Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-22 00:00:00

Представник заявника, адвокат Неклеса М.М., звернувся до Центрально-Міського районного суду Кривого Рогу Дніпропетровської області з заявою, в порядку окремого провадження, про встановлення факту перебування на утриманні заявника [PERSON] неповнолітньої дитини, обґрунтовуючи її тим, що заявник зареєстрував шлюб з [PERSON] . Заявник та [PERSON] мають спільних дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Від першого шлюбу з [PERSON] [PERSON] має дитину - [PERSON] [INFO] . [PERSON] та [PERSON] мають посвідчення батьків багатодітної сім`ї. Троє дітей повністю перебувають на їх утриманні, батьки приймають активну участь у вихованні та матеріальному забезпеченню дітей всім необхідним для повноцінного дитинства. [PERSON] був офіційно працевлаштований у [PERSON] , ЗАТ в Литовської Республіці, всі накопичення йдуть на утримання сім`ї. Згідно з характеристикою з навчального закладу [PERSON] має добрий загальний розвиток, скромний, товариський, врівноважений; батьки приділяють належну увагу вихованню сина, в родині панує гарна психологічна атмосфера. [PERSON] (біологічний батько [PERSON] ) участі у вихованні дитини не приймає взагалі, про це свідчать: довідка з навчального закладу дитини та довідка з Фортечного відділу державної виконавчої служби про наявність заборгованості зі сплати аліментів. [PERSON] у зв`язку з хворобою сина [PERSON] не має можливості працювати. З огляду на такі обставини заявник звернувся до суду з вказаною заявою. Заявник під час розгляду справи заявлені вимоги підтримав та просив їх задовольнити, одночасно з цим пояснив, що біологічний батько дитини ухиляється від обов`язку утримувати свою дитину, належну увагу їй не приділяє, встановлення даного факту необхідне заявнику для подальшого звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав. Дитина сама хоче відмовитися від батька, проте органи опіки та піклування перешкоджають зібрати необхідні документи для цього. Крім цього, наявність позитивного рішення та встановлення даного факту після пред`явлення його у ТЦК та СП є підставою для надання заявнику відстрочки від призову на військову службу. Представник заявника, адвокат Артеменко С.Ю., заяву підтримав та просив задовольнити. Заінтересована особа [PERSON] також наполягала на задоволенні заяви. Представник виконкому Центрально-Міської районної у місті ради надала заяву про розгляд справи за відсутності представника виконкому та служби у справах дітей. Заінтересована особа [PERSON] до суду не з`явився, причини неявки не повідомив, проте його представник, адвокат Вишня Г.П., проти задоволення заяви заперечувала та вказувала, що доводи заявника вводять суд в оману, оскільки біологічний батько дитини спілкується з дитиною та сплачує на її користь аліменти. Вважає, що у даному випадку існує спір про право та вказану заяву слід залишити без розгляду. Водночас, представник заявника, адвокат Неклеса М.М., надав до суду письмові заперечення на заяву про залишення без розгляду, зазначивши що підстави для цього відсутні. Дослідивши матеріали справи, надавши відповідну правову оцінку зібраним у матеріалах справи доказам, суд приходить до таких висновків. Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визнається право людини на доступ до правосуддя, а ст. 13, - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Згідно з п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до приписів пункту 2 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд, розглядає справи про встановлення факту перебування фізичної особи на утриманні. Згідно з ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до ст. 319 ЦПК України у рішенні суду повинно бути зазначено відомості про факт, встановлений судом, мету його встановлення, а також докази, на підставі яких суд установив цей факт. Рішення суду про встановлення факту, який підлягає реєстрації в органах державної реєстрації актів цивільного стану або нотаріальному посвідченню, не замінює собою документів, що видаються цими органами, а є тільки підставою для одержання зазначених документів. Відповідно з п. 1 Постанови Пленуму Верховного суду України від 31 березня 1995 року №5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Правовідносини «утримання дітей», є предметом регулювання Сімейного кодексу України. Статтею ст. 51 Конституції України гарантовано, а ст. 180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Тобто, Закон покладає на батьків обов`язок щодо надання утримання своїм неповнолітнім дітям, тобто дітям, які не досягли 18 років. Обов`язок