Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-26 00:00:00

\~ \~ \~ \~ПАТ АБ «Укргазбанк» 09 січня 2024 року звернулося до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором і судових витрат, позовні вимоги не змінювалися, не доповнювалися і не уточнювалися. Позивач в своєму позові посилається на те, що 14 липня 2022 року між позивачем ПАТ АБ «Укргазбанк» та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір і встановлено відсотки за користуванням цим кредитом, кредитні кошти відповідачу було надано, договір почав виконуватися, додаткові договори не укладалися. Договір поруки за цим договором кредиту не укладався і цей відповідач сам зобов`язалася погашати борг кредитонабувача в межах суми кредиту. Але в порушення умов цього договору і закону відповідач перестав виплачувати тіло кредиту та відсотки, інші виплати, утворилася заборгованість, в добровільному порядку погашення заборгованості не відбулося. Вважають вказане незаконним і просили стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість по кредитному договору з урахуванням штрафних санкцій та витрат на судовий збір, задовольнивши позов у повному обсязі. \~ \~ \~ \~Відповідач [PERSON] не погодився з позовними вимогами, надав відзив: в якому зазначив, що дійсно укладав з цим банком договір, по ньому проходили платежі і погашалася заборгованість; намагалися врегулювати питання з банком добровільно в позасудовому порядку, не заперечував проти розгляду справи за його відсутністю; позов не доведений і безпідставний. Сам відповідач та/або його представник в судове засідання не з`явилися, їх причини неявки в судове засідання судом визнаються не поважними і оцінюються судом як спосіб затягування розгляду справи та недобросовісне виконання своїх процесуальних прав та обов`язків, оскільки таке намагання і перенесення слухання справи було вже, доказів (будь-яких) на підтвердження причини відсутності в засіданні сторона відповідачів не надавала (з урахуванням зазначеного, відношення сторін до своїх процесуальних прав та обов`язків і тривалості розгляду справи, суд вважає, що раніше надана заява про відкладення слухання справи не перешкоджає розгляду справи). На даній стадії слухання суд вважає помилковим перенесення слухання в справі з мотивів коронавірусної ситуації в країні, воєнного стану, оскільки суди працюють, таке перенесення (відкладення) слухання справи можливе за умови, якщо не вирішені всі інші питання (а вони вирішені), не розглянуті клопотання (а вони розглянуті), не з`ясовані доповнення, заяви і клопотання (з`ясовані) та інш., від яких залежить можливість її розгляду; при цьому суд звертає увагу на вимоги статті 121\~ЦПК України про те, що справа має бути розглянута судом протягом розумного строку; відкладаючи розгляд в справі начебто через неможливість розглянути її без представника чи адвоката, не може бути залишене поза увагою положення статті 6 Конвенції, якими передбачено, що судові процедури при розгляді справи повинні бути справедливими, справа має бути розглянута в розумний строк, а також те, що в цивільному судочинстві діє принцип ефективності судового процесу, який направлений на недопущення затягування розгляду справи. Стороною цих відповідачів не надано доказів, що їх представник чи адвокат дійсно зайнятий і не може з`явитися в судове засідання з поважних причин. При цьому слід керувався саме зазначеним, а не наявністю чи відсутністю права, що підлягає захисту, наявністю іншого спору, що начебто може перешкоджати вирішенню цієї справи. Можливе посилання представника на те, що його неявка /чи адвоката/ на даній стадій процесу у цій справі може вплинути на результати розгляду цієї цивільної справи, протирічить названому. Отже, суд вважає можливим розгляд справи далі. З`ясувавши позицію сторін, оцінивши надані і добуті докази, перевіривши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими і підлягаючими задоволенню. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Згідно ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. \~ \~ \~ \~Судом встановлено, що відповідно до укладеного між позивачем ПАТ АБ «Укргазбанк» та відповідачем [PERSON] кредитного договору (овердрафту) № 2022/1_С/372-001967 від 14 липня 2022 року (договір приєднання) цей відповідач отримав у позивача кредит для своїх потреб зі сплатою обумовлених відсотків за користування кредитом з кінцевим терміном повернення кредиту на строк дії картки і повного погашення кредиту: 24 місяці 14 липня 2024 року. В забезпечення виконання зобов`язань по вказаному кредитному договору між банком та відповідачем не укладався договір поруки, тому сам цей відповідач взяв на себе зобов`язання відповідати по кредитним зобов`язанням відповідача (у вказаних в договорі межах) та разом з ним нести відповідальність перед відповідачем банком - у повному обсязі цих зобов`язань, включаючи сплату основного боргу за кредитним договором, нарахованих відсотків за користування кредитом та неустойки (штрафу, пені). Банк виконав умови кредитного договору та на підставі заяви відповідача [PERSON] надав йому кредитні кошти, що підтверджується доказами і фактично не заперечується сторонами. \~ \~ \~ \~Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. \~ \~ \~ \~Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок , а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту (ст. 527 Цивільного кодексу України). Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (частина 1 ст. 530 Цивільного кодексу України). Якщо кожна із сторін у зобов`язанні має одночасно і права і обов`язки, вона вважається боржником у тому, що вона зобов`язана вчинити на користь другої сторони, і одночасно кредитором у тому, що вона має право вимагати від неї (п. 3 ст. 510 Цивільного кодексу України). Позичальник зобов`язується повернути (погасити) кредитодавцеві кредит, сплатити проценти згідно умов договору. \~ \~ \~ \~Відповідно до умов договору відповідач зобов`язаний повернути кредит позивачу у відповідності до графіку, що наведений у додатку до цього договору (як основного так і додаткового), який є його невід`ємною частиною. В разі порушення позичальником обов`язку повернути кредитодавцеві кредиту відповідності до умов цього договору, позичальник зобов`язаний сплатити кредитодавцеві пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період прострочення сплати, від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. У випадку прострочення повернення сум наданого кредиту (в тому числі часткового повернення), та прострочення сплати процентів за користування кредитом відповідно до цього договору, позичальник сплачує кредитодавцю штраф незалежно від строку прострочення. Штраф сплачується в національній валюті України за офіційним курсом НБУ на день сплати/стягнення. \~ \~ \~ \~Позивач, кредитодавець, відповідно до умов договору відправив на ім`я відповідачів, позичальника, претензію про дострокове припинення своїх обов`язків через невиконання відповідачем умов договору. Претензія відповідачами була отримана. \~ \~ \~ \~В порушення зазначених норм закону та умов укладеного кредитного договору і договору поруки відповідач свої зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконав, перестав своєчасно сплачувати відсотки по кредиту, інші належні платежі, утворилася заборгованість. В добровільному порядку питання не вирішене і позивач вимушений був звертатися з позовом до суду. Суд вважає позовну заяву підлягаючою задоволенню з наступних підстав. \~ \~ \~ \~Стаття 15 ЦК України передбачає право на захист цивільних прав та інтересів: «1. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання…». Стаття 16 ЦК України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. \~ \~ \~ \~Згідно ч. 2 ст. 1054 ЦК України і ч. 2 ст. 1050 ЦК України наслідками порушення відповідачем зобов`язання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право позивача достроково вимагати повернення суми кредиту. \~ \~ \~ \~У зв`язку з зазначеними порушеннями відповідачами своїх зобов`язань по кредитному договору мається заборгованість. На вимогу позивача погасити вказану заборгованість в добровільному порядку, відповідачі відповіли відмовою. Згідно ст. 530 ЦК України - якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). За приписами ст. 599 ЦК України - зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Положеннями статті 611 цього Кодексу передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно ст. 625 ЦК України, Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Велика Палата Верховного Суду погодилась з висновками Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, викладеними у постановах від 10 та 27 квітня 2018 року у справах № 910/16945/14 та № 908/1394/17, від 16 листопада 2018 року у справі № 918/117/18, від 30 січня 2019 року у справах № 905/2324/17 та № 922/175/18, від 13 лютого 2019 року у справі № 924/312/18, про те, що невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову. \~ \~ \~ \~Згiдно ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на якi вона посилається як на пiдставу своїх вимог i заперечень. Частиною 3 вказаної статтi передбачено, що доказуванню пiдлягають обставини, якi мають значення для ухвалення рiшення у справi i щодо яких у сторін та iнших осiб, якi беруть участь у справi, виникає спiр. \~ \~ \~ \~Тобто, відповідач повинен довести, що його дiями не було порушено його права або права позивача. Однак, жодних доказiв відповідачем до суду не надано. \~ \~ \~ \~Вiдповiдно до ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Позивач заперечує будь-якi (крім договірних) домовленості i зобов`язання стосовно вiдповiдача відносно кредиту, предмета спору, а вiдповiдач не довів незаконність дій позивача. Твердження вiдповiдача про наявнiсть будь-яких iнших зобов`язань стосовно позовних вимог - є припущенням. \~ \~ \~ \~Суд вважає позовні вимоги обґрунтованими, виходячи з того, що позивач, банк всі передбачені договором сторін умови виконав в повному обсязі, відповідачі укладали договори кредиту і поруки та приймали кошти і зобов`язувався їх виконати у відповідності до норм чинного законодавства, тому відповідач мав можливість виконати умови договорів і повернути кредит позивачу, але без поважних причин цього не зробив. Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки, згідно ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права, нормою ст. 256 ЦК України передбачено, що позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного право або інтересу. Позивач звернувся до суду з цим позовом січня 2024 року, в той час як міг це зробити до липня 2027 року (три роки від липня 2024 року строк дії договору). Приймаючи до уваги вказане, суд вважає, що позивач не пропустив строк позовної давності за вказаний період, а відповідач і не ставить питання про застосування цього строку, питання про визнання причин пропуску цього строку, поновлення цього строку цією стороною позивача не ставилося. \~ \~ \~ \~Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Тобто, підставою для застосування наслідків спливу строку позовної давності є заява відповідача, матеріали справи не містять клопотання, відзив відповідача на позовну заяву ПАБ АБ «Укргазбанк» із вимогами та посиланнями на ст. 256, 257, 267 ЦК України та пропуск строку позовної давності не містить, у зв`язку з чим суд не вбачає підстави для її застосування і позбавлений такої можливості самостійно застосувати вказану норму. Водночас, за правилами ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Статтею 628 ЦК України, визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору. За вимог ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Частиною 1 та 2 ст. 639 ЦК України, визначено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Таким чином, відповідно до умов та правил надання банківських послуг визначено, що пам`ятка, тарифи, а також укладання самого договору, заява про приєднання до умов та правил становить укладений договір про надання банківських послуг. Виходячи з правового аналізу вказаних норм встановлено наявність належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що саме ці умови розумів позичальник, підписуючи чи договір, чи заяву-анкету позичальника, чи Умови і правила надання банківських послуг (для пролонгації договору). Положеннями ст. 77, 79, 80, 81 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд не збирає докази самостійно. З огляду на вищевикладене, беручи до уваги всі встановлені як судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог ПАТ АБ «Укргазбанк» щодо стягнення заборгованості, оскільки умови договору кредиту, додаткових угод, умови та правила надання банківських послуг містять відмітки позичальника, які свідчили про ознайомлення із ними та згоду. Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів цього виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди (стаття 638 ЦК України). Таким чином, кредитний договір має бути укладений у письмовій формі у вигляді одного документа (що містить усі істотні умови), підписаного обома сторонами, або у вигляді декількох документів, якими сторони обмінялися . При цьому документи, якими сторони обмінюються, також мають містити підписи відправників. Аналіз документів свідчать про те, що надані позивачем документи і є кредитним договором від 14 липня 2022 року зі всіма передбаченими законом підставами і істотними умовами договору, в тому числі умов щодо процентів, пені та інш. Крім того, щодо укладення договору - банк відкриває та обслуговує рахунки фізичних осіб, надає послуги за платіжними картками відповідно до затверджених Правил відкриття та обслуговування рахунків фізичних осіб та надання послуг за платіжними картками Публічним акціонерним товариством Акціонерним банком «УКРГАЗБАНК», що оприлюднені на офіційному сайті АБ «УКРГАЗБАНК» www.ukrgasbank.com. Згідно з частиною 1 статті 640 Цивільного кодексу України Договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Згідно із статтею 641 Цивільного кодексу України пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Реклама або інші пропозиції, адресовані невизначеному колу осіб, є запрошенням робити пропозиції укласти договір, якщо інше не вказано у рекламі або інших пропозиціях. Пропозиція укласти договір може бути відкликана до моменту або в момент її одержання адресатом. Пропозиція укласти договір, одержана адресатом, не може бути відкликана протягом строку для відповіді, якщо інше не вказане у пропозиції або не випливає з її суті чи обставин, за яких вона була зроблена. Згідно із частиною 2 статті 638 Цивільного кодексу України договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Згідно із статтею 634 Цивільного кодексу України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Саме на підставі цих норм цивільного законодавства АБ «УКРГАЗБАНК» була зроблена та опублікована на офіційному сайті Банку www.ukrgasbank.com. публічна пропозиція на укладення договору банківського вкладу, договору банківського/ карткового рахунку, договору про надання електронних довірчих послуг - Правила. Приєднання до цих Правил здійснюється шляхом подання клієнтом Заяви-договору, форма якої розміщена на Сайті Банку. Заява-договір визначає які саме Продукти замовлено Клієнтом та їхні основні параметри/характеристики (зокрема, найменування Продуктів, Тарифний план, Програма кредитування, перелік замовлених Додаткових послуг партнерів Банку, тощо), а також інші параметри, необхідні для конкретизації умов користування Продуктом. Підписанням Заяви-договору Клієнт акцептує ці Правила. Така публічна пропозиція є пропозицією укласти договір (оферту) в розумінні статті 641 Цивільного кодексу України. Підписанням заяви-договору Клієнт акцептує Правила. Правила, підписана Заява-договір, Тарифний план, документи, що вимагаються чинним законодавством України з питань кредитування фізичних осіб, усі зміни та додатки до них, які також розміщуються на Сайті Банку, а також інші заяви та розпорядження Клієнта прийняті Банком до виконання на умовах цих Правил, разом вважаються укладеним договором банківського вкладу (Депозитним договором), договором банківського/карткового рахунку, договором про надання електронних довірчих послуг. Банк і Клієнт є Сторонами Договору, реквізити Банка зазначені у Правилах, реквізити Клієнта зазначаються у Заяві-договорі. Договір є договором приєднання у розумінні статті 634 ЦК України, тобто його умови встановлені однією із сторін (у формулярах або інших стандартних формах), і може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Договір вважається укладеним, якщо Клієнт належним чином заповнив та підписав Заяву-договір, а Банк прийняв таку Заяву-договір без зауважень та відкрив Рахунок (1.2.5 Правил). Датою укладення Договору відповідно до цих Правил є дата відкриття Рахунку (п. 1.2.6 Правил). Згідно з підпунктом 1.3.1.3 пункту 1.3.1 Правил Банк у разі акцептування Клієнтом умов цих Правил, в залежності від обраного Клієнтом Продукту, зобов`язується на умовах укладеного з Клієнтом Договору надавати кредит у формі дозволеного овердрафту на карткові рахунки. Пунктом 1.3.5 Правил передбачено, що Клієнт сплачує отримані банківські послуги на умовах, визначених укладеним Договором, та зобов`язується виконувати інші умови укладеного Договору Відповідно до п. 2.1 Заяви-договору ця заява-договір разом з Правилами, Тарифним планом, умовами банківських Продуктів/Пакетів та які розміщені на офіційному сайті Банку, є договором комплексного банківського обслуговування. Банк на підставі договору надає Клієнту послуги: щодо відкриття та розрахунково-касового обслуговування поточного рахунку, обслуговування за яким може здійснюватися з використанням електронного платіжного засобу; надання кредиту шляхом встановлення ліміту овердрафту відповідно до Програми кредитування, вказаній у розділі 4 договору (п. 2.2 Заяви-договору). У відповідності до п. 1.2.5. Правил Договір вважається укладеним, якщо Клієнт належним чином заповнив та підписав Заяву-Договір, а Банк прийняв таку Заяву-Договір без зауважень та відкрив рахунок. Відповідно до п. 1.2.6. Правил датою укладення Договору відповідно до цих Правил є дата відкриття рахунку. Відповідно до п.1.2.7. Правил у разі, якщо обраний Клієнтом і зазначений у Заяві-Договорі пакет передбачає отримання Клієнтом кредиту у формі дозволеного овердрафту, укладений відповідно до цих Правил Договір є одночасно договором банківського рахунку та кредитним договором у розумінні положень ЦК України (договором про споживчий кредит у розумінні положень Закону України «Про споживче кредитування»). У Заяві-Договорі зазначаються окремі істотні умови для кредитного договору як окремої складової частини Заяви-Договору. Датою кредитного договору є дата встановлення Банком ліміту дозволеного овердрафту на відповідному субрахунку Клієнта. Заява-договір № 2022/І_С/372-001967 була підписана відповідачем 14 липня 2022 року, як свідчить надана до суду копія заяви-договору, тобто відповідач акцептував відповідно до п. 2.1. Заяви-договору умови саме тих Правил, які були чинними на день підписання Заяви-договору. Відповідно до розділу 4 Заяви-договору між сторонами укладено кредитний договір № 2022/І_С/372-001967 (як окрему складову частину Заяви-договору) за програмою кредитування «Крок на зустріч»» на умовах: строк дії ліміту дозволеного овердрафту (строк кредитування): 24 місяці, з 14 липня 2022 року по 13 липня 2024 року; порядок надання кредиту: безготівковий, шляхом перерахування на поточний рахунок [NUMBER] ; тип процентної ставки: фіксована; порядок сплати процентів: щомісячна; можлива сума кредиту 40\~281.01 грн.; процентна ставка: 29.99% річних; процентна ставка на прострочену заборгованість 48% річних. Проставленням підпису на цьому Договорі відповідач підтвердив досягнення згоди щодо всіх істотних умов Договору, що передбачені чинним законодавством України для договорів банківського рахунку фізичної особи, операції за якими, в тому числі, можуть здійснюватися з використанням електронних платіжних засобів, та для кредитних договорів (п.3.1 заяви договору №2022/І_С/372-001967 від 14 липня 2022 року). Таким чином, 14 липня 2022 року між ПАТ ААТ «УКРГАЗБАНК» та відповідачем був власноручно підписаний та укладений кредитний договір (Договір). Тобто, публічна пропозиція укласти договір (оферта) та прийняття цієї пропозиції (акцепт) відбулися у повній відповідності до частини 2 статті 638 Цивільного кодексу України. Таким чином, твердження відповідача про відсутність підтверджень того, що саме ті Правила відкриття та обслуговування рахунків фізичних осіб та надання послуг за платіжними картками ПАТ АТ «УКРГАЗБАНК», що містяться у матеріалах справи, розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними спростовується як нормами цивільного законодавства, так і копіями документів, що містяться в матеріалах справи. Твердження відповідача про те, що він не отримував кредитні кошти та у кредитному договорі не встановлена сума встановленого відповідачу ліміту дозволеного овердрафту теж спростовується умовами підписаного відповідачем кредитного договору, оскільки ліміт дозволеного овердрафту встановлений в розмірі 40\~281.01 грн. (пункт 4 Заяви-договору), що також підтверджується наданою випискою по рахунку Клієнта. Також, в підписаному відповідачем договорі чітко встановлені процентні ставки (29.99% річних та 48% річних на прострочену заборгованість). Щодо посилання відповідача на правову позицію, викладену у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Великої Палати від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17 слід зазначити наступне: Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03.07.2019 р. у справі №342/180/17 зазначає, що «…у заяві позичальника від 18 лютого 2011 року процентна ставка не зазначена. Крім того, у цій заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за відсотками на поточну і прострочену заборгованість за користування кредитними коштами, а також пеню і штрафи за несвоєчасну сплату кредиту і процентів за користування кредитними коштами...». Саме з підстав того, що розрахунком заборгованості за кредитним договором передбачалось стягнення не тільки тіла кредиту, а й процентів, розмір яких не був визначений саме в підписаній позичальником заяві-анкеті, а також пені за період, більший ніж передбачено законом (на підставі того, що він був збільшений до 5 років, що потребує додаткової домовленості сторін, що повинна була підписана позичальником як самостійна домовленість), Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17 зазначила про відступ від висновку Верховного Суду України щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладений у раніше прийнятій постанові від 24 вересня 2014 року (провадження № 6-144цс14). Таким чином, відмовляючи в цій частині позовних вимог, судом було встановлено, що у заяві позичальника процентна ставка не зазначена. Крім того, у цій заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. У справі ж № 201/190/24 конкретні умови й розміру процентів, й строку договору, визначені саме в заяві-договорі, що підписана позичальником. Крім того, розрахунок заборгованості не містить в собі нарахування пені й не потребує правильність її обчислення у зв`язку з застосуванням позовної давності. Як вже зазначено, за умовами Заяви-договору, відповідачу наданий кредит у формі встановлення ліміту дозволеного овердрафту, шляхом безготівкового перерахування на поточний рахунок, який не може перевищувати 40281.01 грн., строком на 24 місяці, зі сплатою 29799% річних за користування дозволеним овердрафтом (в межах строку кредитування) та 48.0% річних за користування овердрафтом (на прострочену заборгованість за Дозволеним овердрафтом/ Овердрафтом (кредитом). Таким чином, конкретні умови й розміру процентів, й строку договору, визначені саме в заяві-договорі, що підписана позичальником. Крім того, розрахунок заборгованості не містить в собі нарахування пені й не потребує правильність її обчислення у зв`язку з застосуванням позовної давності. Тому правовідносини сторін у справі, що розглядаються, не є подібними правовідносинам, що склалися між сторонами по справі № 342/180/17. Щодо твердження відповідача, про належність та допустимість доказів на підтвердження факту отримання відповідачем кредитних коштів та користування ними: Як вже зазначалось і підтверджене умовами пункту 4 Заяви-договору, у відповідності до яких 14 липня 2022 року укладений кредитний договір № 2022/І_С/372- 001967, кредит наданий шляхом встановлення ліміту дозволеного овердрафту шляхом безготівкового перерахування на поточний рахунок відповідача. З розрахунку заборгованості та виписки з особового рахунку відповідача, які додані банком до позовної заяви, вбачається, що відповідач використовував кредитні кошти і здійснював погашення кредиту. Отже, наведені обставини підтверджують факт звернення відповідача до банку та отримання ним кредитних коштів, що у свою чергу свідчить про виникнення між сторонами прав і обов`язків, які ґрунтуються на кредитних правовідносинах, врегульованих параграфом 2 глави 71 ЦК України «Кредит». Позивачем на підтвердження укладення договору, наявності заборгованості та її розміру надано суду розрахунок заборгованості та виписку з особового рахунку відповідача. Згідно з положеннями ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі. Разом з тим, відповідно до пункту 62 розділу IV ПОЛОЖЕННЯ про організацію бухгалтерського обліку в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. До такого правового висновку дійшов Верховний Суд у постановах від 17 грудня 2020 року у справі № 278/2177/15-ц, від 16 вересня 2020 року у справі № 200/5647/18 та від 28 жовтня 2020 року у справі №760/7792/14-ц. Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що виписки за картковими рахунками (по кредитному договору) можуть бути належними доказами щодо заборгованості по кредиту за кредитним договором. Отже, з урахуванням наведених вище обставин, суд вважає, що вимоги банку про стягнення фактично отриманих та використаних позичальником кредитних коштів, які не повернуті в добровільному порядку, є обґрунтованими і підлягають задоволенню. Крім того, відповідач стверджує про те, що між позивачем та відповідачем був укладений кредитний договір № 2021/І_С/ 372-000258 твід 09 лютого 2021 року, за яким відповідач отримав від позивача кредитні кошти в розмірі 40 000 грн. та за яким мав кредитну заборгованість, яка була погашена станом на 14 липня 2022 року. Таким чином, відповідач фактично визнає заборгованість, оскільки пунктом 4 Заяви-договору №2022/І_С/372-001967 від 14.07.2022 р., який є предметом даної справи, передбачено, що кредит виданий з метою реструктуризації карткового кредиту. Проте, при реструктуризації між позивачем та відповідачем кредитної заборгованості, укладено саме цей договір (№2022/І_С/372-001967 від 14 липня 2022 року), а заборгованість перерахована на поточний рахунок, зазначений в п. 4 Заяви-договору. Предметом спору у даній справі є саме Заява-договір №2022/І_С/372-001967 від 14 липня 2022 року, підписаний відповідачем. Таким чином, відповідач визнає законне укладання Заяви-договору №2021/І_С/ 372-000258 від 09 лютого 2021 року (який був укладений в той же самій формі, що і Заява-договір №2022/І_С/372-001967 від 14 липня 2022 року), надає виписку, яку вважає належним та допустимим доказом. Проте, коли мова йде саме про укладений з позивачем договір № 2022/І_С/372-001967 від 14 липня 2022 року, відповідач сперечається і з законністю укладення такого договору, і з його умовами, і з доказами на підтвердження заборгованості. Згідно зі статтею 526 ЦК зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Отже, якщо кредитним договором не визначено інші умови виконання основного зобов`язання, то у разі неналежного виконання позичальником своїх зобов`язань за цим договором строк пред`явлення кредитором до поручителя вимоги про повернення отриманих у кредит коштів має обчислюватися з моменту настання строку погашення зобов`язання згідно з такими умовами, тобто з моменту настання строку виконання зобов`язання у повному обсязі або у зв`язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково. Таким строком не може бути лише несплата чергового платежу. Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч. 1. ст. 4 ЦПК України). Суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (ч. 1. ст. 13 ЦПК України). При розгляді справи встановлено наступні обставини справи і відповідні їм правовідносини. Статтею 5 ЦПК України визначені способи захисту, які застосовуються судом. Так, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. \~ \~ \~ \~Відповідно до вимог ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. \~ \~ \~ \~Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Відповідно до ч. 3, 6 ст. 13 ЦК України «Межі здійснення цивільних прав»: не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. У разі недодержання особою при здійсненні своїх прав вимог, які встановлені частинами другою - п`ятою цієї статті, суд може зобов`язати її припинити зловживання своїми правами, а також застосувати інші наслідки, встановлені законом. Відповідно до рішення «Проніна проти України» № 63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року, п. 1 статті 6 Конвенції ( 995_004 ) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), № 4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Згідно до ст. 19 Конституції України ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законом. Згідно ст. 82 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування. Вирішення даної цивільної справи та прийняття відповідного обґрунтованого по ній рішення неможливе без встановлення фактичних обставин, вибору норми права та висновку про права та обов`язки сторін. Всі ці складові могли бути з`ясовані лише в ході доказової діяльності, метою якої є, відповідно до ЦПК, всебічне і повне з`ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов`язків учасників спірних правовідносин. Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов`язок із доказування, оскільки ст. 81 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов`язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст. 43, 49 ЦПК України). Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні (ст. 43 ЦПК України), так і обов`язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Крім того, суд безпосередньо не повинен брати участі у зборі доказового матеріалу. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв`язок доказів у їх сукупності. Всебічне дослідження усіх обставин справи та письмових доказів, з урахуванням допустимості доказів та узгодженістю і несуперечністю між собою дають об`єктивні підстави вважати, що позов підлягає задоволенню повністю. Отже неправомірними діями відповідачів, пов`язаними з невиконанням умов договору, позивачу було завдано майнової шкоди, яка знаходяться в безпосередньому причинному зв`язку з вказаними діями відповідачів. Не може суд прийняти до уваги заперечення відповідача проти позову, оскільки вони спростовуються вищенаведеним та ні чим об`єктивно не підтверджується. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати у справі покладаються на сторону, проти якої постановлене рішення. При таких обставинах суд вважає можливим позов задовольнити і стягнути солідарно з відповідача [PERSON] на користь ПАТ АБ «Укргазбанк» по кредитному договору № 2022/І_С/372- 001967 від 14 липня 2022 року заборгованість станом на 11 грудня 2023 року в сумі 44\~760 грн. 88 коп., з яких: заборгованість за кредитом (прострочена) 40 281 грн. 01 коп., просрочена заборгованість за відсотками по кредиту 4 479 грн. 87 коп., а також стягнути з відповідача на користь позивача витрати по оплаті судового збору в сумі 3 028 грн. 00 коп.. Таким чином позовні вимоги про стягнення заборгованості за кредитним договором та витрат знайшли своє підтвердження в ході судового засідання, ґрунтуються на законі і підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved