Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-22 00:00:00

20.03.2024 р. Позивач звернулася до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача на її користь компенсацію за невикористані відпустки в розмірі 98367 грн. 50 коп. за період 2018- 2022 роки. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що з 01.09.2018 по 30.08.2023 позивач перебувала у трудових відносинах з відповідачем на посаді артиста балету 1 категорії на підставі контракту від 29.08.2018 та наказу №111-ос від 04.06.2021 про продовження дії контракту на попередніх умовах з 20.07.2021року по 19.07.2014 року. Дію контракту від 29.08.2018 року було продовжено з 20.07.2021 по 19.07.2024 на підставі додаткової угоди від 18.05.2021. Наказом відповідача від 06.05.2022 №2-од відповідно до статті 113 Кодексу законів про працю України, Постанови Кабінету Міністрів України від 07 березня 2022 року№221, Про деякі питання оплати праці працівників державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, що фінансуються або дотуються з бюджету, в умовах воєнного стану» у зв`язку з відсутністю організаційних та технічних умов для працівників КЗ «ДАОДТ (м. Маріуполь)», з 06.05.2022 було оголошено простій (не з вини працівників) на період воєнного або надзвичайного стану, та протягом 10 днів після припинення чи скасування відповідного стану. Наказом відповідача №3-ок від 01.06.2022 відповідно до ст. 13 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» дію трудових відносин між позивачем та відповідачем було призупинено з 01.06.2022 до відновлення можливості виконувати посадові обов`язки в повному обсязі або до завершення воєнного стану в Україні. Наказом відповідача від 29.08.2023 р. № 158-к позивачку було звільнено із займаної посади з 30.08.2023 р. за згодою сторін. Проте, при звільненні відповідач не провів з позивачкою розрахунок за всі дні невикористаних відпусток. Так, як одинока мати, позивачка виховувала сина [PERSON] [INFO] , та мала право на щорічну додаткову оплачувану відпустку тривалістю 10 календарних днів. З моменту народження другої дитини - [PERSON] [INFO] , позивачка мала право на додаткову щорічну оплачувану відпустку тривалістю 17 календарних днів. На день звільнення позивачка мала такі дні невикористаних відпусток: за 2018 р. - соціальна відпустка 10 днів, за 2019 р. - соціальна відпустка - 10 днів, за 2020 р. - соціальна відпустка 17 днів та щорічна відпустка 31 день, за 2021 р. - соціальна відпустка 17 днів, за 2022 р. - соціальна відпустка 17 днів та щорічна відпустка 23 дні, а всього 125 днів невикористаних відпусток. 11.07.2023 р. Оболонським районним судом м. Києва ухвалено рішення, про стягнення з відповідача заборгованості із заробітної плати. Вказаним рішенням встановлено, що з 01.03.2022 по 05.05.2022 за два місяці заробітна плата позивача становила 51 151,25 грн. Згідно з розрахунком позивача, середньоденний заробіток - 786,94 грн., отже заборгованість за 125 днів невикористаної відпустки - 98367,50 грн. Ухвалою судді Оболонського районного суду м. Києва від 26.03.2024 відкрито провадження у справі, постановлено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження, з повідомленням сторін. Також вказаною ухвалою відповідачу встановлено п`ятнадцятиденний строк для подання відзиву на позовну заяву з моменту отримання ухвали суду. Позивач в судове засідання не з`явилася, від представника [PERSON] надійшла заява про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує. Відповідач у судове засідання уповноваженого представника не направив, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений, що підтверджено довідкою про доставку судових документів за електронною адресою відповідача, а також до його електронного кабінету 01.04.2024 року, про причини неявки не повідомив, відзиву не надав. На підставі частин 6, 8 ст. 128 ЦПК України, суд вважає відповідача належним чином повідомленим про розгляд справи. На підставі ст. 280 ЦПК України, суд вважає можливим ухвалити заочне рішення та розглянути справу за наявними матеріалами. Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані суду докази, виходячи з їх належності, допустимості, достовірності та достатності, суд приходить до висновку про задоволення позову з огляду на таке. Згідно ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Стаття 13 ЦПК України встановлює, що суд розглядає справи на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 43 Конституції України встановлено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується; кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом; право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Частиною першою статті 1 Закону України «Про оплату праці» та частиною першою статті 94 КЗпП України встановлено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Частиною третьою статті 15 Закону України «Про оплату праці» передбачено, що оплата праці працівників підприємства здійснюється в першочерговому порядку. Всі інші платежі здійснюються підприємством після виконання зобов`язань щодо оплати праці. Аналогічне положення закріплено в частині п`ятій статті 97 КЗпП України. Відповідно до ст. 116 КЗпП, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати. У разі спору про розмір сум, нарахованих працівникові при звільненні, роботодавець у будь-якому разі повинен у визначений цією статтею строк виплатити не оспорювану ним суму. Згідно із статтею 19 Закону України «Про відпустки», одному з батьків, які мають двох або більше дітей віком до 15 років, або дитину з інвалідністю, або які усиновили дитину, матері (батьку) особи з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи, одинокій матері, батьку дитини або особи з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи, який виховує їх без матері (у тому числі у разі тривалого перебування матері в лікувальному закладі), а також особі, яка взяла під опіку дитину або особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи, чи одному із прийомних батьків надається щорічно додаткова оплачувана відпустка тривалістю 10 календарних днів без урахування святкових і неробочих днів (стаття 73 Кодексу законів про працю України). За наявності декількох підстав для надання цієї відпустки її загальна тривалість не може перевищувати 17 календарних днів. Судом встановлено, що 29 серпня 2018 року між [PERSON] та генеральним директором КЗ «ДАОДТ (м. Маріуполь)» укладено контракт з професійними творчими працівниками (художнім та артистичним персоналом) державних та комунальних закладів культури. Зазначеним контрактом [PERSON] призначається на посаду артиста балету 1 категорії в КЗ «ДАОДТ». Пунктами 3, 4 розділу ІV Контракту передбачено, що працівнику надається згідно із законодавством щорічна оплачувана відпустка тривалістю 24 календарних днів. Працівнику надаються додаткова оплачувана відпустка тривалістю 7 календарних днів за фактично відпрацьований час. Додатковою угодою до контракту від 29 серпня 2018 року продовжено дію контракту від 29.08.2018 року на попередніх умовах з 20 липня 2021 року по 19 липня 2024 року. Відповідно до Індивідуальних відомостей про застраховану особу з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування останніми двома календарними місяцями роботи, за які отримала виплати від відповідача, що передували березню-травню 2022, є листопад та грудень 2021. При цьому сума заробітної плати для нарахування пенсії становить 19304,89 грн. та 27583,53 грн. відповідно. Позивачка є матір`ю двох дітей: [PERSON] [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Відповідно до заочного рішення Жовтневого районного суду міста Маріуполя від 18.03.2011 р., шлюб між [PERSON] та [PERSON] - розірвано, прізвище позивачки після розірвання шлюбу - « [PERSON] ». Згідно з довідками ОСББ від 06.12.2018 р., 07.06.2019 р., 01.12.2020 р., 08.12.2021 р., 22.02.2022 р., [PERSON] проживала разом з сином [PERSON] , батько [PERSON] з дитиною не проживає, участі в житті дитини не приймає. Згідно з наказом № 158-к від 29.08.2023 р., позивачка була звільнена з роботи з 30.08.2023 року за угодою сторін. Рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 11.07.2023 р. вирішено стягнути з відповідача на користь позивачки заборгованість із невиплаченої заробітної плати з 01.03.2022 по 05.05.2022 (за два місяці і чотири дні) в розмірі 51 151,25 грн. Згідно з копією особової картки працівника на [PERSON] , за 2018-2019 роки позивачці надана основна і додаткова відпустки 31 день, за 2020-2021 роки - основна і додаткова відпустки - 31 день. Позивачкою розраховано, що на день звільнення позивачка мала такі дні невикористаних відпусток: за 2018 р. - соціальна відпустка 10 днів, за 2019 р. - соціальна відпустка - 10 днів, за 2020 р. - соціальна відпустка 17 днів та щорічна відпустка 31 день, за 2021 р. - соціальна відпустка 17 днів, за 2022 р. - соціальна відпустка 17 днів та щорічна відпустка 23 дні, а всього 125 днів невикористаних відпусток. Середньоденний заробіток розрахований позивачкою в розмірі 786,94 грн., сума заборгованості за невикористані дні щорічних відпусток - 786,94 грн. х 125 днів = 98367,50 грн. Заперечень або доказів на спростування позовних вимог, заявлених розрахунків, відповідач суду не надав. На підставі ст. 141 ЦПК України, оскільки позивачка звільнена від сплати судового збору, суму 1211,20 грн. слід стягнути з відповідача на користь держави. На підставі викладеного та

Outcome: approved