батьків утримувати своїх дітей виникає з моменту їх народження та зберігається до досягнення дітьми повноліття. Обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька, причому, обов`язком особистим, індивідуальним, а не солідарним. Батьки зобов`язані утримувати свою дитину незалежно від того, одружені вони чи ні, або чи розірвано їх шлюб. Обов`язок по утриманню зберігається також і у випадку позбавлення батьківських прав батьків (ч. 2 ст. 166 СК). У випадку невиконання батьками обов`язку утримувати неповнолітню дитину добровільно, аліменти можуть стягуватися за рішенням суду. При злісному ухиленні батьків від сплати аліментів вони підлягають притягненню до кримінальної відповідальності, відповідно до ст.164 КК України. Визнання батьків або одного із них недієздатними не припиняє їх обов`язку утримувати свою неповнолітню дитину. Водночас, смерть матері або батька чи оголошення їх померлими припиняє їх обов`язок по утриманню дитини. До спадкоємців померлих батьків обов`язок по утриманню дитини не переходить. Отже, аналізуючи викладене, суд доходить висновку, що у батьків дитини зберігається обов`язок утримання своєї дитини з моменту її народження до досягнення нею повноліття, при чому такий обов`язок не залежить від наявності зареєстрованого шлюбу між батьками, факту позбавлення батьківських прав, визнання батьків недієздатними, тощо, а припиняється лише фактом смерті батьків. Відповідно до ст. 3 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 (яка була ратифікована Постановою Верховної Ради України №789-XII від 27 лютого 1991 року і набула чинності для України 27 вересня 1991 року), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Частинами 1 та 2 ст. 27 вказаної Конвенції визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст. 268 СК України мачуха, вітчим зобов`язані утримувати малолітніх, неповнолітніх падчерку, пасинка, які з ними проживають, якщо у них немає матері, батька, діда, баби, повнолітніх братів та сестер або ці особи з поважних причин не можуть надавати їм належного утримання, за умови, що мачуха, вітчим можуть надавати матеріальну допомогу. Отже вітчим має обов`язок утримувати своїх падчерку та пасинків, прямо передбачений законом, лише за сукупності таких обставин: - такі діти не мають матері, батька, діда, баби, повнолітніх братів та сестер, або ж ці особи з поважних причин не можуть надавати їм належного утримання; - вітчим може надавати матеріальну допомогу. Матеріалами справи встановлено, що заявник [PERSON] перебуває у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 03.08.2021. (а.с. 19 зворот) Від шлюбу заявник та [PERSON] мають спільних дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвами про народження дітей серії [NUMBER] від 14.07.2017 та серії [NUMBER] від 14.07.2017 відповідно. (а.с. 20) Крім цього, [PERSON] має дитину - [PERSON] [INFO] , батьком якого у свідоцтві про народження вказано [PERSON] . (свідоцтво про народження серії [NUMBER] від 30.11.2009) Заявник [PERSON] та [PERSON] мають посвідчення батьків багатодітної сім`ї серії [NUMBER] від 18.11.2021. (а.с. 17-18) Згідно з випискою до медичної карти амбулаторного хворого від 01.03.2024 вбачається, що [PERSON] , [INFO] , хворіє, а саме ( дитина знаходиться під диспансерним наглядом у сімейнго лікаря, гематолога, кардіолога, ЛОР У 2021 році проводилась планова операція з приводу видалення аденоїдів, у 2022 році видалено мигдалини. Дитини часто хворіє на ГРВІ, скаржиться на закладеність носу, знижений апетит, біль у гомілках. Шкіра та видимі слизові - блідо-рожеві. Дихання везикулярне, хрипів не має. Тони приглушені, рівні. Живіт м`який, безболісний.(а.с. 21) Як вбачається з акта ТОВ «Сітісервіс-КР» від 19.01.2024 [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS] з 2016 року та по теперішній час без реєстрації. (а.с. 22) Згідно з характеристиками з навчальних закладів Криворізький ліцей «Кредо» КМР та Криворізька гімназія №60 КМР [PERSON] має добрий загальний розвиток, скромний, товариський, врівноважений; батьки приділяють належну увагу вихованню сина, в родині панує гарна психологічна атмосфера. (а.с. 22-23) Згідно з довідкою Фортечного відділу ДВС у м. Кропивницькому №23028/30.19-29 від 04.03.2024 вбачається, що з [PERSON] на користь [PERSON] сплачуються аліменти на утримання сина - [PERSON] , [INFO] у розмір 1/4 частини всіх видів заробітку (доходів), щомісяця починаючи з 18.03.2016 і до досягнення дитиною повноліття. (а.с. 23 зворот) Відповідно до розрахунків заборгованості, станом 01.02.2024 заборгованість по аліментам складає 17155,50 грн. (а.