Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-26 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача 29 листопада 2023 року позивач звернувся з позовом до Державного підприємства обслуговування повітряного руху України в особі Дніпровського регіонального структурного підрозділу Державного підприємства обслуговування повітряного руху України про скасування наказу про звільнення та поновлення на роботі, в якому просив: - скасувати наказ про звільнення від 12 травня 2023 року [PERSON] № 172/0 від 12 травня 2023 року винесений Державним підприємством обслуговування повітряного руху України Дніпровським регіональним структурним підрозділом - поновити на роботі на посаду диспетчера - інструктор аеродромної диспетчерської вишки Дніпро структурного підрозділу служби аеронавігаційного обслуговування в Дніпровському Регіональному Структурному Підрозділі Державного Підприємства обслуговування повітряного руху України В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що в період з 03 червня 2002 року працював на посаді диспетчер інструктор аеродромної диспетчерської вишки Дніпро структурного підрозділу служби аеронавігаційного обслуговування Дніпровського Регіонального Структурного Підрозділу. Після початку повномасштабного вторгнення росії на територію України та об`яви військового стану обмеження відносно об`єму роботи значно посилилося, що безумовно відобразилось на зменшенні рівня заробітної плати. 28 квітня 2023 року ним засобами електронного зв`язку Vіber Директору структурного підрозділу було направлено заяву від 25 квітня 2023 року з проханням призупинити дію трудового договору відповідно до ст. 13 Закону України № 2136-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» зі збереженням місця роботи та посади з 25 травня 2023 року до скасування воєнного стану. Натомість відповідач дану заяву проігнорував та 12 травня 2023 року на його електронну пошту та на меседжер у Vіber від Директора структурного підрозділу, йому було надіслано наказ від 12 травня 2023 року про його звільнення за прогул без поважних причин згідно п. 4 ст. 40 КЗпП України. Вважає таке звільнення не законним та просив поновити його на роботі (а.с. 1-4). 09\~лютого 2024\~року \~представник відповідача\~надав відзив на позов в якому просила відмовити в задоволенні позовних вимог у зв`язку з його недоведеністю та необґрунтованістю. Зазначила, що позивач пропустив строк на звернення з позовом до суду, оскільки наказ про звільнення було винесено 12 травня 2023 року та вже 15 травня 2023 року направлено поштовим відправленням на адресу реєстрацію позивача. Окрім того 15 травня 2023 року на мобільний телефон позивача з телефона начальника відділу кадрів було направлено повідомлення щодо його звільнення. 15 травня 2023 року з електронної пошти начальника відділу кадрів на адресу електронної пошти позивача також було направлено повідомлення «Щодо ознайомлення з наказом про звільнення та отримання трудової книжки». 19 травня 2023 року на адресу реєстрації позивача поштовим відправленням було направлено повідомлення «Щодо ознайомлення з наказом про звільнення та отримання трудової книжки та обхідного листа». Отже позивач без поважних причин пропустив строк на звернення з позовом про поновлення на роботі передбачений ст. 223 КЗ пП України Так, 03 червня 2002 року позивача було прийнято до Дніпропетровського регіонального структурного підрозділу Украероруху на посаду диспетчера стажера УПР. В подальшому був неодноразово переведений на інші посади в межах підприємства, а з 10 липня 2014 року займав посаду диспетчер інструктор аеродромної диспетчерської вишки Дніпро структурних підрозділів служби аеронавігаційного обслуговування Дніпровського РСП. 31 березня 2022 Дніпровським РСП Украероруху видано наказ «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану з працівниками Дніпровського РСП» №170/о, пунктом 3 якого визначено перелік працівників Дніпровського РСП, які з 01.04.2022 залучатимуться до чергування на період дії воєнного стану в Україні. До даного переліку увійшов й позивач. Дію трудового договору Позивача було призупинено з 01 січня 2023 по 31.01.2023. В той же час, 03.01.2023 позивач надав згоду на поновлення дії трудового договору з 01.02.2023 з урахуванням діючого режиму по підприємству. При цьому, 01.11.2022 надав згоду на встановлення йому режиму роботи неповного робочого часу, а саме: 0,5 річної норми робочого часу, затвердженої на 2023 рік . Також, наказом Дніпровського РСП Украероруху «З особового складу» №107/о від 28.03.2023 на диспетчера - інструктора АДВ [PERSON] за його згодою без змін в оплаті праці покладено тимчасове виконання обов?язків керівника польотів - начальника АДВ Дніпровського РСП з 27.03.2023 на термін тимчасової непрацездатності [PERSON] . Наказом Дніпровського РСП Украсроруху «Про відрядження» №18/вд від 12.04.2023 відряджено з 14.04 по 24.04.2023 за маршрутом Дніпро-Київ-м. Тулуза (Франція) - Київ -Дніпро (закордонне відрядження з 16 по 23 квітня) [PERSON] , для участі у підготовці на курсах ADI/ADV Refresh custom-made training на базі Національної школи цивільної авіації (ENAC). З даного відрядження позивач не повернувся та повідомив на мобільний телефон заступника директора з УПР Дніпровського РСП [PERSON] про своє рішення не повернення до України та від`їзду до сім`ї в Угорщину. Стосовно доводів позивача про не призупинення дії трудового договору зазначили, що з електронної адреси позивача на електронну пошту директора 28 квітня 2023 року було отримано фото заяви позивача від 25 квітня 2023 року про призупинення дії трудового договору відповідно до ст. 13 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» зі збереженням місця роботи і посади з 25 квітня 2023 року до скасування воєнного стану. Листом на електронну пошту позивача від 28 квітня 2013 року було повідомлено про неможливість призупинення дії трудового договору «заднім числом». Також зазначили що призупинення дії трудового договору можливе лише за наявності двох умов: роботодавець не можу забезпечити працівника роботою, працівник не може виконувати роботу, таким чином призупинення дії трудового договору за заявою працівника не є безумовним обов`язком роботодавця та у заяві позивачем від 25 квітня 2023 року не наведено жодної підстави неможливості виконувати роботу. Отже відповідачем було забезпечено позивача роботою та створено усі належні умови для її виконання доказів протилежного позивачем надано не було. Всупереч вимогам ст. 139 КЗпП України, як підтверджено табелем обліку робочого часу відповідача та не заперечується самим позивачем у позовній заяві 25 квітня, 27 квітня, 1,2,3,4,8,9,10, та 11 травня 2023 року позивач не вийшов на роботу згідно графіку. 26 квітня, 28 квітня, 02 травня, 11 травня 2023 відповідачем складено акти про відсутність позивача на робочому місці. 02 травня, 05 травня 2023 року відповідачем складено акт фіксації відмови позивача надати письмові пояснення про відсутність на роботі. За порушення трудової дисципліни позивача було звільнено з займаної посади про що 12 травня 2023 року видано наказ (а.с. 30-49) Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі Згідно з протоколом автоматизованого розподілу справ між суддями від 29 листопада 2023 року указана позовна заява передана для розгляду судді Демидовій С.О. ( а.с. 13-14). Ухвалою судді від 04 грудня 2023 року відкрито провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до Державного підприємства обслуговування повітряного руху України в особі Дніпровського регіонального структурного підрозділу Державного підприємства обслуговування повітряного руху України про скасування наказу про звільнення та поновлення на роботі (а.с. 17-18). 28 грудня 2023 року через систему «Електронний суд» представником позивача подано заяву про розгляд справи за їх відсутності на задоволенні позовних вимог наполягав (а.с. 21-22). 09 лютого 2024 року представником відповідача подано клопотання про витребування доказів в якому просила витребувати у Адміністрації Державної прикордонної служби України інформацію з бази даних «Відомості про осіб, які перетнули державний кордон України, в`їхали на тимчасово окуповану територію України або виїхали з такої території» про перетин державного кордону України [PERSON] ( [INFO] РНОКПП [NUMBER] ) в період з 16 квітня 2023 року по сьогодення (а.с. 132-135) Ухвалою суду від 13 лютого 2024 року клопотання представника відповідача про витребування доказів задоволено (а.с. 150-151). 21 лютого 2024 року на адресу суду з державної прикордонної служби України надійшла інформація про неможливість надання витребуваної інформації, оскільки необхідно уточнити громадянство [PERSON] (а.с.163). 11 березня 2024 року на електронну пошту суду від позивача надійшли додаткові пояснення та клопотання про розгляд справи за його відсутності та судове засіданні призначене на 26 березня 2024 року перенести на іншу дату (а.с. 165-170). Представником відповідача через канцелярію суду 26 березня 2024 року було подано клопотання про витребування доказів стосовно перетину державного кордону України позивачем в період з 16 квітня 2023 року по сьогодення (а.с. 173), яке ухвалою суду від 26 березня 2024 року було задоволено (а.с. 176-177). 08 квітня 2024 року на виконання ухвали суду про витребування Державною прикордонною службою України надано інформацію, що [PERSON] 16 квітня 2023 року перетнув державний кордон України та станом на 05 квітня 2024 року не повернувся (а.с. 181, 183). Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі на їх задоволенні наполягав. Представник відповідача в судовому засідання заперечувала проти задоволення позовних вимог в повному обсязі. Фактичні обставини встановленні судом 03 червня 2002 року позивача було прийнято до Дніпропетровського регіонального структурного підрозділу Украероруху на посаду диспетчера стажера УПР. В подальшому був неодноразово переведений на інші посади в межах підприємства, а з 10 липня 2014 року займав посаду диспетчер інструктор аеродромної диспетчерської вишки Дніпро структурних підрозділів служби аеронавігаційного обслуговування Дніпровського РСП (а.с. 9) Наказом \~№ 170/о\~від 31\~березня 2022\~року \~про організацію\~ трудових\~відносин \~в умовах\~ воєнного\~стану з працівниками Дніпровського РСП наказано з 01.04.2022 надати можливість виконувати свої посадові обов`язки на робочих місцях або із застосуванням засобів віддаленого доступу зазначених у додатках 2-3 цього наказу працівникам Дніпровського РСП, а саме структурних підрозділів служби ЗНС, структурних підрозділів головного інженера та адміністративного персоналу, на період воєнного стану в України. З 01.04 2022 залучити до чергування (11/4/7 або 24 години з 08.00 до 08.00 наступної доби за наданням 2 годин відпочинку та приймання їжі протягом чергування) зазначених у додатку 3 до цього наказу працівників Дніпровського РСП на період воєнного стану в Україні. Да даного переліку увійшов і позивач (а.с. 54-58). Заявою від 01 листопада 2022 року позивачем надано згоду на встановлення йому режиму роботи неповного робочого часу відповідно до наказу від 20.10.2022 року з 01 січня 2023 року (а.с. 60) 03\~січня 2023\~року позивачем\~ надано\~згоду на\~поновлення \~дії трудового\~договору з 01 лютого 2023 року про що надано заяву на ім`я Директора Дніпровського РСП Керівнику структурного підрозділу Східного регіону (а.с. 59) 28 березня 2023 року наказом № 107/о покладено тимчасове виконання обов`язків [PERSON] , керівника польотів начальника АДВ Дніпровського РСП , з 27 березня 2023 року на термін його тимчасової непрацездатності - на диспетчера інструктора АДВ [PERSON] за його згодою (а.с. 61). 10\~квітня 2023\~року між\~позивачем та\~роботодавцем засобами\~електронної пошти\~було погоджено\~графік роботи структурного підрозділу на квітень травень 2023 рік (а.с. 71-75). Наказом №\~18/вд\~від 12\~квітня 2023\~року \~ відрядити\~ з\~14.04\~по 24.04.2023\~року за маршрутом Дніпро Київ-м. Тулуза (Франція) Київ - Дніпро (закордонне відрядження з 16 по 23 квітня) [PERSON] , диспетчера інструктора АДВ Дніпро, для участі у підготовці на курсах ADI/ADV Refresh custom-made training на базі Національної школи цивільної авіації (ENAC) (а.с. 62-). З даного відрядження позивач не повернувся та повідомив на мобільний телефон заступника директора з УПР Дніпровського РСП [PERSON] про своє рішення не повернення до України та від`їзду до сім`ї в Угорщину. В телефонному повідомленні заступнику директора з УПР [PERSON] позивач 23 квітня 2023 року повідомив що він поїхав до своєї сім`ї в Угорщину з кінцями (а.с. 63-65). 25 квітня 2023 року за № 22.4-17-01/102/23 заступник директора з УПР [PERSON] подав Службову записку Директору Дніпровського РСП-Керівнику структурних підрозділів Східного регіону про те що [PERSON] після відрядження в період з 14.04 по 24.04.2023 рік 25 квітня 2023 року не з`явився на роботу, відповідно до затвердженого графіку та повідомив у Вайбер, що він поїхав до Угорщини , де перебуває його родина, і не буде повертатися в України (а.с. 78). 26 квітня 2023 року Начальник ВАБ (для Дніпровського РСП) САБ Украероруху [PERSON] в службовій записці № 5.1-04/71/23 повідомив, що за даними електронної системи контролю доступу 25.04.2023 року [PERSON] до контрольної зони Центра ОрПА Дніпровського РСП не зафіксовано (а.с. 80). 26 квітня 2023 року складено акт відсутності на робочому місці [PERSON] 25 квітня 2023 року (а.с. 81). 