частину рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 20 червня 2022 року залишено без змін. Посеред підстав для відмови у задоволенні позову суд першої та апеляційної інстанції констатував недоведеність вимог, необґрунтованість заявлених сум до стягнення та відсутності можливості в суду самостійно вставити дійсний розмір заборгованості. 03 травня 2023 року ПАТ «УКРГАЗБАНК» повторно звернувся до суду із позовною вимогою до позичальника [PERSON] та поручителя [PERSON] про стягнення солідарно заборгованості в розмірі - 200 807 грн. 75 коп., включаючи 146 416, 95 грн. заборгованості з урахуванням індексу інфляції та 54 390, 80 грн. 3% річних від простроченої суми грошового зобов`язання, період стягнення з 12.03.2017 року по 06.06.2021 року. Суд констатує, що згідно правового висновку висловленого в Постанові ВП ВС від 08.11.2019 року по справі №127/15672/16 зазначено наступне. Правовий аналіз положень статей 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за кредитним договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення. Зазначена позиція підтверджена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 4 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), від 4 червня 2019 року у справі № 916/190/18 (провадження № 12-302гс18). Таким чином, з ухваленням рішення про стягнення боргу у 2016 році зобов`язання відповідачів сплатити заборгованість за Кредитним договором не припинилося та тривало до моменту фактичного виконання грошового зобов`язання 07.06.2021 року (дата останнього платежу з погашення боргу). Відтак кредитор має право на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення до 07.06.2021 року. Згідно статей 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом ч.2 ст. 625 ЦК України нарахування інфляційних витрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові (постанови Верховного Суду України від 6 червня 2012 року у справі № 6-49цсї2, від 24 жовтня 2011 року у справі № 6-38цс11). Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України підставою застосування передбаченої цією нормою відповідальності є прострочення боржником виконання грошового зобов`язання. Частиною 1 статті 36 ЗУ «Про виконавче провадження» передбачено, що у виняткових випадках за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, державний виконавець за власною ініціативою чи за заявою сторін, а також самі сторони мають право звернутися до суду, який видав виконавчий документ, із заявою про відстрочку або розстрочку виконання, а також про встановлення або зміну способу і порядку виконання. Право сторін на укладання мирової угоди встановлено Цивільним процесуальним кодексом України. З аналізу навдених вище приписів Цивільного процесуального кодексу вбачається, що мирова угода - це договір, який укладається сторонами з метою у добровільному порядку припинити спір, на умовах, погоджених сторонами. Тобто, відмовившись від судового захисту, сторони ліквідують наявний правовий конфлікт через самостійне (без державного втручання) врегулювання розбіжностей на погоджених умовах. Спір може бути врегульовано укладенням мирової угоди на будь-якій стадії цивільного процесу, у тому числі на стадії виконання рішення. На відміну від звичайної угоди, мирова угода, що укладається в цивільному процесі: укладається у формі та на умовах, передбачених самими сторонами, проте на умовах, що не суперечать діючому законодавству; підлягає затвердженню судом; не лише змінює матеріально-правові відносини, а й припиняє процесуально- правові відносини; якщо мирова угода не виконується добровільно, вона виконується в порядку, встановленому для виконання судового акта. Умови мирової угоди можуть стосуватись лише предмету спору. При цьому, мирова угода, яка затверджена судом, не є договором у цивільно-правовому розумінні. Сторонами не укладалась мирова угода, яка б затверджувалась судом в порядку передбаченому вимогами ЦПК України. Поряд з цим, [PERSON] звернувся до банку із пропозицією щодо погодження розстрочки сплати залишку заборгованості та у відповідь на таку, зі змісту витягу з Протоколу №44 засідання комісії по роботі з проблемною заборгованістю позичальників АБ «УКРГАЗБАНК» від 07.08.2020 року, за заявою позичальника від 18.05.2020 року, Кредитний комітет АБ «УКРГАЗБАНК», затвердив план дій по врегулюванню проблемної заборгованості за Кредитним договором. Вказана заборгованість була погашена боржником. Отже з цього слідує, що фактично сторони домовились про розстрочку виконання рішення суду, та така заборгованість була погашена боржником в порядку та строки передбачені узгодженою між сторонами заявою. Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. \~ \~ \~ \~Згідно із ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). \~ \~ \~ \~Також, згідно ізт.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. \~ \~ \~ \~Відповідно до ч. 1ст.598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. \~ \~ \~ \~Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України). \~ \~ \~ \~При цьому, згідно із ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. \~ \~ \~ \~Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом ( ч. 2ст. 625 ЦК України). Таким чином, правовий аналіз положень статей 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за кредитним договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18) зроблено висновок, що звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно засвідчує такі зміни. Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Наявність судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник виконав не в повному обсязі, не є підставою для нарахування процентів та пені за кредитним договором, який у цій частині змінений кредитором, що засвідчено в судовому рішенні. Якщо за рішенням про звернення стягнення на предмет застави заборгованість за кредитним договором указана в такому рішенні у повному обсязі, кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України. Крім того, у пункті 91 постанови Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12-ц (14-10цс18) зроблено висновок, що «після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання». У пункті 53 постанови від 04 червня 2019 року справа № 916/190/18 (Провадження № 12-302гс18) Велика Палата Верховного Суду відступила від правового висновку Верховного Суду України, викладеного в постанові від 17 лютого 2016 року у справі № 905/3137/14-908/5775/14 (провадження № 3-1276гс15), про те, що невиконання грошового зобов`язання за наявності судового рішення про задоволення вимог кредитора з розстроченням або відстроченням не призводить до наслідків порушення грошового зобов`язання, передбачених частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України, за період такого розстрочення), та зазначила, що після прийняття судом рішення про розстрочку або відстрочку виконання рішення грошове зобов`язання боржника не припиняється, тому передбачені статтею 625 Цивільного кодексу України інфляційні втрати та три проценти річних підлягають нарахуванню до моменту фактичного виконання грошового зобов`язання. В даному випадку мало місце рішення самого кредитора (Протокол №44), про розстрочення повернення залишку заборгованості. Окрім цього, на підтвердження свого рішення Банком було відкликано і виконавчі листи, щодо примусового виконання рішення суду. Предметом позову у даній справі є стягнення заборгованості за кредитним договором №71/12 від 21 вересня 2012 року з урахуванням індексу інфляції за несвоєчасне погашення згідно рішення суду та 3% річних від простроченої суми грошового зобов`язання за період з 12.03.2017 по 06.06.2021 року (включно). В додатку до позовної заяви позивачем додано розрахунки 3% річних та інфляційних втрат. Окрім іншого суд констатує, що рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 04 липня 2022 року по справі №308/12577/21 позовні вимоги задоволено. Визнано правовідносини за Кредитним договором № 71/12 від 21.09.2012 року припиненими внаслідок фактичного виконання. Визнано припиненою іпотеку, згідно договору іпотеки № 71/12-01 від 21.09.2012 р. посвідченого приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Журкі О. Т. 21.09.2012 року, зареєстровано в реєстрі за № 3245, укладеного між ПАТ АБ «Укргазбанк» та [PERSON] . Також Рішенням Ужгородського від 20 червня 2022 року в цивільній справі № 308/12129/21 яке залишено без змін Постановою Закарпатського апеляційного суду від 24 січня 2023 року у справі №308/12129/21 у задоволенні позовних вимог Банку про стягнення заборгованості згідно ст. 625 ЦК України було відмовлено. Згідно правого висновку в Постнові КЦС ВС від 12.01.2022 року по справі №663/684/19 де досліджувалось питання повторного звернення стягнення на предмет іпотеки з врахування іншої суми за інший період, суд касаційної інстанції зазначив, що за таких обставин, суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що ПАТ АБ «Укргазбанк» вже реалізував своє право на звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором, а повторне звернення стягнення на одне й те саме майно з одних і тих самих підстав не передбачено. Окрім іншого суд констатує, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем) (пункт 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України). У Постанові КЦС ВС від 31.01.2024 в справі № 183/7850/22 https://reyestr.court.gov.ua/Review/116840099 касаційний суд зроби висновки, щодо застосування пункт 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України до зобов`язань, які виникли на підставі окремих договорів. Зокрема, вказувалося, що: на кредитний договір розповсюджується дія пункту 18 Прикінцеві та перехідні положення ЦК України (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 жовтня 2023 року в справі № 706/68/23 (провадження № 61-8279св23 (https://reyestr.court.gov.ua/Review/114848858). Тлумачення пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України свідчить, що законодавець передбачив особливості у регулюванні наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання) певних грошових зобов`язань. Така особливість проявляється: \~ \~ \~ \~- в періоді існування особливих правових наслідків. Таким є період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування; - в договорах на які поширюються специфічні правові наслідки. Такими є договір позики, кредитний договір, і в тому числі договір про споживчий кредит; - у встановленні спеціальних правових наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання). Такі наслідки полягають в тому, що позичальник звільняється від відповідальності, визначеної частиною 2 статті 625 ЦК, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. У разі якщо неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Касаційний суд зауважує, що законодавець в пункті 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України не передбачив особливостей у регулюванні наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання) грошового зобов`язань щодо повернення авансу. З огляду на вказане суд приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити за недоведеністю та необґрунтованістю. Крім того, щодо позовної вимоги про стягнення заборгованості, нарахованої на підставі ст. 625 ЦК України з поручителя [PERSON] , то суд зазначає наступне. Так, відповідно до частини першої статті 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником за останні три роки, які передували зверненню позивача з відповідним позовом до суду. У статті 554 ЦК України встановлено, що у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Отже, за своєю правовою договір поруки є додатковим, акцесорним зобов`язанням, який забезпечує належне виконання основного зобов`язання та виникає за умови його існування, відтак у поручителя не виникає власних зобов`язань перед кредитором, він несе виключно солідарну відповідальність за неналежне виконання боржником своїх зобов`язань. Таким чином, навіть за наявності судового рішення про стягнення боргу по сплаті тіла кредиту з поручителя, невиконання такого зобов`язання не породжує виникнення у поручителя власного грошового зобов`язання перед кредитором й можливості застосування до нього окремої відповідальності за прострочення такого грошового зобов`язання немає. За наведених вище обставин, посилання позивача на наявність правових підстав для притягнення відповідача [PERSON] , до власної цивільно-правової відповідальності на підставі ст.625ЦК України за час існування грошового зобов`язання по сплаті стягнутої рішенням суду заборгованості за кредитним договором по поверненню тіла кредиту та сплаті відсотків за користування ним, є необґрунтованими, адже, в силу правової природи спірних правовідносин такі судові рішення не можуть породжувати виникнення у поручителя власних зобов`язань перед кредитором. Наведене вище, жодним чином не нівелює права кредитора на задоволення своїх вимог до боржника, які випливають із основного зобов`язання, за рахунок поручителя, однак, виключно в межах встановлених Договором поруки обсягів відповідальності поручителя. За змістом ст.ст. 553, 554ЦК України обсяг відповідальності поручителя встановлюється умовами договору поруки виходячи із умов основного договору, яким визначено обсяг зобов`язань боржника, адже обсяг зобов`язань поручителя перед кредитором не може бути більшим ніж обсяг зобов`язань боржника. Поручитель відповідає перед кредитором в тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (ч. 2ст. 554 ЦК України). Тобто, законодавцем надано право сторін на визначення чіткого обсягу відповідальності поручителя перед кредитором в умовах відповідного договору. В даному випадку, умовами п. 1.1, 2.1 договору поруки сторонами конкретизовано зобов`язання поручителя, за які він несе відповідальність перед кредитором, а саме: за повернення кредиту, сплату процентів за користування кредитними коштами, комісії, пеню, можливих штрафних санкцій за невиконання або неналежне виконання зобов`язань. Відтак, сторонами на підставі приписів ст.ст.6, 554, 628 ЦК України в умовах Договору поруки було закріплено межі відповідальності поручителя перед кредитором - чітко визначено зобов`язання, за невиконання яких він несе відповідальність як солідарний боржник. Передбачене ст.625 ЦК України право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних не є штрафними санкціями, а окремим способом захисту майнового права та інтересу кредитора. Визначаючи обсяги відповідальності відповідача (поручителя) перед Банком (кредитором) сторонами в умовах договору поруки невстановлено, що поручитель несе відповідальність перед кредитором за невиконання божником, який прострочив виконання основного грошового зобов`язання по поверненню тіла кредиту та сплаті відсотків за користування ним за кредитним договором, зобов`язання по сплаті установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, право вимоги по сплаті яких боржником гарантоване кредитору положеннями ст. 625 ЦК України. З огляду на наведене вище , суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для стягнення з відповідача [PERSON] , за договором поруки інфляційних втрат та 3% річних, нарахованих за період існуючого прострочення виконання грошового зобов`язання за кредитним договором по поверненню тіла кредиту та сплаті відсотків за користування ним, встановленого судовим рішенням, оскільки умовами договору поруки не визначено такої відповідальності поручителя. Положеннями ст.141 ЦПК України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, оскільки суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову, то судові витрати стягненню із відповідачів не підлягають, а покладаються на позивача. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed