Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-14 00:00:00

Представник позивача зазначив, що житловий будинок літ. А-5 по [ADDRESS] належить до комунальної власності територіальної громади міста. Власниками кв.34\~цього будинку\~на підставі\~свідоцтва про\~право власності\~на квартиру\~ [ADDRESS] \~від 05.06.2000р.,\~виданого Комунальним\~підприємством «Дніпропетровське\~міжміське бюро\~технічної інвентаризації»,\~були [PERSON] \~(36/100\~частин),\~ [PERSON] \~(36/100 частин),\~ [PERSON] \~(14/100 частин),\~ [PERSON] \~(14/100 частин), житлова площа квартири 122,4 кв.м, загальна - 185,3кв.м. Рішенням від 18.10.2012р. Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська постановлено позовну заяву [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , Дніпровської міської ради задовольнити, визнати за [PERSON] право власності на квартиру [ADDRESS] . Додатковим рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 21.01.2013р. визнано за [PERSON] право власності на квартиру [ADDRESS] . Надалі право власності на цю квартиру перейшло від відповідача у цій справі [PERSON] до відповідача [PERSON] , який провів реконструкцію шляхом поділу квартири на 5 окремих (34, 34а,34б,34в,34г). Постановою Дніпровського апеляційного суду від 29.09.2020р. апеляційну скаргу Дніпровської міської ради задоволено у повному обсязі, рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 18.10.2012р та додаткове рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 21.01.2013р. у справі № 412/8124/2012 скасовані з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову. Скасовуючи обидва рішення, апеляційний суд вказав, що матеріали справи не містять письмових доказів щодо передачі у власність відповідачів (або позивача) частини мансардного поверху площею 184,3 кв.м та сходової клітини площею 15,4 кв.м які є самочинно приєднаними місцями загального користування, відповідно до копії технічного паспорта від 05.12.2012 року. Місцевий суд неправомірно визнав право власності за фізичною особою на зазначені вище приміщення загального користування у багатоквартирному будинку [ADDRESS] , чим сприяв незаконному заволодінню нерухомим майном, без дотримання спеціальної процедури передання приміщень загального користування у приватну власність, що порушило права та законні інтереси територіальної громаді міста Дніпра в особі Дніпровської міської ради. 23.10.2021р. відповідач [PERSON] подарував квартири [ADDRESS] б відповідачу [PERSON] , а власником квартири [ADDRESS] в залишився. Тому позивач просить: -витребувати від [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на користь територіальної громади м. Дніпро в особі Дніпровської міської ради горище та сходову клітину в житловому будинку літ. А-5 за адресою: [ADDRESS] ; -зобов`язати [PERSON] та [PERSON] привести у попередній стан, що існував до реконструкції горища та сходової клітини в житловому будинку літ. А-5 за адресою: [ADDRESS] ; -припинити право власності та скасувати державну реєстрацію права власності із закриттям розділу на об?єкт нерухомого майна квартиру [ADDRESS] , загальною площею 470,4 кв.м, житловою площею 75.5 кв.м що складається з 1- хол, 2-кухня-ідальня, 3-санвузол, 4-житлова, 5-житлова, 6-гардеробна, 7-хол, 8-санвузол, 9-кухня-ідальня, 10-житлова, І-балкон, II-балкон, II-балкон; 1-сходова клітина, літ. МС - мансарда за [PERSON] , [PERSON] ; -припинити право власності та скасувати державну реєстрацію права власності із закриттям розділу на об?єкт нерухомого майна квартиру [ADDRESS] , загальною площею 82,0 кв.м, житловою площею 17,8 кв.м, в житловому будинку літ А-5 яка складається з: 1 - хол, 2-санвузол, 3 - кухня-їдальня, 4-житлова, І-балкон, за [PERSON] , [PERSON] ; -припинити право власності та скасувати державну реєстрацію права власності із закриттям розділу на об?єкт нерухомого майна квартиру [ADDRESS] , загальною площею 104,3 кв.м, житловою площею 57,7 кв.м, в житловому будинку літ А-5 яка складається з: 1 - хол, 2- кухня-ідальня, 3-санвузол, 4-житлова, 5-житлова, 6-гардероб, І-балкон, І1-балкон за [PERSON] , [PERSON] , -припинити право власності та скасувати державну реєстрацію права власності із закриттям розділу на об?єкт нерухомого майна квартиру [ADDRESS] , загальною площею 90,9 кв.м, житловою площею 63,2 кв.м, в житловому будинку літ А-5 яка складається з 1-хол, 2-гостина, 3-житлова, 4-санвузол, 5-кухня, І-лоджія за [PERSON] , [PERSON] , -припинити право власності та скасувати державну реєстрацію права власності із закриттям розділу на об?єкт нерухомого майна квартиру [ADDRESS] , загальною площею 81,9 кв.м, житловою площею 23,9 кв.м, в житловому будинку літ А-5 яка складається з 1 - кухня-гостина, 2-житлова, 3-санвузол, за [PERSON] -припинити право власності та скасувати державну реєстрацію права власності із закриттям розділу на об?єкт нерухомого майна квартиру [ADDRESS] , загальною площею 83,2 кв.м, житловою площею 17,1 кв.м, в житловому будинку літ А-5 яка складається з 1-хол, 2 - кухня-гостина, 3-санвузол, 4-житлова, за [PERSON] , [PERSON] ; -вирішити питання судових витрат. Відповідачі [PERSON] в судові засідання не з`являлися, про час та місце розгляду справи сповіщені за зареєстрованим місцем проживання, направлені на іх адресу поштові відправлення повернуті неврученими адресатам із довідками пошти за закінченням терміну зберігання/за відсутності за вказаною адресою, що є належним повідомленням учасника справи. Днем вручення судової повістки є, зокрема, день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду згідно п. 3 ч. 8 ст. 128 ЦПК України (Постанова КЦС ВС від 13.05.2024 № 755/4829/23 (61-73 св 24). Від представника інших відповідачів адвоката Юдіної Н.М. надійшов відзив (т.1, а.с.149-152), яким позов не визнано із зазначенням, що позовна заява не містить жодного доказу належності позивачу допоміжних приміщень житлового будинку [ADDRESS] . Це багатоквартирний будинок, всі квартири в ньому приватизовані, а відтак допоміжні приміщення, в тому числі сходові клітини та горище є об`єктом спільної сумісної власності власників квартир після приватизації. Договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] між відповідачами Рогачем та Берелетом був укладений в 2016р., ніким не оспорений, а рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська, яким за Рогачем було визнано право власності в 2012р., скасовано апеляційним судом в 2020р., тобто пізніше, ніж відбулося відчуження майна. Відтак [PERSON] є добросовісним набувачем квартири [ADDRESS] в, рівно як і відповідачі Сосновські, адже договори дарування, на підставі яких вони є власниками квартир [ADDRESS] , також не оспорюються. Також представник\~відповідачів зазначила,\~що розпорядженнями Департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради № 231,232,233,234,235 від 31.07.2020р. узаконені внутрішні перепланування квартир [ADDRESS] з переобладнанням, внаслідок яких після узаконення змінилися загальні та житлові площі квартир. Видаючи ці розпорядження, позивач не вбачав порушення законних прав та інтересів територіальної громади міста та міської ради. Також представник відповідача просить про застосування строків позовної давності, оскільки Дніпровська міська рада була стороною справи ЄУН 412/8124/2012, про рішення була повідомлена, відтак строк позовної давності у спорі сплинув 31.01.2016р. Представником позивача подана відповідь на відзив (т.1, а.с.171-173), згідно якої у постанові Дніпровського апеляційного суду від 29.09.2020р. в справі № 412/8124/2012 суд апеляційної інстанції дійшов наступних висновків: «... Матеріали справи не містять письмових доказів щодо передачі у власність відповідачів (або позивача) частини мансардного поверху площею 184.3 кв.м та сходової клітини площею 15,4 кв. м які є самочинно приєднаними місцями загального користування, відповідно до копії технічного паспорта від 05.12.2012 року...»; «... місцевий суд неправомірно визнав право власності за фізичною особою на зазначені вище приміщення загального користування у багатоквартирному будинку [ADDRESS] , чим сприяв незаконному заволодінню нерухомим майном, без дотримання спеціальної процедури передання приміщень загального користування у приватну власність, що порушило права та законні інтереси територіальної громаді міста Дніпра в особі Дніпровської міської ради». Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Житловий будинок [ADDRESS] належить до комунальної власності територіальної громади міста, а власник володіє, користується і розпоряджається своєю власністю на свій розсуд. Як вбачається, з постанови Дніпровського апеляційного суду від 29.09.2020р., у справі № 412/8124/2012 в матеріалах справи відсутні письмові докази щодо передачі у власність відповідачів (або позивача) частини мансардного поверху площею 184,3 м. кв. та сходової клітини площею 15,4 кв.м., які є самочинно приєднаними місцями загального користування, відповідно до копії технічного паспорта від 05.12.2012 року. Від представника інших відповідачів адвоката Юдіної Н.М. надійшли заперечення (т.1, а.с.199), Згідно яких позивачем не наведено будь-яких достатніх обгрунтувань неподання доказів про належність спірного майна до комунальної власності. В судовому засіданні представники учасників справи свою позицію підтримали. Суд, вислухавши їх та дослідивши матеріали справи, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Рішенням від 18.10.2012р. Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська позов [PERSON] задоволено, визнано за ним право власності на квартиру [ADDRESS] (т.1, а.с.80-81). Додатковим рішенням Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 21 січня 2013 року визнано за [PERSON] право власності на квартиру [ADDRESS] -5 по вул. Фучика, 2 у м. Дніпропетровську, без прийняття в експлуатацію (т.1, а.с.82). 11.11.2013р. до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно внесений запис № 3476890 про право власності [PERSON] на квартиру [ADDRESS] на підставі рішення від 18.10.2012р. Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська (т.1, а.с.21). 21.09.2016р. між [PERSON] та [PERSON] укладений договір купівлі-продажу цієї квартири, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Сусловим М.Є. за р.№ 2084 (т.1, а.с.39-40). Розпорядженням № 231 від 31.07.2020р. Департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради (т.1, а.с.41) за заявою [PERSON] узаконено внутрішнє перепланування з переобладнанням квартири [ADDRESS] , після узаконення вважати загальну площу квартири 104,3 кв.м., житлову площу квартири 57,7 кв.м.; квартиру [ADDRESS] а утворено внаслідок роз?єднання квартири [ADDRESS] . Розпорядженням № 232 від 31.07.2020р. Департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради (т.1, а.с.42) за заявою [PERSON] узаконено внутрішнє перепланування з переобладнанням квартири [ADDRESS] , після узаконення вважати загальну площу квартири 90,9 кв.м., житлову площу квартири 63,2 кв.м.; квартиру [ADDRESS] б утворено внаслідок роз?єднання квартири [ADDRESS] . Розпорядженням № 233 від 31.07.2020р. Департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради (т.1, а.с.43) за заявою [PERSON] узаконено внутрішнє перепланування з переобладнанням квартири [ADDRESS] , після узаконення вважати загальну площу квартири 81,9 кв.м., житлову площу квартири 23,9 кв.м.; квартиру [ADDRESS] в утворено внаслідок роз?єднання квартири [ADDRESS] . Розпорядженням № 234 від 31.07.2020р. Департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради (т.1, а.с.44) за заявою [PERSON] узаконено внутрішнє перепланування з переобладнанням квартири [ADDRESS] , після узаконення вважати загальну площу квартири 82,0 кв.м., житлову площу квартири 17,1 кв.м.; квартиру [ADDRESS] утворено внаслідок роз?єднання квартир [ADDRESS] . 04.08.2020р. право власності [PERSON] на квартиру [ADDRESS] погашено в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно на підставі поділу об`єкта нерухомого майна з закриттям розділу (т.1, а.с.21, 54), і внесені нові записи, вже стосовно квартир які утворилися після узаконення Департаментом житлового господарства Дніпровської міської ради переобладнань 34, 34а,34б,34в,34г (див Інформацію з реєстрів на а.с. 16-19, 24-38 т.1). 29.09.2020р. постановою Дніпровського апеляційного суду апеляційну скаргу Дніпровської міської ради задоволено, рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 18.10.2012р. та додаткове рішення цього ж суду від 21.01.2013р. скасовано з ухваленням нового рішення про відмову в задоволення позовних вимог [PERSON] про визнання права власності (т.1, а.с.83-86). 23.10.2021р. Берелет подарував квартири [ADDRESS] , а власником квартири [ADDRESS] в залишився сам (т.1, а.с. 46-53). Представник позивача зазначає, що право власності на спірне нерухоме майно було зареєстровано за [PERSON] згідно рішення суду, в якому вказано, що саме він, [PERSON] , провів переобладнання мансарди, а [PERSON] в подальшому здійснив поділ спірного нерухомого майна на окремі квартири. Отже, у цій справі наявні підстави для зобов?язання [PERSON] та [PERSON] привести горище у стан, що існував до початку переобладнання. В подальшому при реалізації спірного майна (горища та сходової клітини) не було дотримано процедуру його відчуження, останнє вибуло від власника поза волею останнього, а тому підлягає поверненню у власність територіальної громади м. Дніпро. Згідно відповіді Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради (т.2, а.с.17-19), у Реєстрі об?єктів права комунальної власності Дніпровської міської територіальної громади за адресою: [ADDRESS] є запис про житловий будинок літ. А-5, загальною площею 3265,7 кв. м, балансоутримувач Комунальне підприємство «Жилсервіс-14» Дніпровської міської ради. За інформаційними відомостями (форма. 2), наданими балансоутримувачем до Реєстру на 01.10.2020, відповідно до рішення міської Ради народних депутатів від 27.11.1991 № 46 «Про комунальну власність Дніпропетровської міської Ради народних депутатів» належить до комунальної власності Дніпровської міської територіальної громади. Рішенням від 02.03.2011р. Дніпровської міської ради вирішено провести реорганізацію комунальних житлово-експлуатаційних підприємств, підпорядкованих департаменту житлово-комунального господарства та капітального будівництва Дніпропетровської міської ради, шляхом передачі з їх балансу на баланс комунальним житлово-експлуатаційним підприємствам, підпорядкованим департаменту житлово-комунального господарства та капітального будівництва Дніпропетровської міської ради, жилі будинки (додатки 1-7), за винятком нежилих приміщень в жилих будинках, призначених для торговельних, побутових та інших потреб непромислового характеру, які не входять до житлового фонду та передаються на баланс Комунальному підприємству «Бюро обліку майнових прав та діяльності з нерухомістю» Дніпропетровської міської ради (додаток 8). При цьому не підлягають передачі на баланс Комунальному підприємству «Бюро обліку майнових прав та діяльності з нерухомістю» Дніпропетровської міської ради допоміжні приміщення (підвали, сараї, кладовки, горища, колясочні) в жилих будинках (т.2, а.с.10). Згідно відповіді\~№ 5181\~від 07.05.2024р.\~КП «Дніпровське\~міське бюро\~технічної інвентаризації»\~Дніпровської міської\~ради та\~інформації №\~362404598\~від 18.01.2024р.\~з Державного\~реєстру речових\~прав на\~нерухоме майно\~та його\~архівної складової\~частини щодо\~об`єкта нерухомого\~майна (щодо\~багатоквартирного будинку)\~за адресою:\~ [ADDRESS] , всі квартири в зазначеному багатоквартирному будинку приватизовані. Статтею 5 ЦПК України передбачено, що, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. За змістом статей 15, 16 ЦК України особа має право на захист свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, яке реалізується шляхом звернення до суду. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені частиною 2 статті 16 ЦК України. Згідно зі ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦК України, співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Згідно із ч. 2 ст. 382 ЦК України власникам квартири у дво - або багатоквартирному житловому будинку належать на праві спільної сумісної власності приміщення загального користування, опорні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання за межами або всередині квартири, яке обслуговує більше однієї квартири, а також споруди, будівлі, які призначені для забезпечення потреб усіх власників квартир, а також власників нежитлових приміщень, які розташовані у житловому будинку. Відповідно до п. 2 ст. 10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» та Правил користування приміщеннями житлових будинків і прибудинковими територіями, затверджених Постановою КМ України №572 від 08 жовтня 1992 року, власники приватизованого житла в багатоквартирних будинках є співвласниками всіх допоміжних приміщень будинку та його технічного обладнання, елементів зовнішнього благоустрою і зобов`язані брати участь у загальних витратах, пов`язаних з утриманням будинку і прибудинкової території відповідно до своєї частки у майні будинку чи гуртожитках. Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 02.03.2004р. №4-рп-/2004 у справі №1-2/2004 за конституційним зверненням громадян про офіційне тлумачення положень п. 2 ст. 10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» та за конституційним поданням 60 народних депутатів України про офіційне тлумачення положень статей 1,10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», допоміжні приміщення (підвали, сараї, комори, горища, колясочні тощо) передаються безоплатно у спільну власність громадян одночасно з приватизацією ними квартир (кімнат у квартирах) багатоквартирних будинків, підтвердження права власності на допоміжні приміщення не потребує додаткових дій, зокрема створення об`єднання співвласників багатоквартирного будинку, вступу до нього, питання щодо згоди співвласників допоміжних приміщень на надбудову поверхів, улаштування мансард у багатоквартирних будинках, на вчинення інших дій стосовно допоміжних приміщень (оренда тощо) вирішується відповідно до законів України, які визначають правовий режим власності. Рішенням Конституційного Суду України №14-рп/2011 від 09.11.2011р. встановлено, що власники квартир дво- або багатоквартирних житлових будинків та житлових приміщень у гуртожитку, незалежно від підстав набуття права власності на такі квартири, житлові приміщення, є співвласниками допоміжних приміщень у будинку чи гуртожитку, технічного обладнання, елементів зовнішнього благоустрою. За законодавством України допоміжне приміщення у дво- або багатоквартирному будинку, гуртожитку має своє функціональне призначення, яке полягає у забезпеченні експлуатації будинку та побутового обслуговування його мешканців. Європейський суд з прав людини, розглядаючи справи за заявами про захист права на мирне володіння майном, напрацював загальновизнані стандарти захисту цього права, які зводяться до такого загального правила: вирішуючи питання про те, чи відбувається порушення статті 1 Першого протоколу, треба визначити: чи є в позивача право власності на майно, що охоплюється змістом статті 1; чи мало місце втручання в мирне володіння майном та яким є характер такого втручання; чи відбулося позбавлення майна. У пункті\~51\~рішення від\~10\~лютого 2010\~року у\~справі «Серявін\~та інші\~проти України»\~(заява\~№ 4909/04)\~Європейський суд\~з прав\~людини зазначив,\~що труднощі\~тлумачення застосовного\~законодавства протягом\~перехідного періоду\~стали предметом\~розгляду Конституційного\~Суду України,\~який дав\~роз`яснення\~цього питання,\~визнавши наявність\~у власників\~приватизованих квартир\~автоматичного права\~часткової власності\~на допоміжні\~приміщення відповідного\~будинку. Допоміжні приміщення стають об`єктами права спільної власності співвласників багатоквартирного будинку, тобто їх спільним майном, одночасно з приватизацією громадянами квартир, що засвідчується єдиним документом - свідоцтвом про право власності на квартиру. Для підтвердження набутого в такий спосіб права не потребується вчинення будь-яких інших додаткових юридичних дій. Стаття 358 ЦК України передбачає, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Якщо договір між співвласниками про порядок володіння та користування спільним майном відповідно до їхніх часток у праві спільної часткової власності посвідчений нотаріально, він є обов`язковим і для особи, яка придбає згодом частку в праві спільної часткової власності на це майно. Згідно із ч. 4 ст. 357 ЦК України, співвласник житлового будинку, іншої будівлі, споруди може зробити у встановленому законом порядку за свій рахунок добудову (прибудову) без згоди інших співвласників, якщо це не порушує їхніх прав. Відповідно до статей 16, 391, 386 ЦК України власник має право звернутися до суду з вимогою про захист порушеного права будь-яким способом, що є адекватним змісту порушеного права, який ураховує характер порушення та дає можливість захистити порушене право, в тому числі шляхом приведення самочинної будівлі у попередній стан у разі порушення прав власника і неможливості усунення цих порушень іншим способом. Частиною першою статті 376 ЦК України передбачено, що житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Згідно із частиною сьомою статті 376 ЦК України у разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов`язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову. Відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно із частиною другою статті 383 ЦК України власник квартири може на свій розсуд здійснювати ремонт і зміни у квартирі, за умови, що ці зміни не призведуть до порушень прав власників інших квартир у багатоквартирному житловому будинку та не порушить санітарно-технічних вимог і правил експлуатації будинку. Статтею 152 Житлового кодексу Української PCP (далі - ЖК Української PCP) встановлено, що переобладнання і перепланування жилого будинку (квартири), що належить громадянинові на праві приватної власності, проводяться з дозволу виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів. Таким чином, реалізація проведення робіт, пов`язаних з реконструкцією квартири, шляхом включення горища загального користування, потребує не тільки розроблення та затвердження необхідних документів та технічних висновків, а й надання погодження осіб, прав яких стосуються така реконструкція, у цьому випадку власників квартир у будинку [ADDRESS] . Але суду не подано доказів і не встановлено в судовому засіданні, що співвласники будинку [ADDRESS] будь-кому з 2012р. повідомляли про порушення їх прав. Також суду не подано доказів прийняття компетентними органами, в тому числі й органами Дніпровської міської ради, розпоряджень щодо приведення горища та сходів у первісний стан. Навпаки, розпорядженнями № № 231, 232, 232, 234, 235 від 31.07.2020р. Департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради внутрішні перепланування узаконені, і в суду немає даних, що ці розпорядження впродовж майже 4 років будь-ким оскаржені або скасовані. Більш того, вони виконані шляхом внесення інформації в державні реєстри. Дніпровська міська рада є представником територіальної громади м. Дніпра, а територіальна громада це жителі, об`єднані постійним проживанням у межах села, селища, міста тощо, тому можна припустити, що право позивача порушено. Але таке припущення наділить позивача абсолютним правом ототожнювати в собі й представляти будь-які інтереси мешканців міста разом і кожного з них окремо, в тому числі й співвласників будинку [ADDRESS] , але в даному випадку ми знівелюємо приватне право і приватноправові відносини як такі. Територіальна громада уособлює в собі кожного мешканця міста м. Дніпра, а власниками допоміжних приміщень будинку [ADDRESS] в силу ч. 2 ст. 382 ЦК України є конкретні особи власники квартир будинку, а не всі загалом мешканці міста. Співвласники майна мають заявити про порушення свого права, чого не зробили впродовж 12 років. Тому суд не вбачає порушення прав позивача, і відмовляє у задоволенні позову в частині витребування горища та сходової клітини на користь територіальної громади м. Дніпрі, та зобов`язання відповідачів [PERSON] та [PERSON] привести це горище та сходи у попередній стан. Також слід зазначити наступне. Позивач просить припинити право власності та скасувати державну реєстрацію права власності із закриттям розділу на об?єкт нерухомого майна квартиру [ADDRESS] , загальною площею 470,4 кв.м, житловою площею 75.5 кв.м що складається з 1- хол, 2-кухня-ідальня, 3-санвузол, 4-житлова, 5-житлова, 6-гардеробна, 7-хол, 8-санвузол, 9-кухня-ідальня, 10-житлова, І-балкон, II-балкон, II-балкон; 1-сходова клітина, літ. МС - мансарда за [PERSON] , [PERSON] . Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, право власності [PERSON] припинено в 2016р. (т.1, а.с.21), право власності Берелета погашено 04.08.2020р. із закриттям розділу. Державна реєстрація права власності Рогача, яку просить скасувати позивач, проведена на підставі судового рішення, яке скасовано постановою Дніпровського апеляційного суду, і саме ця постанова є підставою для скасування рішення державного реєстратора, а відтак і державної реєстрації. Суду не подано доказів, що позивач звертався до державного реєстратора з вимогою про скасування державної реєстрації права власності за Рогачем. У разі відмови уповноваженої посадової особи у вчинені відповідних реєстраційних дій позивач має право оскаржити таке рішення у встановленому законом порядку. Відтак позивач у цій частині своїх вимог обрав неналежний спосіб захисту права. Такі правові висновки неодноразово робив Верховний суд у подібних правовідносинах у своїх постановах від 21.10.2021р. у справі 638/3950/18, від 27.01.2021р. у справі 201/7425/18. Надалі право власності на нерухоме майно перейшло до відповідачів на підставі договорів купівлі-продажу та дарування, стороною яких позивач не є, вони які ніким не оспорені у цій справі, і суду не подано доказів, що вони взагалі будь-ким оспорюються. Відтак суд не вбачає підстав для задоволення позову, та залишає судові витрати за позивачем.

Outcome: dismissed