28 квітня 2023 року на електронну адресу Директору Дніпровського РСП керівнику структурних підрозділів східних регіонів заяву [PERSON] , начальну кадрів [PERSON] надійшла заява [PERSON] про призупинення трудового договору відповідно до ст. 13 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» з 25 квітня 2023 року до закінчення воєнного стану (а.с. 66-67). У відповідь на подану позивачем заяву заступник директора з УПР [PERSON] на електрону пошту позивача 28 квітня 2023 року направив повідомлення про не розгляд заяви оформленої з порушенням відповідних норм, а саме розгляд заяви задніми датами та запропоновано надати пояснення стосовно його відсутності на робочому місці 25 та 27 квітня 2023 року, згідно затвердженого графіку виходу на роботу (а.с. 68), аналогічне повідомлення було направлено на телефон позивача (а.с. 69-70). Відповідно до табелю обліку використання робочого часу за квітень, травень 2023 року [PERSON] не з`явився на роботу 25,26,27,28 квітня та з 1- 12 травня 2023 року (а.с. 76-77) . 28 квітня 2023 року Начальник ВАБ (для Дніпровського РСП) САБ Украероруху [PERSON] в службовій записці № 5.1-04/74/23 повідомив, що за даними електронної системи контролю доступу 27.04.2023 року [PERSON] до контрольної зони Центра ОрПА Дніпровського РСП не зафіксовано (а.с. 82). 28 квітня 2023 року складено акт відсутності на робочому місці [PERSON] 27 квітня 2023 року (а.с. 83). 28 квітня 2023 року заступник директора з УПР [PERSON] повідомив на електрону пошту [PERSON] про неможливість розгляду заяви про зупинення дії трудового договору та запропоновано надати пояснення щодо відсутності на робочому місці 25 та 27 квітня 2023 року (а.с. 84), аналогічне повідомлення було направлено на телефон позивача (а.с. 85-86). 02 травня 2023 року Начальник ВАБ (для Дніпровського РСП) САБ Украероруху [PERSON] в службовій записці № 5.1-04/78/23 повідомив, що за даними електронної системи контролю доступу 01 травня 2023 року [PERSON] до контрольної зони Центра ОрПА Дніпровського РСП не зафіксовано (а.с. 87). 02 травня 2023 року складено акт відсутності на робочому місці [PERSON] 01 травня 2023 року (а.с. 88). В той же день 02 травня 2023 року складено акт фіксації відмови працівника про надання письмових пояснень про відсутність на роботі 25 та 27 квітня 2023 року (а.с. 89). 03 травня 2023 року на електрону пошту позивача начальником відділу кадрів [PERSON] було направлено листа стосовно надання пояснення відсутності на роботі 25, 27 квітня та 01 травня 2023 року (а.с. 90-92). 04 травня 2023 року заступник директора з УПР [PERSON] на електрону пошту позивача направив лист від адміністрації стосовно надання пояснень відсутності на роботі (а.с. 98-99), аналогічного листа було направлено на зареєстровану адресу [PERSON] (а.с. 100-101). 05 травня 2023 року складено акти фіксації відмови працівника [PERSON] про надання письмових пояснень про відсутність на роботі 25, 27 квітня, 01 травня 2023 року (а.с. 103-104, 105-106). 11 травня 2023 року складено акт фіксації відсутності на роботі працівника Близнюка та відсутності з ним зв`язку станом на 11 травня 2023 року (а.с. 107-108). Наказом №\~172/о\~від 12\~травня 2023\~року [PERSON] \~звільнено з посади диспетчера -інструктора аеродромної диспетчерської вишки (АДВ) Дніпро структурних підрозділів служби аеронавігаційного обслуговування Дніпровського РСП 12 травня 2023 року з роботи за прогул без поважних причин згідно п. 4 ст. 40 КЗпП України. Підстава: службова записка заступника директора з УПР Панова І від 25 квітня 2023 року № 22.4-17-01/102/23; акт відсутності на робочому місці від 26 квітня 2023 року № 22.1-06/102/23; акт відсутності на робочому місці від 28 квітня 2023 року № 22.1-06/103/23; акт відсутності на робочому місці від 02 травня 2023 року № 22.1-06/104/23; службова записка начальника ВАБ (для Дніпровського РСП) САБ Украероруху Проценка Д. від 26.04.2023 № 5.1-04/71/23; службова записка начальника ВАБ (для Дніпровського РСП) САБ Украероруху Проценка Д. від 28.04.2023 № 5.1-04/74/23; службова записка начальника ВАБ (для Дніпровського РСП) САБ Украероруху Проценка Д. від 02.05.2023 № 5.1-04/78/23; лист директора Дніпровського РСП Керівника структурних підрозділів східного регіону від 03.05.2023 № 22.1-03/275/23; акт фіксації відмови [PERSON] про надання письмових пояснень про відсутність на роботі від 02.05.2023 (№22.1-06/105/23 від 08.052023); акт фіксації відмови [PERSON] про надання письмових пояснень про відсутність на роботі від 05.05.2023 (№22.1-06/106/23 від 08.052023); акт відсутності на роботі та фіксації відмови [PERSON] про надання письмових пояснень щодо відсутності на роботі від 05.05.2023 року (реєстраційний № 22.1-06/107/23 від 08.05.2023 року); акт фіксації відсутності на роботі [PERSON] та відсутності з ним зв`язку станом на 11 травня 2023 року (реєстраційний № 22.1-06/111/23 від 11.05.2023); заява диспетчера - інструктора АДВ [PERSON] від 11.02.2023 № 22.2-52/23/23 (а.