Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-21 00:00:00

У березні 2024 року представник заявника адвокат Слободянюк І.В. звернувся до суду із заявою про встановлення юридичного факту та просив встановити факт, який має юридичну силу, а саме, що заявником є [PERSON] , [INFO] , місце народження місто Горлівка Донецької області. Заява обґрунтована тим, що [PERSON] народився [INFO] у м. Горлівка Донецької області, громадянин України. До повноліття проживав у м. Горлівка Донецької області, батько [PERSON] помер у 1995 році у м. Горлівка, мати [PERSON] померла [INFO] у м. Горлівка Донецької області. Інших близьких родичів не має, не одружений. Паспорт громадянина України [PERSON] отримав у Калінінському районі м. Горлівка Донецької області у 2006 році. На даний час м. Горлівка Донецької області тимчасово окуповане. У листопаді 2009 року був засуджений Калінінським районним судом м. Горлівка Донецької області до позбавлення волі, звільнився 29 травня 2021 року. Під час відбування покарання [INFO] померла його мама [PERSON] . Після звільнення постійного місця проживання не мав, останнє місце реєстрації [ADDRESS] , однак за місцем реєстрації не проживав, тимчасово проживав та працював у м. Київ. У 2017 році під час перебування в місті Києві втратив паспорт та до 2020 року проживав без паспорта. 28 січня 2021 року вироком Подільського районного суду м. Київ [PERSON] засуджено до 4 років позбавлення волі, покарання відбуває у Державній установі «Старобабанська виправна колонія № 92». Перебуваючи в місцях позбавлення волі, звертався із заявою про отримання паспорта громадянина України. Також адвокат звернувся до Уманського районного відділу управління державної міграційної служби із заявою про отримання паспорта громадянина України, однак після проведення перевірки по ідентифікації особи, у видачі паспорта громадянина України [PERSON] відмовлено, так як з баз даних Реєстру та картотек неможливо підтвердити надану ним інформацію та ідентифікувати його особу. Причиною відсутності можливості отримання підтвердження його особи є той факт, що він народився, проживав та отримав паспорт громадянина України, а також відбував покарання в містах, які на даний час тимчасово окуповані, і там відсутні державні органи України, які б могли підтвердити його особу. Картотека паспортного столу залишилася в м. Горлівка Донецької області. Після затримання в грудні 2020 року працівниками поліції його особа була встановлена і підтверджена вироком Подільського районного суду м. Київ від 28 січня 2021 року. В матеріалах особової справи засудженого знаходиться свідоцтво про народження [PERSON] та ксерокопія його загубленого паспорта, однак вказаних документів виявилось недостатньо для ідентифікації його особи, оригінали документів, які б підтверджували отримання ним паспорта раніше, залишилися в тимчасово окупованому м. Горлівка Донецької області. На даний час тільки рішення суду може підтвердити його особу. У судове засідання представник заявника [PERSON] адвокат Слободянюк І.В. не з`явився, письмово подав заяву від 22.05.2024, в якій просив справу розглядати без участі заявника [PERSON] та його представника. Вказав, що заявлені вимоги підтримують у повному обсязі та просять їх задовольнити. Представник заінтересованої особи Уманського районного відділу Управління державної міграційної служби України в Черкаській області у судове засідання не з`явився, письмово подав заяву, в якій просив розгляд справи проводити у його відсутність. Зазначив, що заявлені вимоги визнають та не заперечують щодо їх задоволення. Відповідно до ч. 2 ст. 211 ЦПК України судове засідання проведено у відсутності сторін, на підставі наявних у суду матеріалів та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає положенням ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заяву належить задовольнити з таких підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. У статті 3 Конституції України закріплено принцип, за яким права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави, яка відповідає перед людиною за свою діяльність. В Україні визнається і діє принцип верховенства права; права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними; громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом, що прямо передбачено у частині першій статті 8, статті 21, частині першій статті 24 Конституції України. Відповідно до частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Згідно з пунктом 5 частини другої статті 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Із копії повторного свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 04.02.2023 Уманським відділом державної реєстрації актів цивільного стану в Уманському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ), вбачається, що [PERSON] народився [INFO] у м. Горлівка Микитівського району Донецької області, батьками вказані: батько - [PERSON] , мати - [PERSON] . Вироком Подільського районного суду міста Києва від 28.01.2021 [PERSON] засуджено за ч. 2 ст. 186 КК України до 4 років позбавлення волі. У вироці вказано, що [PERSON] уродженець м. Горлівка Донецької області, громадянин України. У копії паспорта громадянина України [PERSON] , [INFO] , вказано місце народження - м. Горлівка Донецької області. Частиною першою статті 315 ЦПК України регламентовано розгляд справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Це можуть бути справи про встановлення фактів: родинних відносин між фізичними особами; перебування фізичної особи на утриманні; каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру. Відповідно до частини другої статті 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Надання адміністративної послуги з оформлення паспорта громадянина України регламентовано Законом України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус», Законом України «Про громадянство України». Згідно з підпунктом «а» пункту 1 частини першої статті 13 Закону України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус» паспорт громадянина України відноситься до документів, що посвідчують особу та підтверджують громадянство України, і оформлення яких передбачається цим Законом із застосуванням засобів Єдиного державного демографічного реєстру. Частиною першою статті 4 вказаного Закону передбачено, що Єдиний державний демографічний реєстр ведеться з метою ідентифікації особи для оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсними та знищення передбачених цим Законом документів. Єдиний державний демографічний реєстр у межах, визначених законодавством про свободу пересування та вільний вибір місця проживання, використовується також для обліку інформації про реєстрацію місця проживання чи місця перебування. Відповідно до пункту 6 частини першої статті 3 зазначеного Закону ідентифікація особи - встановлення особи шляхом порівняння наданих даних (параметрів), у тому числі біометричних, з наявною інформацією про особу в реєстрах, картотеках, базах даних тощо. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 2 Закону України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус» розпорядник Реєстру - центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сферах міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів. Пунктом 1 Положення про Державну міграційну службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 серпня 2014 року № 360, визначено, що Державна міграційна служба України є центральним органом виконавчої влади, який реалізує державну політику у сферах міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів. Постановою Кабінету Міністрів України від 25 березня 2015 року № 302 затверджено Порядок оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України (далі - Порядок № 302). У пунктах 38-40 Порядку № 302 передбачено, що після прийняття до розгляду заяви-анкети та доданих до неї документів працівник територіального підрозділу Державної міграційної служби України здійснює заходи з ідентифікації особи, на ім`я якої оформляється паспорт. Ідентифікація особи здійснюється на підставі даних, отриманих з баз даних Реєстру. Ідентифікація особи, на ім`я якої оформляється паспорт і стосовно якої відсутня інформація в базах даних Реєстру, здійснюється відповідно до наявних державних та єдиних реєстрів, інших інформаційних баз, що перебувають у власності держави або підприємств, установ та організацій. У виключних випадках за результатами перевірок, за якими особу не ідентифіковано, проводиться процедура встановлення особи (пункт 43 Порядку № 302). Зокрема, цим пунктом встановлено, що у разі неподання особою, яка досягла 18-річного віку, документів з фотокартками проводиться процедура встановлення особи шляхом надсилання запитів щодо перевірки документів та інформації, зазначеної заявником у письмовому зверненні, зокрема до Міністерства внутрішніх справ, Національної поліції, Міністерства юстиції України, органів Державної фіскальної служби, навчальних закладів, військових частин, військових комісаріатів, установ виконання покарань, для отримання інформації з наявних державних та єдиних реєстрів, інших інформаційних баз, що перебувають у власності держави або підприємств, установ та організацій, у тому числі фотокартки особи, яка дасть змогу ідентифікувати особу. В процесі перевірки береться до уваги вся інформація, яку повідомив заявник. Одночасно проводиться перевірка за даними обліку територіальних органів та територіальних підрозділів Державної міграційної служби. Перевірка стосовно осіб, які проживають на тимчасово окупованій території України проводиться, зокрема, за даними Державного реєстру виборців шляхом надсилання запитів до відповідних відділів ведення Державного реєстру виборців. Крім того, у виключних випадках за відсутності фотокартки особи та за результатами перевірок, за якими особу не ідентифіковано, з метою встановлення особи проводиться опитування родичів, сусідів, які були зазначені у письмовому зверненні. За результатами їх свідчень складається акт встановлення особи за формою, встановленою МВС. Строк проведення процедури встановлення особи не повинен перевищувати двох місяців. Згідно з частиною першою статті 10 Закону України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус» у разі неможливості встановити особу розпорядником реєстру особа встановлюється за рішенням суду про встановлення факту, що має юридичне значення, для видачі документів, що посвідчують особу та підтверджують громадянство України. До завершення процедури встановлення особи державною міграційною службою України та (або) прийняття відповідного рішення суду, документи, що посвідчують особу та підтверджують громадянство України, не видаються. Враховуючи вищевикладені норми законодавства, заявник має право на встановлення відповідного факту, що має юридичне значення у порядку, визначеному частиною першою статті 10 Закону України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус». Вказаний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 02.09.2020 у справі № 366/474/19 та постанові Верховного Суду від 22.11.2022 у справі № 755/16248/18. У розумінні частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод право кожного на судовий розгляд справи означає право кожної особи на звернення до суду та право на те, що її справа буде розглянута і вирішена судом. Водночас, особі, яка звернулася до суду за захистом свого права, повинна бути забезпечена можливість реалізувати вказані вище права без будь-яких перепон чи ускладнень. Здатність особи безперешкодно отримати судовий захист визначає зміст права на доступ до суду (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії»). Отже, необхідною умовою забезпечення доступу заявника в цій справі до правосуддя є надання судом оцінки доводам його заяви. З аналізу норм вищевказаного законодавства України вбачається, що у разі, якщо Державна міграційна служба України не змогла встановити особу заявника після проведення процедури ідентифікації, то встановлення такого факту проводиться у судовому порядку. Як встановлено судом, єдиною підставою для відмови у поновленні паспорта заявника стало не підтвердження його особи. Суд вважає, що в матеріалах справи наявні докази, що підтверджують юридичний факт, а саме - в судовому засіданні з досліджуваних письмових документів установлено, що заявник дійсно - [PERSON] , громадянин України, [INFO] . Враховуючи, що інший спосіб захисту у заявника відсутній, а також беручи до уваги, що представник заінтересованої особи не заперечував проти задоволення заяви [PERSON] , суд дійшов висновку, що заяву належить задовольнити.

Outcome: approved