Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-23 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з вказаною заявою, в якій просить стягнути з Державного підприємства «Добропіллявугілля видобуток» грошову суму у розмірі 180000,00 гривень в порядку відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я при виконанні трудових обов`язків. \~ \~ \~ \~Позовні вимоги обґрунтовані наступним. Позивач [PERSON] протягом тривалого часу працював на підприємствах вугільної промисловості. Загальний стаж складає 16 років 03 місяці 12 днів, з них 13 років 11 місяців 07 днів в умовах впливу несприятливих виробничих факторів. З відповідачем Державним підприємством «Добропіллявугілля видобуток» перебував у трудових відносинах в період часу з 03.08.2009 року по 17.12.2022 року, в останній час прохідником 5 розряду з повним робочим днем на підземних роботах, звільнений у зв`язку з невідповідністю працівника займаній посаді або виконуваній роботі внаслідок стану здоров`я за п. 2 ст. 40 КЗпП України. Робота на підприємстві є небезпечною та шкідливою для здоров`я, оскільки це постійний контакт із шкідливими речовинами, пилом та контрастними температурами. Здійснення такої трудової діяльності створює підвищену вірогідність спричинення шкоди здоров`ю працівника із-за неможливості підвищеного контролю людини за вказаними умовами і чинниками. Час роботи на підприємстві став причиною виникнення та розвитку у [PERSON] професійного захворювання та складено акт за формою П-4, затверджений начальником Східного міжрегіонального управління Державної служби України з питань праці від 21.03.2023 року, яким встановлено, що хронічна радикулопатія L5, S1 праворуч в стадії затихаючого загострення з помірними статико динамічними порушеннями, м`язево тонічним та больовим синдромами. Хронічна двобічна сенсоневральна приглухуватість з легким ступенем зниження слуху (ІІ ст.) за кваліфікацією [PERSON] та [PERSON] ). Хронічний бронхіт ІІ ст., фаза затихаючого загострення, прикореневий та базальний пневмофіброз, ЛН І-ІІ ст. захворювання професійні, встановлені вперше та виникли у [PERSON] у зв`язку з недосконалістю технологічного процесу (зокрема, через виділення значних концентрацій пилу, переважно фіброгенної дії) працею в умовах впливу пилу, переважно фіброгенної дії, концентрація якого перевищувала ГДК. 30.03.2023 року у зв`язку із професійним захворюваннями, позивачу було первинно, встановлено третя група інвалідності за професійним захворюванням та втрата працездатностів розмірі 65% за сукупністю захворювань: 30% - по хронічній радикулопатії 25% по первинному хронічному бронхіту, 10% - по хронічній сенсоневральній приглухуватості, строком до 01.04.2026 року. Позивач зазначає, що на теперішній час він відчуває себе втраченою для суспільства та родини людиною, його фізичний та моральний стан не дозволяє відчути себе повноцінним. З моменту отримання хронічного професійного захворювання, він постійно відчуває фізичні страждання та біль, обґрунтовані важкістю самопочуття та особливостями лікування. Окрім того, внаслідок отриманих хронічних професійних захворювань, що супроводжується значною втратою працездатності у відносно молодому віці, систематичною необхідністю отримання медичної допомоги, він постійно відчуває психологічний дискомфорт, порушення душевної рівноваги, вираженої у почуттях розпачу, тривоги, дратівливості, у почуттях страху, поганому сні на фоні сильних больових відчуттів. Все це постійно і негативно позначалося і позначається сьогодні на душевному та фізичному станах. На даний час його самопочуття не поліпшується, негативні зміни у його житті є незворотними, усвідомлення чого, завдає йому душевного болю та страждань. Саме за встановленням відсоткового ступеню втрати професійної працездатності, [PERSON] просить стягнути Державного підприємства «Добропіллявугілля видобуток» моральну шкоду. Моральна шкода полягає в тому, що позивач втратив значний ступінь професійної працездатності, має серйозні порушення здоров`я із стійкими розладами функцій організму, обумовленими наслідками професійного захворювання, все це призвело до порушення звичного способу його життя і потребує від позивача додаткових зусиль для організації, неможливості продовження активного особистого життя, порушення нормальних життєвих зв`язків; змінити підземні умови праці на поверхневі, що позначилося на його доходах. Внаслідок