Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-22 00:00:00

І. Суть спору До Іваничівського районного суду Волинської області 20.05.2024 року надійшла заява окремого провадження від [PERSON] , представник заявника [PERSON] , заінтересована особа: [PERSON] про видачу обмежувального припису. В обґрунтування заяви заявник зазначає, що 04.10.1997 року між нею та [PERSON] укладено шлюб. Заочним рішенням Іваничівського районного суду Волинської області від 31 березня 2022 року шлюб було розірвано. 08.09.2023 року між заявником та [PERSON] повторно було укладено шлюб, однак заочним рішенням Іваничівського районного суду від 02.05.2024 року, шлюб знову було розірвано. Станом на час подання даної заяви, рішення суду не набрало законної сили. Від шлюбу у сторін народилися троє дітей: [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Заявник, [PERSON] та неповнолітня донька [PERSON] проживають в будинку за адресою: [ADDRESS] . Даний будинок належить на праві приватної власності [PERSON] , який їй перейшов у спадок від її матері. Як зазначає заявник, її чоловік [PERSON] проявляв ознаки агресії одразу після того коли вони узаконили свої шлюбні відносини, а саме у 1997 році. Агресивна поведінка [PERSON] почала поширюватися і на найближче коло родичів з котрими проживала заявниця, а саме: на маму похилого віку, також [PERSON] часто піднімав руку на заявника та її матір, ображав нецензурними словами. Тобто, заявник протягом усього часу перебування із заінтересованою особою у шлюбі терпіла від останнього приниження, образи в її сторону, сторону її матері та побиття. На даний момент [PERSON] не має офіційного місця працевлаштування та постійного заробітку. Останній був неодноразово притягнутий до адміністративної відповідальності за насильство в сім`ї з 2021 року по 2024 рік. З приводу постійного вчинення [PERSON] домашнього насильства як психологічного, так і фізичного по відношенню до [PERSON] та її неповнолітньої доньки [PERSON] , то воно полягає: у регулярних побиттях та шарпанині, штовханні, ревнощах, знеціненні, словесних образах, висловленні погроз, примушуванні до звільнення з роботи, приниженні честі та гідності). [PERSON] змушена систематично викликати працівників поліції з метою захисту. 08.02.2024 \~ \~ \~ \~ року заявник звернулася до ВП № 1 (м. Нововолинськ) Володимирського РВП з заявою про те, що [PERSON] протягом тривалого часу систематично вчиняв відносно неї домашнє насильство психологічного характеру, що призводить до психологічних страждань та погіршення життя. За даним фактом в ЄРДР 09.02.2024 \~ \~ \~ \~року було внесено відповідні відомості за класифікацією ст. 126-1 КК України та присвоєно номер кримінального провадження 12024030520000162. [PERSON] підозрюється у вчиненні домашнього насильства, тобто умисному систематичному вчиненні дій психологічного, економічного, фізичного насильства відносно заявниці, зокрема у період з осені 2023 року по 15.04.2024 року. 08 травня 2024 року [PERSON] повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ст. 126-1 КК України. Крім того 02.03.2024 року відносно [PERSON] було застосовано Терміновий заборонний припис стосовно кривдника (Серія АА №398107) строком на три дні, а саме: з 02.04.2024 року по 05.04.2024 року. Також Ухвалою Нововолинського міського суду Волинської області від 10.05.2024 року по справі №165/2185/24 до [PERSON] було застосовано запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання строком на 2 (два) місці, починаючи з 10 травня 2024 року по 10 липня 2024 року включно. [PERSON] перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння часто вчиняє відносно заявниці домашнє насильство психологічного характеру: лається, обзиває, словесно ображає, погрожує, шарпає та штовхає. У зв`язку з тим, що погрози набувають реального характеру, заявниця викликає працівників поліції. Крім того [PERSON] визнано винним за ч. 3 ст. 172-20 КУпАП (розпиття алкогольних напоїв), відповідно до постанови Нововолинського міського суду Волинської області по справі №165/3606/23 від 22 січня 2024 року. Заявниця [PERSON] перебуває у постійному страху, у зв`язку з наведеним просить суд видати обмежувальний припис стосовно [PERSON] терміном 6 місяців, встановити заходи тимчасового обмеження щодо [PERSON] , а саме: заборонити наближатися ближче ніж на 100 метрів до [PERSON] та її місця проживання, заборонити наближатися ближче ніж на 50 метрів до місця роботи [PERSON] , а саме КНП «Нововолинська центральна міська лікарня», заборонити в будь який спосіб контактувати з [PERSON] за місцем її проживання, заборонити вести листування, телефонні переговори із [PERSON] , контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб, в тому числі через її колег. ІІ. Позиція учасників справи В судове засідання [PERSON] не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином. Представник заявника [PERSON] в судовому засіданні підтримала подану заяву в повному обсязі та просила суд таку задовольнити з мотивів, викладених у ній. Заінтересована особа - [PERSON] в судовому засіданні просив відмови в задоволенні заяви. Додатково ствердив, що дійсно між ним та заявницею на даний час шлюб розірвано. До останнього часу вони проживали разом у будинку, який на праві приватної власності належить заявниці, оскільки вона дійсно успадкувала його після смерті своєї матері. Однак наголосив, що ним у той будинок та територію було вкладено багато особистих коштів. Ствердив, що на даний час з колишньою дружиною помирився, конфлікт вичерпаний, не розуміє чому вона взагалі звернулася до суду. Щодо наявності іншого місця проживання, зазначив, що будинок його батьків малий по площі, він може проживати там лише у літній кухні, а будинок дружини великий. Конфлікти, які виникали провокувала саме дружина , яка має психічні проблеми. ІІІ. Процесуальні дії у справі Ухвалою судді від 20.05.2024 року відкрито провадження у даній справі та постановлено розгляд справи проводити за правилами окремого провадження. 22.05.2024 року розгляд справи відкладено за клопотанням заінтересованої особи на 23.05.2024 року. Відповідно до ч. 2 ст. 350-5 ЦПК України, суд розглядає справу про видачу обмежувального припису не пізніше 72 годин після надходження заяви, тобто 23.05.2024. ІV. Обставини справи, встановлені судом Судом встановлено, що заявник [PERSON] перебувала у шлюбі з [PERSON] , що підтверджується копією паспорта громадянина України заявника, а саме графою у документі «сімейний стан». Від шлюбу у сторін є троє дітей: [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . [PERSON] неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП та ч. 2 ст. 173-2 КУпАП, що підтверджується витягами з ЄДРСР (автентичність перевірено), а саме постановою Іваничівського районного суду від 15.09.2021 року, постановою Іваничівського районного суду від 27.04.2023 року, постановою Іваничівського районного суду від 23.11.2023 року, постановою Іваничівського районного суду від 11.04.2024 року. Також [PERSON] визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення за ч. 3 ст. 173-20 КУпАП та закрито провадження у справі у зв`язку з закінченням строків накладення адміністративного стягнення, що підтверджується постановою Нововолинського міського суду Волинської області від 22.01.2024 року. З вище вказаних постанов встановлено, що [PERSON] неодноразово перебуваючи в стані алкогольного сп"яніння вчиняв сварки, погрожував фізичною розправою дружині, ображав нецензурною лайкою, штовхав, агресивно себе поводив, вчиняв психологічний тиск на потерпілу, порушував терміновий заборонний припис. Відповідно до копії витягу з ЄРДР від 09.02.2024 року, відкрите кримінальне провадження за ст. 126-1 КК України за заявою [PERSON] відносно [PERSON] , а саме за те, що протягом тривалого часу [PERSON] систематично вчиняє відносно неї домашнє насильство психологічного характеру, що призводить до психологічних страждань та погіршення життя заявниці. На [PERSON] (кривдника) виносився терміновий заборонний припис від 02.03.2024 року строком на 3 (три) доби, щодо захисту постраждалої особи [PERSON] . V. Застосоване судом законодавство До спірних правовідносин, які виникли між сторонами, застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України (ЦПК України), Конституції України та Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 2 ст. 19 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку: 1) наказного провадження; 2) позовного провадження (загального або спрощеного); 3) окремого провадження. Відповідно до ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Пунктами 3, 14, 17 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи; Фізичне