Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-20 00:00:00

що позивачка звернулась до суду із позовною заявою про визнання права власності на спадкове майно за законом. Позов обґрунтовує тим, що її батьки [PERSON] та [PERSON] проживали у будинковолодінні матері батька- [PERSON] . Відповідач по справі її рідна сестра. [INFO] помер їхній батько [PERSON] [INFO] померла їхня баба [PERSON] . Після смерті баби вона з відповідачкою вирішили, що спадщину баби прийматимуть окремо, відповідачка виявила бажання успадкувати її пай - земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, а вона будинковолодіння, в якому постійно проживала з бабою до дня її смерті. Рішенням Калуського міськрайонного суду від 24.12.2019 за [PERSON] визнано право власності на спадкове майно після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , на земельну ділянку /пай/. В даний час вона вирішила дооформити спадщину після смерті [PERSON] , і 11.03.2024 звернулась з усіма документами, які залишила їй баба на будинковолодіння по [ADDRESS] , до нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом. Проте нотаріусом була винесена 15.03.2024 постанова про відмову у вчиненні нотаріальних дій щодо видачі свідоцтва на спадщину за законом, оскільки в документації на будинковолодіння по [ADDRESS] , відсутнє право власності. Згідно постанови про відмову у вчинені нотаріальних дій від 15.03.2024 № 158/02-31 їй рекомендовано звернутися до суду з цього приводу. Ухвалою Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 23.04.2024 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження. Представник позивачки адвокат Кобзан Р.М. у підготовче засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи у його відсутності, позов підтримує повністю. Відповідачка у підготовче засідання не з`явилась, подала заяву про визнання позову, справу просить розглянути у її відсутності. Відповідно до частини першої статті 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється (ч.2 ст.247 ЦПК України). Згідно із ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Суд, дослідивши наявні в матеріалах докази, приходить до таких висновків. Як видно із свідоцтва про народження від 18.04.1972 серія [NUMBER] , [INFO] народилась [PERSON] , батьками якої записано: батько - [PERSON] , мати - [PERSON] . Після реєстрації шлюбу із [PERSON] , [PERSON] присвоєно прізвище « [PERSON] », що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу від 13.06.1993 № 272575. Із свідоцтва про народження від 05.02.1964 № [NUMBER] слідує, що [PERSON] народилась [INFO] . Її батьками записано: батько - [PERSON] , мати - [PERSON] . Після одруження їй присвоєно прізвище « [PERSON] », що підтверджується свідоцтвом про одруження від 03.07.1985 № [NUMBER] . [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть від 18.10.2019 № [NUMBER] . Із свідоцтва про народження, яке видано 21.02.1958 № 315725 вбачається, що матір`ю [PERSON] записана [PERSON] [INFO] померла [PERSON] , підтвердженням чого є свідоцтво про смерть від 21.03.2002 № 119092. Рішенням Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 24.12.2019 у справі № 345/5114/19 встановлено, що [PERSON] та [PERSON] - одна і та сама особа. Відповідно до ч. 5 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. Таким чином судом встановлено, що сторони у справі є внуками [PERSON] . На час відкриття спадщини після смерті [PERSON] , спадкові відносини були врегульовані відповідними нормами ЦК УРСР. Так, статтею 525 ЦК УРСР передбачалось, що часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день, зазначений в статті 21 цього Кодексу. Спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця, а також діти померлого, зачаті при його житті і народженні після його смерті (стаття 526 ЦК УРСР). Згідно статті 529 ЦК УРСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Онуки і правнуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з їх батьків, хто був би спадкоємцем; вони успадковують порівну в тій частці, яка належала б при спадкоємстві за законом їх померлому родителю. У частині першій та другій статті 549 ЦК УРСР передбачено, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. У постанові Верховного Суду України від 18 грудня 2013 року у справі № 6-138цс13 зроблено висновок, що відносини спадкування регулюються нормами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 01 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати (строк на прийняття якої закінчився до 01 січня 2004 року) або якщо вона була прийнята хоча б одним із спадкоємців, до таких спадкових відносин застосовуються норми ЦК УРСР. Велика Палата Верховного Суду в постанові від 06 лютого 2019 року у справі № 145/797/15-ц вказала, що у разі відкриття спадщини до 01 січня 2004 року застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК УРСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК України і строк на її прийняття не закінчився до 01 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом. Постановою від 15.03.2024 № 158/02-31 приватного нотаріуса Калуського районного нотаріального округу Лесюка П.В. про відмову у вчиненні нотаріальної дії, відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] на житловий будинок [ADDRESS] . Причину відмови у видачі свідоцтва пр. право на спадщину обґрунтовано відсутністю документів про право власності на житловий будинок [ADDRESS] . Як слідує з довідки від 06.03.2024 № 295, яку видано виконкомом Войнилівської селищної ради, за [PERSON] , яка померла [INFO] , значиться житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] . Відсутня первинна реєстрація права власності на житловий будинок. Цією довідкою також підтверджується, що позивачка проживає у спірному житловому будинку, а отже вступила у володіння спадковим майном. З технічного паспорта видно, що житловий будинок збудовано у 1961 році, а господарські будівлі і споруди - до 1984 року. Відповідно до статті 31 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" для проведення державної реєстрації прав власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, що були закінчені будівництвом до 05 серпня 1992 року та розташовані на територіях сільських, селищних, міських рад, якими відповідно до законодавства здійснювалося ведення погосподарського обліку, і щодо зазначених об`єктів нерухомості раніше не проводилася державна реєстрація прав власності, подаються: 1) виписка із погосподарської книги, надана виконавчим органом сільської ради (якщо такий орган не створений - сільським головою), селищної, міської ради або відповідною архівною установою; 2) документ, що посвідчує речове право на земельну ділянку під таким об`єктом, крім випадку, коли таке речове право зареєстровано в Державному реєстрі прав. Для здійснення державної реєстрації прав власності на зазначені об`єкти документом, що посвідчує речові права на земельну ділянку під таким об`єктом, може також вважатися рішення відповідної ради про передачу (надання) земельної ділянки в користування або власність. Для проведення державної реєстрації прав власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, що були закінчені будівництвом до 05 серпня 1992 року та розташовані на територіях сільських, селищних, міських рад, якими відповідно до законодавства здійснювалося ведення погосподарського обліку, проведення технічної інвентаризації щодо зазначених об`єктів нерухомості є необов`язковим. Таким чином, будинки, які були збудовані до 1992 року, не потребували введення до експлуатації, при набутті права власності на такі об`єкти. Зазначене узгоджується із правовими висновками Верховного Суду, викладеними у постановах: від 26 лютого 2020 року у справі № 607/16873/18, провадження № 61-12451св19; від 15 жовтня 2020 року у справі № 623/214/17, провадження № 61-1978св20. Встановивши, що відповідно до приписів статей 525, 529 ЦК УРСР позивачка належить до спадкоємців за законом після смерті [PERSON] , спадкодавцю належав житловий будинок, суд вважає, що позов підлягає до задоволення. Суд не здійснює розподіл судових витрат, оскільки позивачкою не заявлено відповідного клопотання.

Outcome: approved