с. 24-25) Згідно з довідкою з Пенсійного фонду України вбачається, що [PERSON] з 2011 по 2020 роки отримувала соціальні виплати. (а.с. 25-26) Згідно з Звітів про нараховану та виплачену заробітну плату та інші виплати слідує, що [PERSON] у період з 2022 по 2023 роки був офіційно працевлаштований у [PERSON] , ЗАТ в Литовської Республіці та отримав заробітну плату у розмірі 40283,40 Євро. (а.с. 26-28) Згідно з розрахунком заборгованості станом 01.01.2024 заборгованість по аліментам у [PERSON] відсутня. (а.с. 126) Отже, судом встановлено що заявник [PERSON] являється вітчимом [PERSON] , [INFO] Вітчим - це чоловік (нерідний батько) рідної матері дитини, з яким мати й дитина постійно проживають однією сім`єю. Вітчим має особливий правовий статус, що істотно відрізняється від статусу батька, усиновлювача, опікуна та піклувальника, характеризується мінімально необхідним набором прав та обов`язків щодо пасинка, падчерки. Як було зазначено вище, сімейне законодавство передбачає права та обов`язки щодо утримання вітчимом падчерки, пасинка (ст. 268 Сімейного кодексу України). Матеріали справи свідчать про те, що пасинок заявника [PERSON] має рідного батька - [PERSON] . Доказів, які б вказували на те, що біологічний батько пасинка заявника не виконує свій обов`язок щодо утримання своєї дитини, матеріали справи не містять, заборгованість по аліментам станом на дату розгляду справи відсутня. Окрім цього, суд зазначає, що у матеріалах справи відсутні також будь-які дані щодо відсутності у неповнолітнього [PERSON] рідних діда та баби, або ж неможливості належного утримання ними дитини. За таких підстав, суд приходить до висновку, що у матеріалах справи відсутні докази, якими підтверджується обов`язок заявника утримувати неповнолітнього [PERSON] в силу ст. 268 СК України. Водночас, матеріали справи також не містять і доказів, якими би підтверджувалось фактичне утримання заявником вищезазначених дітей. Так, надана до суду довідка про зареєстроване місце проживання разом з матір`ю дітей та акт управляючої житловим будинком організації (ТОВ «Сітісервіс-КР») підтверджує лише факт спільного проживання заявника з дружиною та дітьми, проте такі документи не свідчать про утримання заявником зазначених осіб. Посвідчення багатодітної родини, видане подружжю Карпенків на підставі ст. 1 Закону України «Про охорону дитинства», відповідно до якого багатодітна сім`я - сім`я, в якій подружжя (чоловік та жінка) перебуває у зареєстрованому шлюбі, разом проживає та виховує трьох і більше дітей, у тому числі кожного з подружжя, або один батько (одна мати), який (яка) проживає разом з трьома і більше дітьми та самостійно їх виховує. Аналіз зазначеної норми закону свідчить про те, що у розумінні такого закону для отримання статусу багатодітної сім`ї необхідно здійснювати виховання трьох і більше дітей, а не їх утримання, що вочевидь не є тотожними поняттями. Що стосується долучених до матеріалів справи Звітів про нараховану та виплачену заробітну плату за останнім місцем роботи заявника, то з цих документів вбачається, що заявник отримував заробітну плату за період з 2022 по 2023 року у різних розмірах, однак, доказів, які б підтверджували, що ці кошти були витрачені саме на утримання неповнолітніх дітей, окрім пояснень самого заявника, які не є достатнім та належним доказом даного факту, матеріали справи не містять. При цьому, з виписки з Пенсійного фонду України встановлено, що дружині заявника також надходять виплати із соціального фонду на утримання дітей. Таким чином, [PERSON] реалізовує своє право на державну допомогу, відмова у виплаті якої не підтверджена судом. Будь-яких інших належних, допустимих та достатніх доказів, які б свідчили про перебування на утриманні заявника неповнолітнього [PERSON] , матеріали справи не містять. Таким чином, суд оцінюючи надані заявником докази з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність цих доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин справи, вважає недоведеним факт перебування неповнолітнього [PERSON] на утриманні заявника - [PERSON] . З огляду на викладене, подана до суду заява про встановлення факту, що має юридичне значення, є не обґрунтованою і такою, що не підлягає задоволенню. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд враховує ч. 7 ст. 294 ЦПК України, п. 51 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №10 від 17.10.2014 «Про застосування судами законодавства про судові витрати в цивільних справах», у зв`язку з чим понесені заявником судові витрати у справі відшкодуванню не підлягають. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed