Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-22 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до ТОВ «ДІЄСА» про стягнення невиплаченої заробітної плати в сумі 125084 грн. 23 коп., компенсації за невикористані дні відпустки в сумі 35230 грн., середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 19.09.2023 року до 18.03.2024 року з розрахунку по 1355 грн. за кожний календарний день прострочення. В обгрунтування\~заявлених вимог\~позивач покликається\~на те,\~що він з 2013 року перебував у трудових відносинах з відповідачем. 18 вересня 2023 року звільнений з роботи на підставі п. 1\~ ст. 36 КЗпП України, за угодою сторін. Однак, усупереч вимогам ч. 1 ст. 47, ст. 116 КЗпП роботодавець розрахунку при звільненні з ним не провів, мотивуючи це відсутністю коштів. Заборгованість по заробітній платі на день звільнення складає 125084 грн. 23 коп. Вказує, що його середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з 18.09.2023 року по 20.02.2024 року становить 210025 грн. (середньодення зарплата 1355 грн. х на кількість календарних днів 155). Ткож він має право на виплату компенсації за 26 календарних дні невикористаної відпустки в сумі 35230 грн, виходячи із його середньоденної заробітної плати в сумі 1355 грн. Покликаючись на положення ст. 47, 116, 177 КЗпП України, ч. 1 ст. 24 Закону України "Про відпустки", просив заявлені вимоги задовольнити. Відповідно до вимог ч. 5 ст. 279 ЦПК України сторони в судове засідання не викликалися, проте відповідачу було надано строк п`ятнадцять днів з дня отримання ухвали про відкриття провадження на подачу відзиву на позовну заяву. \~ \~ \~ \~Відзиву на позовну заяву відповідачем не подано, тому суд вирішує справу за наявними матеріалами, що не суперечить вимогам ч. 8 ст. 178 ЦПК України. Дослідивши письмові докази у справі, суд вважає заявлені вимоги обґрунтованими і такими, що підлягають до задоволення. Згідно ч. 1\~ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Судом встановлено, що позивач зу період з 01.07.2013 року до 18.09.2023 року працював на різних посадах у ТОВ "Дієса", що підтверджується записами в його трудовій книжці [NUMBER] . 18 вересня 2023 року ТОВ "ДІЄСА" видало наказ № Z00/15/09/017 про припинення трудового договору з позивачем [PERSON] за угодою сторін згідно п. 1 ст. 36 КЗпП України. У наказі про припинення трудового договору також зазначено виплатити [PERSON] компенсацію за 26 невикористаних календарних днів відпустки. Відповідно до ч. 1 ст. 47 КЗпП України роботодавець зобов`язаний у день звільнення видати працівникові копію наказу (розпорядження) про звільнення, письмове повідомлення про нараховані та виплачені йому суми при звільненні (стаття 116) та провести з ним розрахунок у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, а також на вимогу працівника внести належні записи про звільнення до трудової книжки, що зберігається у працівника. Статтею 116 КЗпП України визначено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати. У довідці ТОВ "ДІЄСА", виданій на ім`я позивача, вказано, що його дохід за липень - вересень 2023 року, без утримання податків та обов`язкових платежів, становить 125084 грн. 23 коп. Ухвалою Зарічненського раойнного суду Рівненської області від 11 березня 2024 року за клопотанням позивача у відповідача було витребувано довідку про розмір заборгованості з виплати заробітної плати [PERSON] , довідку про розмір середньої заробітної плати позивача, розрахунок нарахованої компенації за невикористані дні відпустки. Ухвалу суду в частині витребування доказів відповідачем не виконано, жодних доказів у спростування наведених позивачем розрахунків та наданих ним письмових доказів не надано. Відповідно до ч. 3\~ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За наведених обставин суд вважає доведеним покликання позивача на те, що при звільненні йому не було виплачено заробітної плати за період липня- вересня 2023 року у сумі 125084 грн. 23 коп. (без утримання податків та обов`язкових платежів). Згідно ч. 1 ст. 24 Закону України "Про відпустки" у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки. Суд погоджується із наведеним позивачем розрахунком компенсації за невикористану відпустку в розмірі 35230 грн. (26 календарних дні невикористаної відпустки х на середньоденний заробіток 1355 грн.). Відповідно до ст. 117 КЗпП України у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті. \~ \~ \~ \~Середній заробіток працівника визначається відповідно до ст. 27 Закону України "Про оплату праці" за правилами, передбаченими положенням Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою КМУ від 08.02.1995 року № 100. Відповідно до абз. 4 п. 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100 (далі Порядок) середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата. Основою для визначення загальної суми заробітку, є середньоденна (середнього годинна) заробітна плата працівника, яка згідно з п .8 Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом 2-х місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках передбачених чинним законодавством, - календарних днів за цей період. Враховуючи, що відповідачем не надано графіку роботи позивача та наведений останнім розрахунок середньоденного заробітку та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не спростовано, суд погоджується із тим, що середньоденний заробіток позивача становив 1355 грн. (заробіна плата за останні два місяці роботи 84010 грн. 18 коп. : на 62 календарних дні). Середній заробіток позивача за час затримки розрахунку при звільненні за період з 18.09.2023 р. до 20.02.2024 р. становить 210025 грн. (середньоденний заробіток 1355 х на кількість календарних днів за період прострочення 155 днів). При цьому суд, враховуючи вимоги розумності і справедлиості, а також положення ст. 117 КЗпП України, яка вказує на те, що роботодавець повинен сплатити середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців, вважає за вірне обмежитися періодом його стягнення, зазначеним позивачем у позовній заяві. При цьому суд виходить з того, що відшкодування, передбачене статтею 117 КЗпП України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення із ним розрахунку з боку роботодавця. Загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер. Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення. Відповідно до частини 1 статті 9 ЦК України, така спрямованість притаманна і заходу відповідальності роботодавця, передбаченому статтею 117 КЗпП України. З метою захисту інтересів постраждалої сторони законодавець може встановлювати правила, спрямовані на те, щоб така сторона не була позбавлена компенсації своїх майнових втрат. Такі правила мають на меті компенсацію постраждалій стороні за рахунок правопорушника у певному заздалегідь визначеному розмірі (встановленому законом або договором) майнових втрат у спрощеному, порівняно зі стягненням збитків, порядку. При вирішенні вимог позивача про стягнення середнього заробітку, суд бере до уваги розрахунок, поданий позивачем, винну поведінку відповідача та вважає за необхідне задовольнити їх у повному обсязі. Згідно п. 2 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При цьому з відповідача на користь позивача підлягають до стягнення витрати зі сплати судового збору в сумі 1972 грн. 88 коп. за позовною вимогою про стягнення середнього заробітку за час розрахунку при звільненні. З відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у сімі 1602 грн. 54 коп. за позовною вимогою про стягнення заюборгованості по зарплаті та компенсації за невикористані дні відпустки. На підставі\~викладеного,\~

Outcome: approved