Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-22 00:00:00

Підстави заявлених позовних вимог. [PERSON] звернулась з позовом до Головного управління національної поліції в Одеській області, третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Гребенюк Ірина Миколаївна про скасування арешту, накладеного постановою про накладення арешту на майно від 20.09.2000 року Суворовським РУ УМВС України в Одеській області на квартиру за адресою: [ADDRESS] , архівна заборона 1194-2000 від 22.09.2000 р., реєстраційний номер обтяження 7089392., оскільки обвинувачений [PERSON] (батько позивача) помер [INFO] , а наявність арешту перешкоджає позивачу отримати свідоцтво про право на спадщину. В позовних вимогах позивачка посилається на те, що [PERSON] , звернулась із заявою про прийняття спадщини після смерті свого батька, [PERSON] [INFO] , який помер [INFO] , Витяг про реєстрацію в Спадковому реєстрі від 28.04.2021 року, виданий Приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Гребенюк І.М.. В склад спадкового майна, яке належало її батькові [PERSON] , в тому числі, входить квартира за адресою: [ADDRESS] . Від Приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Гребенюк І.М. позивачці стало відомо, що на вказану квартиру, яка належала померлому, за адресою: [ADDRESS] , накладений арешт Першою одеською державною нотаріальною конторою, саме: наявна архівна заборона 1194-2000 від 22.09.2000 року, реєстраційний номер обтяження 7089392, підстава постанова б/н 20.09.2000 року Суворовського РУ УМВС в Одеській області. У відповідь на адвокатський запит від Одеського державного нотаріального архіву від 24.05.2023 року позивачка отримала копію вказаної постанови Суворовського РУ УМВС в Одеській області. Як вбачається з цієї Постанови про накладення арешту на майно від 20.09.2000 року Суворовського РУ УМВС в Одеській області, по кримінальній справі №102000-00635 було накладено арешт на майно обвинуваченого [PERSON] , а саме на квартиру [ADDRESS] . Також у відповідь на адвокатські запити позивачці стало відомо, що: -слідчими СУ ОМУ ГУМВС України в Одеській області 10.06.2002 року зупинене досудове розслідування на підставі п. 3 ст. 206 КПК України (в редакції 1960 року), станом на 19.06.2023 року кримінальна справа №102000-00635 до СВ ВП №3 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області не надходила (відповідь відділу поліції №3 Одеського районного управління поліції N21 ГУНП В ОДЕСЬКІЙ ОБЛАСТІ від 17.08.2023 року). -В Суворовському районному суді м. Одеси будь-які кримінальні справи відносно [PERSON] [INFO] відсутні (відповідь Суворовського районного суду м. Одеси від 16.06.2023 року). -кримінальну справу №102000-00635 направлено до СУ ОМУ ГУМВС України в Одеській області та 10.06.2002 року слідчим прийнято рішення про зупинення досудового розслідування, станом на 07.12.2023 рок) відомості щодо повторного надходження кримінальної справи де Суворовської окружної прокуратури міста Одеси відсутні (відповіді Суворовської окружної прокуратури міста Одеси від 07.12.2023 року). Наявність вказаного арешту на квартиру спадкодавця обмежує її законні права та інтереси, унеможливлює спадкування і реєстрацій права власності в порядку спадкування після смерті батька. Рух справи. Ухвалою суду від 22.01.2024р. було відкрито спрощене провадження у справі. 14.02.2024р. в суд надійшов відзив у справі від Головного управління національної поліції в Одеській області в якому вони пояснили, що арешт накладався слідчим Суворовського відділу ГУМВС України в Одеській області, а тому належним відповідачем у справі є ГУМВС України в Одеській області, яке перебуває в стадії ліквідації. Ухвалою суду від 25.03.2024р. суд замінив неналежного відповідача - ГУНП в Одеській області на належного ГУМВС України в Одеській області в особі ліквідаційної комісії (код 40108740 м.