вказаного, позивач відчуває суттєві незручності, свою неповноцінність, постійне хвилювання, емоційна напруга призводить до погіршення стосунків в родині та з оточуючими. Позивач зобов`язаний піклуватися про свою родину, але стан здоров`я, його фізичний стан, обмежують ці його можливості, бо під час загострення хвороб, він сам потребує піклування з боку своїх близьких. Заподіяну моральну шкоду позивач оцінює у 180 000,00 грн. Оцінюючи моральну шкоду в зазначену суму, він виходить з тривалості та глибини моральних та фізичних страждань, тяжкості захворювань, і безлічі негативних наслідків для нього, які виникли внаслідок отримання професійних захворювань, а також незворотності значного погіршення стану здоров`я(а. с. 1-3). Ухвалою суду від 10.11.2023 року за позовною заявою [PERSON] до Державного підприємства «Добропіллявугілля видобуток» порушено справу за правилами спрощеного позовного провадження, між сторонами виникли матеріально-правові і процесуально-правові наслідки такого рішення. Розгляд справи призначено в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін, що узгоджується з ч. 4 ст. 19, ст. 274 ЦПК України (а.с. 29). Представником Державного підприємства «Добропіллявугілля видобуток» Стогнієм Я. В. (діючого на підставі довіреності) 07.05.2024 року на позовну заяву [PERSON] , в супереч порядку ст. 278 ЦПК України, подано пояснення, а не відзив, але в судовому засіданні представник підтвердив викладені в них заперечення проти позову та пояснив, що вважає позовні вимоги необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав. Позивачем зазначено, що саме протиправними діями відповідача йому спричинено моральні страждання, пов`язані та подальшим захворюванням, яке є прямим наслідком важких та непереборних умов праці на підприємстві. При цьому позивачем не зазначено які саме дії відповідача завдали йому моральні страждання (у висновку МСЕК не встановлено факту шкоди). Крім того, як вбачається з матеріалів справи акту розслідування причин виникнення хронічного захворювання (отруєння) від 23.03.2023 року та трудової книжки, позивач працював на підприємстві відповідача з 26.01.2021 року по 17.12.2022 року. За період праці позивач використав 54 календарних дні щорічної відпустки, 177 дні знаходився на лікарняному, 42 дні був у прогулі. Фактична кількість спусків до шахти за період з 26.01.2021 року по 17.12.2022 року становить 196 днів. Тобто, його безпосередня відсутність на робочому місці склала 5 місяців 27 днів. Не зрозумілою для відповідача стала вимога про відшкодування моральної шкоди лише з Державного підприємства «Добропіллявугілля видобуток» і не пред`явлення вимог до попереднього роботодавця ТОВ «ДТЕК Добропіллявугілля», на якому останній працював всі попередні роки свого трудового стажу та на якому у позивача фактично розпочався розвиток професійного захворювання у відповідності до довідки МСЕК. Також не пред`явлення вимог до лікувального закладу, який несвоєчасно включає хворих до диспансерної групи нагляду. Крім того, позивач не надав достовірну інформацію про динаміку захворювань, не вживав заходів щодо лікування захворювань на ранніх стадіях, не звертався до лікувальних закладів щодо лікування, усунення захворювань. Динаміка захворювань не спостерігалася. За результатами проведених щорічних медичних оглядів за період своєї роботи з 2021 року по 2022 року визнавався придатним до роботи в підземних умовах. За припущенням представника відповідача, позивач отримав професійні захворювання на іншому підприємстві вугільної промисловості, а ніж Державному підприємстві «Добропіллявугілля видобуток»». Позивач вважає, що відповідач не створив безпечні та нешкідливі умови праці на його робочому місці, чим заподіяв шкоду його здоров`ю, але, хронічна хвороба у позивача має довготривалий процес. Тобто, на думку представника відповідача, хронічна хвороба розвивалася на протязі всього періоду його роботи на іншому підприємстві вугільної промисловості на якому позивач працював увесь свій трудовий стаж. Тільки під час роботи на ТОВ «Шахтобудівельна компанія» позивач виявив у себе цілу низку професійних захворювань. Зазначене, на думку відповідача, свідчить про недбале ставлення до свого здоров`я та суто матеріальний інтерес до вирішення цієї справи. Дані позивача є несумісними із наступним намаганням звинуватити підприємство відповідача у виникненні професійних захворювань, адже якби позивач діяв добросовісно та повідомив відповідача про наявність в нього хронічних захворювань, до роботи він би не допускався. За таких обставин, позовні вимоги позивача в сумі 180000 гривень безпідставно завищені, не відповідають критеріям розумності і справедливості та строку роботи на підприємстві відповідача. Позивачем не надано висновків медичних установ про встановлення факту завдання позивачу моральної шкодита саме ступеню заподіяння моральної шкоди; не надано належного обґрунтування позовних вимог; розрахунку визначеної моральної шкоди, а також вичерпного переліку доказів на підтвердження наявності вини відповідача, обставини обґрунтування своїх вимог (а.с. 41) Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, надіслав на адресу суду письмове клопотання про розгляд справи в його відсутності, але за участю його представника адвоката Конюшенко І. Д. при чому позовні вимоги підтримані, інших доказів на обґрунтування заявлених вимог позивач не надав (а. с. 25) Представник позивача адвокат Конюшенко І. Д. (діюча на підставі договору від 25.09.2023 року) в судовому засіданні підтримала заявлені позивачем вимоги, просила їх задовольнити та додатково пояснила про те, що позивач весь свій трудовий стаж, починаючи з 03.08.2009 року до 17.12.2022 року працював на одному підприємстві. Жодного разу він не змінював ні місце роботи, ні підприємство. Перехід підприємства до державної форми власності (в кінцевому варіанті) на його трудовій діяльності жодним чином не відобразилася. Тому, професійне захворювання, яке йому було встановлене в передбачений законом порядок, він отримав виключно на підприємстві відповідача і з якого бажає отримати відшкодування у заявленому розмірі. Вважає достатніми надані суду докази, що свідчать про наявність та тривалість захворювань у позивача, а також ті обставини на які вплинуло його захворювання. Такими є, як медичні документи так і відомості про склад сім`ї, яка відчуває на собі обмеження повноцінного сімейного життя у зв`язку з захворюванням позивача. Представник відповідача, Державного підприємства «Добропіллявугілля видобуток» Стогній Я. В. (уповноважений довіреністю) в судовому засіданні просив відмовити в задоволенні позовних вимог [PERSON] в повному обсязі з підстав, викладених у поясненні, долученому до матеріалів справи, а також через занадто завищені позовні вимоги до підприємства відповідача, враховуючи не тривалий стаж роботи на підприємстві. Суд, повно і всебічно з`ясувавши обставини, на які посилались сторони, як на підставу своїх вимог, дослідивши докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, - приходить до наступних висновків. В судовому засіданні встановлено такі фактичні обставини та відповідні правовідносини. В відзиві представника відповідача зазначені помилкові твердження щодо стажу роботи позивача на інших підприємствах вугільної промисловості, які спростовуються дослідженою в судовому засіданні трудовою книжкою позивача [PERSON] , в якій наявні наступні записи: Державне підприємство «Добропіллявугілля видобуток»: - 03.08.2009 року прийнятий гірником підземним 2 розряду зповним робочим днем в шахті; - 13.04.2010 року переведений прохідником підземним 5 розряду з повним робочим днем в шахті; - 01.11.2011 року на базі відокремленого підрозділу шахта «Добропільська» створено і розпочато роботу виробничого структурного підрозділу ТОВ «ДТЕК Добропіллявугілля» Шахта «Добропільська». Дія трудового договору продовжена відповідно до ст. 36 КЗпП України; - 25.01.2021 року звільнено за переведенням до Державного підприємства «Добропіллявугілля видобуток»; - 26.01.2021 року прийнятий за переведенням прохідником підземним 5 розряду з повним робочим днем в шахті; - 17.12.2022 року звільнений за станом здоров`я згідно п. 2 ст. 40 КЗпП України (у зв`язку з невідповідністю працівника займаній посаді або виконуваній роботі внаслідок стану здоров`я) (а. с. 78) Крім того, судом встановлено, що згідно Єдиного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань, підприємство ТОВ «ДТЕК Добропіллявугілля» перебуває у стані припинення з 30.11.2022 року (а. с. 52-56), а підприємство відповідача - Державне підприємство «Добропіллявугілля видобуток» зареєстроване 02.11.2020 року (а. с. 57-61) Таким чином, судом встановлено, що загальний стаж роботи позивача розпочався з 03.08.2009 року та завершився 17.12.2022 року за