с. 110-111). 12 травня 2023 року на зареєстровану адресу позивача було направлено повідомлення щодо ознайомлення з наказом і отримання трудової книжки та обхідного листа у зв`язку зі звільненням (а.с. 112- 114), аналогічне повідомлення було направлено на телефон [PERSON] та електрону пошту (а.с. 115-122). 19 травня 2023 року було складено акт щодо неотримання трудової книжки [PERSON] після звільнення (а.с.123-125). Відповідно до інформації Державної прикордонної служби України наданої 08 квітня 2024 року на ухвалу суду про витребування [PERSON] , [INFO] перетнув державний кордон України 16.04.2023 року та станом на 05 квітня 2024 рік не повернувся (а.с. 181). Мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного позивачем, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Згідно ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Статтею 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст.13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до змісту ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 80 ЦП К України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Частиною 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У відповідності до ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Стаття 43 Конституції України визначає, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Використання праці жінок і неповнолітніх на небезпечних для їхнього здоров`я роботах забороняється. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Відповідно до ст. 5-1 КЗпП України держава гарантує працездатним громадянам, які постійно проживають на території України: правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи. Відповідно до ст. 232 КЗпП України безпосередньо в районних, районних у місті, міських чи міськрайонних судах розглядаються трудові спори за заявами: 1) працівників підприємств, установ, організацій, де комісії по трудових спорах не обираються; 2) працівників про поновлення на роботі незалежно від підстав припинення трудового договору, зміну дати і формулювання причини звільнення, оплату за час вимушеного прогулу або виконання нижчеоплачуваної роботи, за винятком спорів працівників, вказаних у частині третій статті 221 і статті 222 цього Кодексу. Згідно з роз`ясненнями, викладеними у п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 (з наступними змінами) «Про практику розгляду судами трудових спорів», при розгляді справ про поновлення на роботі судам необхідно з`ясувати, з яких підстав проведено звільнення працівника згідно з наказом (розпорядженням) і перевірити їх відповідність законові. Згідно з ч. 1 ст. 147 КЗпП України за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: догана або звільнення. Відповідно до ст. 148 КЗпП України дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці. Дисциплінарне стягнення не може бути накладене пізніше шести місяців з дня вчинення проступку. Статтею 149 КЗпП\~передбачено, що до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. Дисциплінарний проступок визначається як винне невиконання чи неналежне виконання працівником своїх трудових обов`язків. Складовими дисциплінарного проступку є дії (бездіяльність) працівника; порушення або неналежне виконання покладених на працівника трудових обов`язків; вина працівника; наявність причинного зв`язку між діями (бездіяльністю) і порушенням або неналежним виконанням покладених на працівника трудових обов`язків. Недоведеність хоча б одного з цих елементів виключає наявність дисциплінарного проступку. Разом з тим, саме на роботодавця покладається обов`язок доказування фактів винного вчинення працівником дисциплінарного проступку. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати всі обставини, з яких вчинено проступок. Для притягнення працівника до дисциплінарної відповідальності в обов`язковому порядку має бути встановлена провина, як одна із важливих ознак порушення трудової дисципліни. При відсутності вини працівник не може бути притягнутий до дисциплінарної відповідальності. Пояснення порушника трудової дисципліни є однією з важливих форм гарантії, наданих порушнику для захисту своїх законних прав та інтересів, направлених проти безпідставного застосування стягнення. Разом з тим, правова оцінка дисциплінарного проступку проводиться на підставі з`ясування усіх обставин його вчинення, у тому числі з урахуванням письмового пояснення працівника. Невиконання власником або уповноваженим ним органом обов`язку зажадати письмове пояснення від працівника та неодержання такого пояснення не є підставою для скасування дисциплінарного стягнення, якщо факт порушення трудової дисципліни підтверджений представленими суду доказами. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку. Відповідно до пункту 4\~статті 40 КЗпП України\~трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадку прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин. Пунктом 24\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року N 9 "Про практику розгляду судами трудових спорів"\~роз`яснено, що при розгляді позовів про поновлення на роботі осіб, звільнених за пунктом 4\~статті 40 КЗпП України, суди повинні виходити з того, що передбаченим цією нормою закону прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин (наприклад, у зв`язку з поміщенням до медвитверезника, самовільне використання без погодження з власником або уповноваженим ним органом днів відгулів, чергової відпустки, залишення роботи до закінчення строку трудового договору чи строку, який працівник зобов`язаний пропрацювати за призначенням після закінчення вищого чи середнього спеціального учбового закладу). Для встановлення факту прогулу, тобто факту відсутності особи на робочому місці більше трьох годин протягом робочого дня без поважних причин, суду необхідно з`ясувати поважність причини такої відсутності. Поважними причинами визнаються такі причини, що виключають вину працівника. Отже, визначальним фактором для вирішення питання про законність звільнення позивача з роботи за пунктом 4\~статті 40 КЗпП України\~є з`ясування поважності причин його відсутності на роботі. Відповідно до Наказу № 18/вд від 12 квітня 2023 року «Про відрядження» наказано відрядити з 14.04 по 24.04.2023 року за маршрутом Дніпро Київ-м. Тулуза (Франція) Київ - Дніпро (закордонне відрядження з 16 по 23 квітня) [PERSON] , диспетчера інструктора АДВ Дніпро, для участі у підготовці на курсах ADI/ADV Refresh custom-made training на базі Національної школи цивільної авіації (ENAC). З даного відрядження позивач не повернувся та повідомив на мобільний телефон заступника директора з УПР Дніпровського РСП [PERSON] 23 квітня 2023 року про своє рішення не повернення до України та від`їзду до сім`ї в Угорщину. 25, 27, квітня та 01, 02, 03, 04, 08, 09, 10,11 травня 2023 року позивач не з`явився на роботу, про що було складено акти, а 12 травня 2023 року винесено наказ про звільнення у зв`язку з прогулом. Про причини відсутності на робочому місці позивач не повідомив відповідача. На підтвердження відсутності позивача на робочому місці з поважних причин останнім не надано суду жодного належного доказу. Як вбачається з наданих представником відповідача доказів, наказ про звільнення згідно п. 1 ст. 40 КЗпП України відповідає вимогам трудового законодавства, процедура його винесення дотримана, ступінь тяжкості враховано та на переконання суду він достатньою мірою відповідає вжитим заходам дисциплінарного стягнення, строки не порушенні, а тому, оскаржуваний накази не може визнаватись незаконним та не підлягає скасуванню. Тому слід дійти висновку, що позовні вимоги стосовно визнання незаконним та скасування наказу про звільнення та поновленні на роботі задоволенню не підлягають. Стосовно посилання позивача на те що 28 квітня 2023 року засобами електронного зв`язку він направив Директору Дніпровського РСП Керівнику структурного підрозділу Східного регіону [PERSON] заяву про призупинення дії трудового договору з 25 квітня 2023 року на підставі ст. 13 Закону України "Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану" суд зазначає наступне. Зокрема, положеннями ст. 13 Закону України "Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану" встановлено, що призупинення дії трудового договору - це тимчасове припинення роботодавцем забезпечення працівника роботою і тимчасове припинення працівником виконання роботи за укладеним трудовим договором. Дія трудового договору може бути призупинена у зв`язку з військовою агресією проти України, що виключає можливість надання та виконання роботи. Призупинення дії трудового договору не тягне за собою припинення трудових відносин. Призупинення дії трудового договору роботодавець та працівник за можливості мають повідомити один одного у будь-який доступний спосіб. Відшкодування заробітної плати, гарантійних та компенсаційних виплат працівникам на час призупинення дії трудового у повному обсязі покладається на державу, що здійснює військову агресію проти України. Таким чином, Закон України "Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану" надав право\~роботодавцю призупиняти\~дію трудового\~договору з\~працівниками, що не припиняє трудових відносин, та не виплачувати у період призупинення заробітну плату, гарантійні та компенсаційні виплати працівникам. Статтею 21 КЗпП України передбачено, що трудовим договором є угода між працівником і роботодавцем (роботодавцем - фізичною особою), за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, а роботодавець (роботодавець - фізична особа) зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Трудовим договором можуть встановлюватися умови щодо виконання робіт, які вимагають професійної та/або часткової професійної кваліфікації, а також умови щодо виконання робіт, які не потребують наявності у особи професійної або часткової професійної кваліфікації. Як вбачається з аналізу положень частини 1 статті 13 Закону України "Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану", право роботодавця\~на призупинення\~трудового договору\~настає за\~певних умов.\~Такими умовами\~призупинення трудового\~договору з\~працівником є\~абсолютна неможливість\~через збройну\~агресію:\~роботодавцем надати\~роботу,\~а працівником\~-\~виконувати її. До того ж побудова цієї норми закону вказує на те, що законодавець передбачив встановлення як неможливості роботодавцем надати роботу, так і неможливість виконувати цю роботу працівником, що має відбуватись саме у зв`язку із збройною агресією проти України. Отже, спеціальна норма права передбачає право сторін призупинити дію трудового договору за умови наявності військової агресії проти України, що виключає можливість надання та виконання роботи. При цьому, роботодавець має перебувати в таких обставинах, коли він не може надати роботу працівнику, а працівник не може виконати роботу. Лише наявність правової норми яка передбачає право сторін призупинити дію трудового договору не є достатньою. Для сторін мають наступити відповідні наслідки за наявності обставин, що передбачає така норма права. З аналізу вказаних положень Закону вбачається, що законом надано право роботодавцю призупиняти дію трудового договору з працівниками, що не припиняє трудових відносин, однак таке право роботодавця не є абсолютним. Головною умовою призупинення трудового договору з працівником, є абсолютна неможливість роботодавця надати роботу, а працівника - виконувати її. Натомість відповідач не лише забезпечив роботою позивача у період дії воєнного стану в України, та навіть здійснив усіх можливих заходів для підтримання рівня його кваліфікації за межами України відрядивши його в закордонне відрядження для участі у підготовці на курсах ADI/ADV Refresh custom-made training на базі Національної школи цивільної авіації (ENAC) з якого [PERSON] не повернувся. Стосовно посилання представника відповідача на пропуск позивачем строку встановленого ст. 233 КЗпП України на оскарження наказу від 12 травня 2023 року, суд зазначає наступне. Відповідно до ст 233 КЗпП України Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116). Оскільки як зазначив в позовній заяві позивач, копія наказу про звільнення йому особисто вручено не було, тому доводи представника про пропуск строку на звернення до суду з позовом є необгрунтованими. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. ( ст. 12 ЦПК України) Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). (ст.89 ЦПК України) З огляду на викладене, розглядаючи справу в межах позовних вимог, з викладених у позовній заяві підстав та на підставі наданих сторонами доказів, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] до Державного підприємства обслуговування повітряного руху України в особі Дніпровського регіонального структурного підрозділу Державного підприємства обслуговування повітряного руху України про скасування наказу про звільнення та поновлення на роботі є необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню. Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain). На підставі викладеного,

Outcome: dismissed