Одеса, вул. Ак. Філатова б. 15-а). Пояснення сторін в судовому засіданні. В судове засідання позивачка подала заяву, згідно якої просила задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, а також справу розглянути без її участі. Представники ГУМВС України в Одеській області в особі ліквідаційної комісії в судове засідання не з`явились, про розгляд справи були повідомлені належним. На підставі викладеного, суд вважає можливим розглянути справу без участі представників відповідача та ухвалити заочне рішення справі. Встановлені судом обставини справи та відповідні правовідносини. Так судом встановлено, що [PERSON] є дочкою [PERSON] , актовий запис № 1968 від 25.12.1980, зареєстрований Другим Приморським відділом ДРАЦС ОМУЮ. [PERSON] , [INFO] помер [INFO] , актовий запис № 429 від 02.04.2021р., зареєстрований Білгрод-Дністровський міськрайонним відділом ДРАЦС ПМУМЮ (м.Одеса). [PERSON] звернулась із заявою про прийняття спадщини після смерті свого батька, [PERSON] [INFO] , який помер [INFO] , що підтверджується витягом із спадкового реєстру від 28.04.2021 року, виданий Приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Гребенюк І.М.. В склад спадкового майна, яке належало її батькові [PERSON] , в тому числі, входить квартира за адресою: [ADDRESS] . Від Приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Гребенюк І.М. позивачці стало відомо, що на вказану квартиру, яка належала померлому, за адресою: [ADDRESS] , накладений арешт Першою одеською державною нотаріальною конторою, саме: наявна архівна заборона 1194-2000 від 22.09.2000 року, реєстраційний номер обтяження 7089392, підстава постанова б/н 20.09.2000 року Суворовського РУ УМВС в Одеській області. У відповідь на адвокатський запит від Одеського державного нотаріального архіву від 24.05.2023 року позивачка отримала копію вказаної постанови Суворовського РУ УМВС в Одеській області. Як вбачається з цієї Постанови про накладення арешту на майно від 20.09.2000 року Суворовського РУ УМВС в Одеській області, по кримінальній справі №102000-00635 було накладено арешт на майно обвинуваченого [PERSON] , а саме на квартиру [ADDRESS] . Також у відповідь на адвокатські запити стало відомо, що: -слідчими СУ ОМУ ГУМВС України в Одеській області 10.06.2002 року зупинене досудове розслідування на підставі п. 3 ст. 206 КПК України (в редакції 1960 року), станом на 19.06.2023 року кримінальна справа №102000-00635 до СВ ВП №3 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області не надходила (відповідь відділу поліції №3 Одеського районного управління поліції N21 ГУНП В ОДЕСЬКІЙ ОБЛАСТІ від 17.08.2023 року). -В Суворовському районному суді м. Одеси будь-які кримінальні справи відносно [PERSON] [INFO] відсутні (відповідь Суворовського районного суду м. Одеси від 16.06.2023 року). -кримінальну справу №102000-00635 направлено до СУ ОМУ ГУМВС України в Одеській області та 10.06.2002 року слідчим прийнято рішення про зупинення досудового розслідування, станом на 07.12.2023 рок) відомості щодо повторного надходження кримінальної справи де Суворовської окружної прокуратури міста Одеси відсутні (відповіді Суворовської окружної прокуратури міста Одеси від 07.12.2023 року). Згідно п. 3 ч. 1 ст. 206 КПК України (в редакції 1960р.) досудове слідство в кримінальній справі зупиняється у випадку коли не встановлено особу, яка вчинила злочин. Відповідно до ст. 209 КПК України (в редакції 1960р.) коли особа, яка вчинила злочин, не встановлена, слідчий зупиняє досудове слідство в справі з додержанням вимог частини 3 статті 206 цього Кодексу і зобов`язаний як безпосередньо, так і через органи дізнання вживати заходів до встановлення особи, що вчинила злочин. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 211 КПК України (в редакції 1960р.) справа, в якій слідство зупинено, підлягає закриттю: 1) по закінченні строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, зазначених у статтях 49 і 106 Кримінального кодексу України, а у випадках, зазначених у частині 1 статті 7 цього Кодексу, - і до закінчення цих строків. З постанови про накладення арешт від 20.09.2000р. убачається, що [PERSON] підозрювався у скоєнні злочину, а саме розкрадання коштів у період з березня по липень 1997р., за ч. 3 ст. 84 КК України (в редакції 1960) яка передбачала кримінальну відповідальність за розкрадання державного або колективного майна шляхом зловживання посадової особи своїм посадовим становищем вчинені за попереднім зговором групою осіб. Санкцією даної статті передбачалось покарання шляхом позбавленням волі на строк від п`яти до восьми років з конфіскацією майна або без такої з позбавленням права займати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до п`яти років. Відповідно до п. 4 ст. 48 КК (в редакції 1960р.) особу не може бути притягнуто до кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину минуло десять років з дня вчинення злочину, за який згідно з законом може бути призначено більш суворе покарання, ніж позбавлення волі строком на п`ять років. Отже строк притягнення до кримінальної відповідальності [PERSON] сплинув у липні 2007р., однак з матеріалів справи убачається, що направлення обвинувального акту до суду за звинуваченням у скоєнні злочину, а також відсутні відомості щодо закриття кримінального провадження. На підставі викладеного, суд вважає, що оскільки органами досудового слідства не прийнято жодного процесуального рішення щодо зняття арешту, то подальше збереження арешту є несправедливим втручанням у право власності. Правові підстави ухваленого рішення. Згідно з ч. 1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів (частина перша статті 328 цього Кодексу). Нормами ст. 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав і основоположних свобод, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном. Відповідно до ч.1 ст. 321 ЦК України, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні. Згідно зі ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Вимоги про звільнення майна з-під арешту, які ґрунтуються на праві власності на нього, виступають способом захисту зазначеного права (різновидом негаторного позову) і виникають із цивільних правовідносин, відповідно до положень статті 19 ЦПК України, статті 20 ГПК України можуть бути вирішені судом цивільної чи господарської юрисдикції. Аналогічна правова позиція міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.08.2019 року у справі № 911/1247/18. Скасування арешту на майно не може здійснюватися в порядку КПК України (в редакції 2012 року), оскільки арешт на майно накладено до набрання чинності КПК України 2012 року, про що зазначено в п. 9 «Перехідних положень» КПК України. Скасування вказаного арешту також не може бути здійснено в порядку КПК України (в редакції 1960 року) з наступних підстав. Відповідно до ст. 126 КПК України (в ред. 1960 року) забезпечення цивільного позову і можливої конфіскації майна провадиться шляхом накладення арешту на вклади, цінності та інше майно обвинуваченого чи підозрюваного або осіб, які несуть за законом матеріальну відповідальність за його дії, а також шляхом вилучення майна, на яке накладено арешт. Частиною 6 статті 126 КПК України (в редакції 1960 року) передбачено, що накладення арешту на майно скасовується постановою слідчого, коли в застосуванні цього заходу відпаде потреба. В порядку КПК України розглядаються скарги на законність і обґрунтованість арешту майна, розв`язання яких потребує перевірки наявності підстав і дотримання процедури, встановлених кримінальним процесуальним законом, тобто вирішення по суті питань, які безпосередньо стосуються порядку здійснення кримінального провадження. В постанові Великої Палати Верховного Суду від 30.06.2020 року по справі №727/2878/19, відповідно до якого, що спори про звільнення майна з-під арешту, накладеного за правилами КПК України (в редакції 1960 року) та не знятого за цим Кодексом після прийняття остаточного рішення по справі, яке набуло законної сили, слід розглядати за правилами цивільного судочинства.

Outcome: approved