станом здоров`я. Тобто, всупереч доводам відповідача про загальний стаж роботи позивача на іншому підприємстві вугільної промисловості. Саме на підприємстві відповідача, комісією під час проведення розслідування не було встановлено наявність шкідливих факторів виробництва середовища і трудового процесу. \~ \~ \~ \~Під час виконання трудових обов`язків позивач отримав професійні захворювання. Відповідно до Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання за Формою П-4, складеного 23.03.2023 року у [PERSON] були встановлені професійні захворювання за наступними діагнозами: хронічна радикулопатія L5, S1 праворуч в стадії затихаючого загострення з помірними статико динамічними порушеннями, м`язево тонічним та больовим синдромами. Хронічна двобічна сенсоневральна приглухуватість з легким ступенем зниження слуху (ІІ ст.) за кваліфікацією [PERSON] та [PERSON] ). Хронічний бронхіт ІІ ст., фаза затихаючого загострення, прикореневий та базальний пневмофіброз, ЛН І-ІІ ст., які виникли за обставин у зв`язку з працею в умовах впливу пилу, переважно фіброгенної дії, концентрація якого перевищувала ГДК. (а.с.9-12). Крім того, із витягу із амбулаторної карти позивача вбачається, що [PERSON] з 2017 року періодично перебував як на амбулаторному, так і на стаціонарному лікуванні в терапевтичному та неврологічному відділеннях: - з 10.03.2017 року по 24.03.2017 року з діагнозом: ГРЗ з явищем трахеіту; - з 04.09.2017 року по 18.09.2017 року з діагнозом: гостра правобічна люмбоішалгія; - 11.12.2017 року Консультація сурдолога з діагнозом: хронічна двобічна сенсоневральна приглухуватість 2 ст.; - з 05.03.2018 року по 23.03.2018 року з діагнозом: гострий обструктивний бронхіт 1 ст., дифузний пневмосклероз. ЛН 1 ст.; - з 06.08.2018 року по 23.08.2018 року з діагнозом: хронічна правобічна люмбоішалгія; - з 04.03.2019 року по 14.03.2019 року з діагнозом: хронічний бронхіт 2 ст. фаза затихаючого загострення, дифузний пневмосклероз. ЛН 1-2 ст.; - з 15.03.2019 року по 25.03.2019 року з діагнозом: хронічний бронхіт 2 ст. фаза загострення, дифузний пневмосклероз. ЛН 1-2 ст. - з 16.09.2019 року по 03.10.2019 року з діагнозом: гострий попереково крижовий радикуліт, з вираженим больовим м`язево тонічним корінцевим синдромом; - 16.12.2019року - Консультація сурдолога з діагнозом: хронічна двобічна сенсоневральна приглухуватість 2 ст.; - з 15.05.2020 року по 29.05.2020 року з діагнозом: хронічний бронхіт 2 ст. фаза загострення, дифузний пневмосклероз. ЛН 1-2 ст.; - з 01.10.2020 року по 20.10.2020 року з діагнозом: хронічний попереково крижовий радикуліт з вираженим больовим м`язево тонічним корінцевим синдромом, стадія загострення, вираженим порушенням статико динамічної функції хребта; - з 05.04.2021 року по 26.04.2021 року з діагнозом: хронічний бронхіт 2 ст. фаза загострення, дифузний пневмосклероз. ЛН 1-2 ст. Пневмоконіоз?; - з 08.10.2021 року по 27.10.2021 року з діагнозом: хронічний попереково крижовий радикуліт з вираженим больовим м`язево тонічним корінцевим синдромом, стадія загострення; - з 08.04.2022 року по 26.04.2022 року з діагнозом: хронічний бронхіт 2 ст. фаза загострення, дифузний пневмосклероз, ЛН 1-2 ст. Пневмоконіоз?; - з 15.07.2022 року по 04.08.2022 року з діагнозом: хронічний попереково крижовий радикуліт з вираженим больовим м`язево тонічним корінцевим синдромом, стадія загострення; - з 05.08.2022 року по 15.08.2022 року з діагнозом: хронічний вертероброгенний попереково крижовий радикуліт з вираженим больовим м`язево тонічним корінцевим синдромом, стадія тривалого загострення; - з 18.08.2022 року по 06.09.2022 року з діагнозом: хронічний бронхіт 2 ст. фаза загострення, дифузний пневмосклероз. ЛН 1-2 ст. Пневмоконіоз?; - 13.12.2022 року консультація сурдолога з діагнозом: хронічна двобічна сенсоневральна приглухуватість 3 ст.; - з 03.01.2023 року по 16.01.2023 року з діагнозом: хронічний бронхіт 2 ст. фаза загострення, дифузний пневмосклероз. ЛН 1-2 ст. Пневмоконіоз?; - з 18.01.2023 року по 02.02.2023 року з діагнозом: хронічний попереково крижовий радикуліт з вираженим больовим м`язево тонічним корінцевим синдромом, стадія загострення (а. с.14- 25); -в Державній Установі «Інститут Медицини праці імені Ю. І. Кундієва Національної академії медичних наук України» з 06.02.2023 року по 16.02.2023 року з діагнозом: хронічна радикулопатія L5, S1 ліворуч в стадії затихаючого загострення з помірними статико динамічними порушеннями, м`язево тонічним та больовим синдромами захворювання професійне, встановлене вперше. Хронічна двобічна сенсоневральна приглухуватість з легким ступенем зниження слуху (ІІ ст.) за кваліфікацією [PERSON] та [PERSON] ), хронічний бронхіт ІІ ст., фаза затихаючого загострення, прикореневий та базальний пневмофіброз, ЛН І-ІІ ст. захворювання професійні, встановлені вперше (а. с. 17) \~ \~ \~ \~За результатами засідання лікарсько-експертної комісії центральної лікарсько експертної комісії (ЦЛЕК) Державної Установи «Інститут Медицини праці імені Ю. І. Кундієва Національної академії медичних наук України» від 08.02.2023 року № 5/77 про наявність хронічного професійного характеру захворювання у [PERSON] : захворювання професійні, встановлені вперше. Підґрунтям для визначення професійної категорії захворювань явились: дані клініко функціональних обстежень, динаміка захворювань, їх розвиток в період роботи; інформація про умови праці, представлена в санітарно гігієнічній інформаційній довідці від 29.12.2022 року, згідно якої хворий підлягав дії несприятливих виробничих факторів (фізичне навантаження, робоча поза, нахили тулуба), параметри яких перевищують допустимі величини, пилу, концентрації якого перевищують ГДК, шуму, рівень якого перевищує ГДР; профмаршрут на підприємстві відповідача. (а. с. 18). Згідно довідки до акту огляду від 30.03.2023 року 12ААВ №216556 про наявність професійного захворювання та висновки про умови праці позивачу протипоказана важка фізична праця, вимушене положення тулуба, підземні та шкідливі умови праці (а. с. 13 звор.). За результатами засідання лікарсько-експертної комісії центральної лікарсько експертної комісії серії 12 ААА №120336 від 30.03.2023 року у позивача вперше було встановлено професійне захворювання 65% за сукупністю захворювань, із них: 30% - хронічна радикулопатія, 25% - хронічний бронхіт, 10% - хронічна сенсоневральна приглухуватість, втрати професійної працездатності, третю групу інвалідності з 30.03.2023 року по 01.04.2026 року визначена потреба у медикаментозному лікуванні - за наслідками професійного захворювання; санаторно курортне лікування хронічної радикулопатії ( а. с. 13). Згідно п. 7 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» професійне захворювання - захворювання, що виникло внаслідок професійної діяльності застрахованого та зумовлюється виключно або переважно впливом шкідливих речовин і певних видів робіт та інших факторів, пов`язаних з роботою. На підставі зазначених доказів позивач [PERSON] ґрунтує заявлені вимоги про відшкодування моральної шкоди, пов`язаної з розвитком професійного захворювання, що є прямим наслідком шкідливих та небезпечних умов праці на підприємстві. Статті 12, 81 ЦПК України передбачають обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом надано оцінку поданих [PERSON] доказів і прийнято висновок про слушність аргументів, наведених в позовній заяві, наявності правових підстав для стягнення моральної шкоди та дійшов висновку про часткове задоволення заявлених вимог з огляду на наступні норми права. Згідно з нормами Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю, а утвердження і забезпечення прав і свобод людини головним обов`язком держави (стаття 3 Конституції України). Статтею 46 Конституції України закріплено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та інших випадках, передбачених законом. Згідно із статтею 4\~Закону України\~«Про охорону\~праці» державна політика в галузі охорони праці базується, зокрема на принципах пріоритету життя і здоров`я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці; соціального захисту працівників, повного відшкодування шкоди особам, які потерпіли від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань. Відповідно до частин 1, 3статті 13\~Закону України\~«Про охорону\~праці» роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог. Так, відповідно до частин 1 4 статті 153\~КЗпП України на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці. Забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Умови праці на робочому місці, безпека технологічних процесів, машин, механізмів, устаткування та інших засобів виробництва, стан засобів колективного та індивідуального захисту, що використовуються працівником, а також санітарно-побутові умови повинні відповідати вимогам нормативних актів про охорону праці. Власник або уповноважений ним орган повинен впроваджувати сучасні засоби техніки безпеки, які запобігають виробничому травматизмові, і забезпечувати санітарно-гігієнічні умови, що запобігають виникненню професійних захворювань працівників. Відповідно до статті 173\~КЗпП України шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку. Частиною 1 статті 237-1\~КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання. Водночас, пунктом 13 постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України від\~31\~березня 1995\~року №\~4\~«Про судову\~практику в\~справах про\~відшкодування моральної\~(немайнової)\~шкоди» роз`яснено, що відповідно до статті 237-1\~КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема: виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків, чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. При заподіянні особі моральної шкоди, обов`язок по її відшкодуванню покладається на винних осіб незалежно від того, чи була заподіяна потерпілому майнова шкода та чи відшкодована вона. Як вбачається з Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння) від 21.03.2023 року, причиною виникнення професійних захворювань позивача є недосконалість технологічного процесу (зокрема, через виділення значних концентрацій пилу, переважно фібро генної дії), виконував роботу в умовах впливу пилу, переважно фіброгенної дії, концентрація якого перевищувала ГДК. Отже, роботодавець ДП «Допропіллявугілля - видобуток», під час роботи позивача на підприємстві, допустив перевищення гранично допустимого рівня концентрації небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища, що є порушенням ст.\~153\~КЗпП України та ст. 13 Закону України «Про охорону праці». Судом встановлено, що наявне порушення ДП «Допропіллявугілля - видобуток» норм трудового законодавства, що призвело до виникнення у позивача професійних захворювань, а тому саме на роботодавця покладається обов`язок з відшкодування завданої моральної шкоди. Посилання представника відповідача у своїх поясненнях на те, що позивач добровільно працював тривалий час у шкідливих умовах праці та саме його дії стали причиною професійного захворювання безпідставні та суперечать вищевикладеному, оскільки згідно Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння) від 21.03.2023 року причиною професійного захворювання позивача є недосконалість технологічного процесу (зокрема, через виділення значних концентрацій пилу, переважно фібро генної дії), виконував роботу в умовах впливу пилу, переважно фіброгенної дії, концентрація якого перевищувала ГДК. При цьому, добровільність виконання позивачем робіт у шкідливих умовах праці, не знімають з відповідача обов`язку виконати вимоги частини 2 статті 153КЗпП України та статті 13\~Закону України\~«Про охорону\~праці» й нести відповідальність за їх невиконання у вставленому законом порядку, у зв`язку із чим, доводи представника відповідача в цій частині не приймає. Судом встановлено, що позивачу була заподіяна моральна шкода, так як порушено та порушуються його нормальні життєві зв`язки, він позбавлений можливості реалізовувати свої звички та бажання, оскільки постійно виникають складнощі у зв`язку з загальною слабкістю, втомою, болями. Позивач не може повернутися до повноцінного способу життя, відчуває фізичні страждання, фізичну біль, обумовлену важкістю самопочуття та особливостями лікування, психологічний дискомфорт, порушення душевної рівноваги, вираженої у почуттях розпачу, тривоги, дратівливості, у почуттях страху, поганому сні на фоні сильних больових відчуттів. Все це постійно і негативно позначається на його душевному та фізичному стані. Тривалий процес лікування захворювання, пов`язаного з виробництвом, позбавляє позивача можливості вести повноцінний спосіб життя. В періоди погіршення його стану здоров`я дружині доводиться піклуватися про нього і брати на себе всі домашні обов`язки. Крім того, його мати, яка є інвалідом 2 групи за онкологічним захворюванням, не може виконувати ніякі види роботи, а позивач єдиний, хто повинен їй допомагати, але це ускладнюється через його хворобливий стан. Щодо посилання відповідача в поясненнях на те, що причиною отримання професійних захворювань позивачем є його робота на іншому підприємстві протягом тривалого часу, а на підприємстві відповідача лише з 26.01.2021 року по 17.12.2022 року із яких він був відсутній на робочому місці 5 місяців 27 днів, то суд зазначає наступне. Як вбачається з Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння) від 21.03.2023 року загальний стаж роботи позивача складає 16 років 03 місяці 12 днів, за професією 12 років 08 місяців 03 дні, з яких позивач пропрацював на підприємстві відповідача 13 років 11 місяців 07 днів (в умовах впливу шкідливих факторів). Крім того, згідно копії трудової книжки [PERSON] , останній не звільнявся з підприємства ТОВ «ДТЕК Добропіллявугілля» Шахта «Добропільська». Дія трудового договору продовжена відповідно до ст. 36 КЗпП України, а 25.01.2021 року був звільнений за переведенням до Державного підприємства «Добропіллявугілля видобуток». Тобто, позивач залишався працювати на одному підприємстві форма власності якого змінювалася, але він продовжував виконувати небезпечну для свого здоров`я роботу. Отже, суд, враховуючи всі вищенаведені докази, дійшов висновку про необхідність відшкодування моральної шкоди з відповідача на користь позивача, який визначається виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, відповідно до п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31 березня 1995 року, яким передбачено, що розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховано характер отриманих позивачем професійних захворювань, стаж роботи позивача в умовах впливу шкідливих факторів на підприємстві відповідача, відсоток втрати ним професійної працездатності у розмірі 65%, визнання його особою з інвалідністю третьої групи, стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану та можливість такого відновлення, враховуючи встановлення ступеню втрати професійної працездатності та групи інвалідності на певний період, але з подальшим переглядом. Суд, на підставі медичних документів про лікування позивача у зв`язку з отриманими професійними захворюваннями, дійшов висновку, що позивачу була заподіяна моральна шкода, так як порушено та порушуються його нормальні життєві зв`язки, він позбавлений можливості реалізовувати свої звички та бажання. Лікарями виявлений відсутній стабілізаційний процес у його здоров`ї, що підтверджується випискою із амбулаторної карти та виписним епікризом Державної Установи «Інститут Медицини праці імені Ю. І. Кундієва Національної академії медичних наук України» які міститься в матеріалах справи. Зазначений висновок суду ґрунтується на вимогах діючого законодавства, обставинах справи та узгоджується з роз`ясненнями, наданими Пленумом Верховного Суду України в пункті 13 Постанови «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4. У зв`язку з вищевикладеним, суд не бере до уваги доводи представника відповідача про необґрунтованість визначеного позивачем розміру моральної шкоди. Відповідно до частини 4 статті 263\~ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. 05 грудня 2018 року Велика Палата Верховного у справі № 210/5258/16-ц (провадження № 14-463цс18) прийняла постанову, у якій зробила правовий висновок про те, що «у справах щодо відшкодування моральної шкоди, завданої у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, суди, встановивши факт завдання моральної шкоди, повинні особливо ретельно підійти до того, аби присуджена ними сума відшкодування була домірною цій шкоді. Сума відшкодування моральної шкоди має бути аргументованою судом з урахуванням, зокрема, визначених у частині 3статті 23\~ЦК України критеріїв і тоді, коли таке відшкодування присуджується у сумі суттєво меншій, аніж та, яку просив позивач. При цьому, суд констатував у цій справі, що характер отриманого позивачем професійного захворювання, що спричинили часткову втрату ним професійної працездатності, звільнення з роботи через виявлену невідповідність працівника займаній посаді або виконуваній роботі за станом здоров`я, визнання позивача особою з інвалідністю 3 групи на строк до 01.04.2026 року, неможливість відновлення попереднього фізичного стану, тяжкість і незворотність змін у буденному житті, необхідність щорічної реабілітації, надають йому право на відшкодування моральної шкоди у розмірі 105\~000 гривень. Слід зауважити, що право на відшкодування з урахуванням практики Європейського суду з прав людини повинно носити ефективний характер, і має на меті не тільки покриття шкоди завданої потерпілій стороні, а також є засобом попередження з боку відповідача вчинення порушень прав, отже має бути відчутним не тільки для позивача, але й для відповідача, що спонукало б відповідача вживати заходів щодо зміни практики нехтування положеннями законодавства. Отже, з урахуванням того, що позивачу встановлено стійку втрату професійної працездатності у розмірі 65% та визнано особою з інвалідністю третьої групи, що безумовно тягне за собою зміни у буденному житті позивача, суд дійшов висновку, що саме такий розмір відшкодування моральної шкоди в сумі 105\~000 гривень є достатнім, не є завищеним та відповідає судовій практиці Великої Палати Верховного Суду при розгляді справи з аналогічними правовідносинами, в розумінні виваженості та справедливості. За таких обставин, суд дійшла висновку, що моральну шкоду позивачу завдано порушенням його законних прав на безпечні і нешкідливі умови праці Державним підприємством «Добропіллявугілля видобуток», а тому обов`язок з відшкодування завданої моральної шкоди необхідно покласти саме на Державне підприємства «Добропіллявугілля видобуток». Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року). Згідно із статтею 81\~ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками процесу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Оскільки позивачем надано суду належні, допустимі та достовірні докази на підтвердження обставин, на які він посилався, як на підставу своїх вимог, тому суд ґрунтує своє рішення саме на цих доказах. Разом з тим, суд дійшовши висновку про те, що з відповідача необхідно стягнути на користь позивача 105 000 гривень, в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я, зазначає, що з цієї суми не може бути утримано обов`язкові платежі (податки і збори). Відповідно до пункту «а» підпункту 164.2.14 пункту 164.2 статті 164ПК України зі змінами, внесеними згідно із Законом України від 16 січня 2020 року № 466 ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо вдосконалення адміністрування податків, усунення технічних та логічних неузгодженостей у податковому законодавстві», який набрав чинності 23.05.2020 року, до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід у вигляді неустойки (штрафів, пені), відшкодування матеріальної або немайнової (моральної) шкоди, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди, а також шкоди життю та здоров`ю, а також відшкодувань моральної шкоди в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, або в розмірі, визначеному законом. Тобто, чинним податковим законодавством передбачено, що суми відшкодування немайнової (моральної) шкоди, стягнуті на підставі судового рішення, включаються до оподаткованого доходу платника податку, відповідно підлягають оподаткування, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику внаслідок заподіяння йому шкоди життю та здоров`ю. Аналогічний правовий висновок викладено й у постанові Верховного Суду від 21 червня 2022 року у справі № 599/645/21. Як вбачається з матеріалів справи, в даному випадку мова йде про суми відшкодування збитків, завданих платнику податків внаслідок заподіяння йому шкоди життю та здоров`ю, отже вищевказані зміни не поширюються на оподаткування сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику внаслідок заподіяння йому шкоди життю та здоров`ю. Суд, в зв`язку з вищевикладеним, в рішенні вважає необхідним зазначити, що розмір присудженої моральної шкоди в сумі 105 000,00 гривень підлягає стягненню з Державного підприємства «Добропіллявугілля видобуток» без урахування утримання обов`язкових податків і зборів. Згідно п. 2 ч. 5 ст. 265 ЦПК України резолютивна частина рішення суду повинна містити висновок суду про розподіл судових витрат. Розподіл судових витрат між сторонами відбувається за правилами статті 141 ЦПК України. Так, позивач [PERSON] , в порядку п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», звільнений від сплати судових витрат, тому передбачений п. п. 2 п. 1 ч. 2 ст. 4 вказаного закону розмір мита підлягає стягненню в дохід держави з Державного підприємства «Добропіллявугілля видобуток» (розмір визначено з урахуванням дати подачі позову до суду). Вимоги в цій частині задоволено частково на суму 105 000 гривень, тобто на 58,3% від заявленої суми (180 000 гривень), тому судовий збір підлягає відшкодуванню з відповідача на користь держави в сумі 626,27 гривень. Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до\~ст. 1167 ЦК України, ст. ст.153,\~237-1 КЗпП України,

Outcome: partial