насильство - форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру. Відповідно до ст. 4 зазначеного вище Закону основними засадами запобігання та протидії домашньому насильству, є гарантування постраждалим особам безпеки та основоположних прав і свобод людини і громадянина, зокрема права на життя, свободу та особисту недоторканість, на повагу до приватного та сімейного життя, на справедливий суд, на правничу допомогу, з урахуванням практики Європейського суду з прав людини; належна увага до кожного факту домашнього насильства під час здійснення заходів у сфері запобігання та протидії домашньому насильству; врахування непропорційного впливу домашнього насильства на жінок і чоловіків, дітей та дорослих, дотримання принципу забезпечення рівних прав та можливостей жінок і чоловіків під час здійснення заходів у сфері запобігання та протидії домашньому насильству; визнання суспільної небезпеки домашнього насильства та забезпечення нетерпимого ставлення до будь-яких проявів домашнього насильства; повага та неупереджене і небайдуже ставлення до постраждалих осіб з боку суб`єктів, що здійснюють заходи у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, забезпечення пріоритетності прав, законних інтересів та безпеки постраждалих осіб під час здійснення заходів у сфері запобігання та протидії домашньому насильству; конфіденційність інформації про постраждалих осіб та осіб, які повідомили про вчинення домашнього насильства; добровільність отримання допомоги постраждалими особами, крім дітей та недієздатних осіб; врахування особливих потреб та інтересів постраждалих осіб, зокрема осіб з інвалідністю, вагітних жінок, дітей, недієздатних осіб, осіб похилого віку; ефективна взаємодія суб`єктів, що здійснюють заходи у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, з громадськими об`єднаннями, неурядовими організаціями, медіа та іншими заінтересованими особами. Частиною 1 ст. 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належать: терміновий заборонний припис стосовно кривдника; обмежувальний припис стосовно кривдника; взяття на профілактичний облік кривдника та проведення з ним профілактичної роботи; направлення кривдника на проходження програми для кривдників. В свою\~чергу ч.\~1\~-\~4\~ст.\~26\~цього Закону\~встановлено,\~що право\~звернутися до\~суду із\~заявою про\~видачу обмежувального\~припису стосовно\~кривдника мають: постраждала особа або її представник; у разі вчинення домашнього насильства стосовно дитини - батьки або інші законні представники дитини, родичі дитини (баба, дід, повнолітні брат, сестра), мачуха або вітчим дитини, а також орган опіки та піклування; у разі вчинення домашнього насильства стосовно недієздатної особи - опікун, орган опіки та піклування. Обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; обмеження спілкування з постраждалою дитиною; заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. Обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців. Відповідно до преамбули Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» його мета саме у запобіганні та протидії домашньому насильству. При цьому важливою є і встановлена послідовність двох зазначених завдань. Обмежувальний припис визначений у цьому законі як один з інструментів досягнення відповідних завдань. Метою реалізації обмежувального припису в межах ЦПК України є саме реалізація тимчасової перестороги, тимчасового заходу захисту на підставі оцінки ризиків здійснення домашнього насильства або його повторення. Це відповідає висновку, зробленому Верховним Судом у постанові від 05.09.2019 року у справі №756/3859/19. Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві. У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року в справі № 756/3859/19 (провадження № 61-11564св19) зроблено висновок, що враховуючи положення Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у Кодексі України про адміністративне правопорушення та Кримінальним кодексом України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях. Згідно з висновком Верховного Суду викладеного у постанові від 28 квітня 2020 року у справі №754/11171/19 (провадження № 61-21971 св 19) тимчасове обмеження права власності кривдника з метою забезпечення безпеки постраждалої особи при видачі обмежувального припису у порядку, визначеному Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», є легітимним заходом втручання у права та свободи особи. При вирішенні питання щодо застосування такого заходу суд на підставі установлених обставин справи та оцінки факторів небезпеки (ризиків) щодо вчинення домашнього насильства має оцінити пропорційність вручання у права і свободи особи враховуючи, що ці заходи пов`язані із протиправною поведінкою такої особи. Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Саме на захист людини, її життя і здоров`я, недоторканості та безпеки спрямоване обґрунтоване застосування обмежувального припису. Згідно з ч. 2 ст. 27 Конституції України кожен має право захищати своє життя і здоров`я, життя і здоров`я інших людей від протиправних посягань. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 21 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» постраждала особа має право на дієвий, ефективний та невідкладний захист в усіх випадках домашнього насильства, недопущення повторних випадків домашнього насильства. Стаття 3 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод закріплює одну з фундаментальних цінностей демократичного суспільства. Вона категорично забороняє без будь-яких винятків катування, нелюдське або таке, що принижує гідність, поводження та покарання без огляду на обставини чи поведінку потерпілого. Стаття 13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод гарантує існування у внутрішньому праві засобів, які надають можливість скористатися правами і свободами, закріпленими в Конвенції, незалежно від того, як вони подані в національній правовій системі. Згідно вимог ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Такі докази мають відповідати критеріям достатності, допустимості, належності і достовірності, визначених ст. 77-80 ЦПК України. Нормами ст. 81 ЦПК України, визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. VI. Висновки суду Обмежувальний припис стосовно кривдника - встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи. Строк дії обмежувального припису має бути пропорційним і достатнім та визначається судом із урахуванням оцінки ризиків. Тимчасові обмеження прав особи, що здійснює домашнє насильство, мають бути пропорційними меті застосування щодо неї обмежувального припису. Видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків. Оцінюючи вищенаведені докази, суд констатує, що заявник [PERSON] протягом тривалого часу зазнавала зі сторони заінтересованої особи систематичного домашнього насильства у формі психологічного та фізичного насильства, остання потребує захисту у порядку, передбаченому Законом, оскільки ігнорування заінтересованою особою застосованих працівниками поліції до нього заходів впливу, повторюваність вчинення ним протиправних дій щодо заявника, дають підстави вважати вірогідним продовження чи повторне вчинення у майбутньому кривдником [PERSON] до заявниці [PERSON] психологічного чи фізичного насильства та настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення. Верховний суд неодноразово зазначав, що притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення домашнього насильства може бути підставою для застосування заходів обмежувального припису. Враховуючи викладене, з метою запобігання і протидії фізичному та психологічному насильству, що має місце з боку заінтересованої особи по відношенню до заявника, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення вимог заявника, однак часткового. На думку суду видача обмежувального припису повинна забезпечити дієвий, ефективний та невідкладний захист заявника від домашнього насильства та буде сприяти недопущенню повторних випадків такого насильства, а інтереси жертви домашнього насильства у даній конкретній ситуації переважають над інтересами кривдника. Приймаючи рішення в частині заборони наближатися [PERSON] до заявника ближче ніж на 100 метрів, та заборони в будь-який спосіб контактувати з заявницею за місцем її проживання, суд враховує наступне. Верховний Суд у своїй постанові від 28.04.2020 у справі №754/11171/19 вказав, що тимчасове обмеження права власності кривдника з метою забезпечення безпеки постраждалої особи шляхом встановлення судом обмежувального припису у порядку, визначеному Законом № 2229-VIII, є легітимним заходом втручання у права та свободи особи. При вирішенні питання щодо застосуванні такого заходу суд на підставі установлених обставин справи та оцінки факторів небезпеки (ризиків) щодо вчинення домашнього насильства має оцінити пропорційність втручання у права і свободи особи враховуючи, що ці заходи пов`язані із протиправною поведінкою такої особи. Крім того, як свідчить практика Верховного Суду, при вирішенні питання щодо застосування такого заходу як позбавлення права на користування житлом, суд на підставі установлених обставин справи та оцінки факторів небезпеки (ризиків) щодо вчинення домашнього насильства має оцінити пропорційність втручання у права і свободи особи, враховуючи, що ці заходи пов`язані із протиправною поведінкою такої особи. Оцінюючи пропорційність втручання у право користування нерухомим майном [PERSON] , суд бере до уваги той факт, що насильство зі сторони [PERSON] мало систематичний характер, яке тривало протягом тривалого періоду, могло спричинити настання тяжких або особливо тяжких наслідків, вібувалося за місцем проживання заявниці, у будинку, що належить їй на праві приватної власності, що не заперечив заінтересована особа, ( який забезпечений житлом за місцем проживання своїх батьків), а тому такий захід є пропорційним легітимній меті втручання у право користування нерухомим майном. Враховуючи вищенаведені вимоги Закону та встановленні обставини справи, з урахуванням оцінки ризиків та з метою уникнення у майбутньому домашнього насильства у будь-якому прояві, захисту прав постраждалої [PERSON] , суд вважає за необхідне видати обмежувальний припис стосовно [PERSON] у вигляді заходів тимчасового обмеження йому прав, а саме: заборонити наближатися ближче ніж на 100 метрів до [PERSON] та її місця проживання, заборонити в будь-який спосіб контактувати з [PERSON] за місцем її проживання, заборонити вести листування, телефонні переговори із [PERSON] , контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб, в тому числі через її колег. При цьому, суд вважає, що обмежувальний припис терміном на 3 місяці є пропорційним та необхідним, у тому числі для запобігання подальшого розвитку конфлікту, захисту здоров`я заявника. Що стосується вимоги заявника: заборонити заінтересовані особі наближатися ближче ніж на 50 метрів до місця роботи [PERSON] , а саме КНП «Нововолинська центральна міська лікарня», суд наголошує, що в ході розгляду заяви не було встановлено, що неправомірні дії заінтересованої особи мали місце за місцем праці заявниці, що підтвердила її представник. Крім цього суд звертає увагу на передбачене ст. 69 Конституції України право особи на охорону здоров`я, медичну допомогу та медичне страхування. Враховуючи його положення та статус заінтересованої особи інвалід ІІ групи та твердження представника заявника, що конфліктів з [PERSON] на території медичного закладу де працює заявник не було, суд приходить до висновку, що у цій частині заяви слід відмовити. Суд зауважує, що обмежувальний припис є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію, направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки особи з огляду на наявність передбачених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» ризиків. Суд також зазначає, що вирішуючи питання про застосування обмежувального припису відповідно до Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», пріоритет надається безпеці постраждалої особи, а не праву власника особі, яка вчинила домашнє насильство. Суд зазначає, що Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» не вимагає надавати обґрунтування та перелік факторів, розглянутих у рамках оцінки ризиків, проте стандартом верховенства права є вмотивоване рішення суду. Метою використання інструментів оцінки ризиків є оцінювання летальності та серйозності домашнього насильства з метою запобігання подальшому насильству й керування ризиками. Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини сформовану у справі «Серявін та інші проти України» (заява N 4909/04), що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (п.58 рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 09.12.1994 року, серія A, №303-A, п.29). VII. Розподіл судових витрат між сторонами Судові витрати, пов`язані з розглядом даної справи, відповідно до ч. 3 ст. 350-5 ЦПК України, відносяться на рахунок держави. На підставі викладеного,

Outcome: partial