Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-19 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до Одеської міської ради про визначення додаткового строку, достатнього для подання заяви про прийняття спадщини. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що [INFO] померла її бабуся - [PERSON] . Після її смерті відкрилася спадщина на все належне їй майно, в тому числі на квартиру [ADDRESS] . Відповідно до листа від 27.10.2022 КП «Бюро технічної інвентаризації» Одеської міської ради право власності на указану квартиру зареєстровано за фізичною особою « [PERSON] » (зазначено російською мовою згідно записів у реєстровій книзі). За життя [PERSON] склала на її ім`я заповіт, посвідчений державним нотаріусом Шостої одеської державної нотаріальної контори Вахненко Ю. О. 14.09.2010 та зареєстрований в реєстрі за № 6-1384, яким заповіла все своє майно позивачу. Маючи намір прийняти спадщину за заповітом, позивач звернулась до приватного нотаріуса Юшиної С. І., проте у прийнятті заяви їй було відмовлено у зв`язку з пропуском строку, встановленого законом для прийняття спадщини, та роз`яснено про можливість звернення до суду для визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини. Зазначає, що строк, визначений законом для прийняття спадщини, пропущено нею з поважних причин, оскільки останні півтора роки вона проживає в Німеччині та після смерті [PERSON] приїхала до м. Одеси щоб подати заяву про прийняття спадщини за заповітом. 07.04.2023 вона звернулася до приватного нотаріуса Білоусової Н. В., однак, нотаріус їй повідомила, що часу для подання такої заяви є достатньо, а саме 10 місяців, тому не потрібно квапитися й запропонувала оформити довіреність на матір позивача - [PERSON] , якою уповноважити останню представляти інтереси позивача з питань оформлення спадщини, що залишилась після смерті [PERSON] , на її ім`я. Крім того указує, що з урахуванням введеного в Україні воєнного стану з 24 лютого 2022 року у неї виникли істотні труднощі для своєчасної подачі заяви про прийняття спадщини. Також позивач зазначає, що приїхати в Україну для вирішення питання про прийняття спадщини вона не може, а її матір, яка, відповідно до виданої позивачем довіреності, звернулася до нотаріуса для подання заяви, зіткнулася з рядом перепон та труднощів. На підставі наведеного позивач просила визначити їй додатковий строк три місяці з дня набрання рішенням суду законної сили для подання заяви до нотаріальних органів про прийняття спадщини за законом після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . У судовому засіданні представник позивача адвокат Ляшенко Е. А. позов просила задовольнити, при цьому уточнила прохальну частину позовної заяви та зазначила, що в ній помилково указано вид спадкування «за законом», тоді як правильним видом спадкування, зазначеним у прохальній частині позовної заяви, слід розуміти «за заповітом». Представник Одеської міської ради у судове засідання не з`явився, про розгляд справи відповідач був повідомлений належним чином, відзив на позовну заяву від відповідача до суду не надходив. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши письмові матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке. [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) 18.01.2023, яка, як зазначає позивач, була її бабусею. 14.09.2010 [PERSON] складено заповіт, відповідно до якого усе своє майно, де б воно не було та з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що на день її смерті буде належати їй і на що вона за законом буде мати право, заповідає [PERSON] . Заповіт посвідчено державним нотаріусом Шостої одеської державної нотаріальної контори Вахненко Ю. О. та зареєстровано в реєстрі за № 6-1384. Відповідно до довіреності від 07.04.2023, посвідченої приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Білоусовою Н. В., [PERSON] уповноважила [PERSON] бути її представником з усіма необхідними повноваженнями, зокрема, в органах нотаріату з питання оформлення на її ім`я спадщини, що залишилась після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , у тому числі з правом укладення та підписання договору про поділ спадкового майна. Листом від 01.08.2023 № 43/01-16 приватний нотаріус Юшина С. І. на усне звернення [PERSON] , яка є представником [PERSON] , стосовно оформлення спадкових прав останньої після смерті [INFO] [PERSON] , повідомила, що строк для прийняття спадщини [PERSON] пропущено та вона вважається такою, що не прийняла спадщину. З посиланням на ст. 1272 ЦК України нотаріусом роз`яснено [PERSON] про необхідність звернення до суду для визначення додаткового строку, достатнього для подання заяви про прийняття спадщини. Відповідно до змісту статей 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. За правилами статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. За правилами частини першої статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. За загальним правилом положення про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 ЦК України). Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (частина перша статті 1269 ЦК України). Таким чином, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Відповідно до частини першої статті 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини (частина друга статті 1270 ЦК України). Згідно з частиною третьою статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Відповідно до цієї норми поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є ті, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Правила частини третьої статті 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої зави; 2) ці обставини визнані судом поважними. Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постановах від 26 вересня 2012 року № 6-85цс12, від 04 листопада 2015 року № 6-1486цс15, від 23 серпня 2017 року у справі № 6-1320цс17 Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», вирішуючи питання щодо визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити із того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Вирішуючи питання поважності причин пропущення шестимісячного строку, визначеного статтею 1270 ЦК України для прийняття спадщини, суд повинен враховувати, що такі причини визначаються у кожному конкретному випадку, з огляду на обставини кожної справи. Поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: 1) тривала хвороба спадкоємців; 2) велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; 3) складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; 4) перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; 5) необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо. Відповідного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 13 березня 2020 року у справі № 314/2550/17 (провадження № 61-41480св18). З урахуванням наведеного, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви. Суд не може визнати поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна, похилий вік, непрацездатність, встановлення судом факту, що має юридичне значення для прийняття спадщини (наприклад, встановлення факту проживання однією сім`єю), невизначеність між спадкоємцями хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови. Отже, правила частини третьої статті 1272 ЦК України можуть бути застосовані, якщо у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви та ці обставини визнані судом поважними. Рішення обґрунтовується лише тими доказами, які одержані у визначеному законом порядку та досліджені в тому судовому засіданні, в якому ухвалюється рішення. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовані вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд повинен мотивувати свої дії та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях/ Якщо у спадкоємця не було перешкод для подання заяви, він не скористався правом на прийняття спадщини, то немає правових підстав для визначення додаткового строку для прийняття спадщини. Подібний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 17 червня 2020 року у справі № 520/10377/17, провадження № 61-48230св18, від 11 серпня 2021 року у справі № 720/1079/19, провадження № 61-14663св20, від 22 січня 2020 року у справі № 592/18695/18, провадження № 61-13558св19; від 20 лютого 2020 року у справі № 419/3788/17 (провадження № 61-2969св19); від 16 березня 2020 року у справі № 644/5098/17 (провадження № 61-20806св19); від 17 березня 2020 року у справі № 683/2587/18 (провадження № 61-11406св19). Правозастосовча практика Верховного Суду у подібних правовідносинах є незмінною та усталеною. Оцінка причин пропуску строку на предмет поважності лежить в площині дискреційних повноважень суду, оскільки базується безпосередньо на наданих сторонами та наявних в матеріалах справи доказах та встановлених в ході судового розгляду обставинах. Як на поважні причини пропуску нею строку для подання заяви про прийняття спадщини позивач посилається на те, що вона 07.04.2023, тобто у строк, визначений ч. 1 ст. 1270 ЦК України, звернулася до нотаріуса з метою оформлення своїх спадкових прав після смерті [PERSON] , проте нотаріус їй повідомила, що часу для подання такої заяви є достатньо, а саме 10 місяців з часу відкриття спадщини і запропонувала оформити довіреність на матір позивача - [PERSON] , якою уповноважити останню представляти інтереси позивача з питань оформлення спадщини, що залишилась після смерті [PERSON] , на її ім`я. Так, відповідно до п. 3 постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №164 «Деякі питання нотаріату в умовах воєнного стану» (в первісній редакції) на час воєнного стану перебіг строку для прийняття спадщини або відмови від її прийняття зупиняється. Свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення строку для прийняття спадщини. Разом з тим, у постанові від 25 січня 2023 року у справі № 676/47/21, Верховний Суд, надаючи оцінку п. 3 постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №164 з урахуванням виміру ієрархії актів цивільного законодавства, що регулюють відносини спадкування, зазначив, що правила щодо строку на прийняття спадщини (початок перебігу, наслідки спливу) регулюються Цивільним кодексом України, який прийнятий Верховною Радою України і є основним актом цивільного законодавства України. Строк на прийняття спадщини по своїй сутності є присічним (статті 1270, 1272 ЦК), оскільки його сплив призводить до того, що спадкоємець вважається таким, який не прийняв спадщину. Тобто сплив строку «присікає» право на прийняття спадщини. Проте в законі, вочевидь з урахуванням сутності права на прийняття спадщини як майнового, передбачена можливість: за згодою самих спадкоємців, що прийняли спадщину, подати заяву про прийняття спадщини (частина друга статті 1272 ЦК України); для спадкоємця звернутися з позовною вимогою та за наявності поважної причини суд визначає додатковий строк на прийняття спадщини (частина третя статті 1272 ЦК України). Законодавець як у статті 1270 ЦК України, так і в інших нормах ЦК України, не передбачає допустимості існування такої конструкції як «зупинення перебігу строку на прийняття спадщини» та можливості в постанові Кабінету Міністрів України визначати інші правила щодо строку на прийняття спадщини. Так, Верховний Суд пункт 3 постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 164 «Деякі питання нотаріату в умовах воєнного стану» вважає таким, що суперечить статтям 1270, 1272 ЦК України, а тому не підлягає застосуванню. У подальшому, постановою Кабінету Міністрів України № 469 від 09 травня 2023 року пункт 3 постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №164 виключено. Зміни набрали чинності 18 червня 2023 року. Однак, посилаючись у позовній заяві на те, що строк на подання заяви нею пропущено саме у зв`язку із роз`ясненням нотаріуса щодо зупинення перебігу строку на прийняття спадщини, позивачем жодних доказів про те, що вона 07.04.2023 зверталася до нотаріуса для прийняття спадщини після смерті [PERSON] та їй нотаріусом було відмовлено у прийнятті такої заяви, в тому числі з підстав зупинення перебігу строку для прийняття спадщини на час дії воєнного стану, матеріали справи не містять. Навіть ураховуючи твердження позивача про звернення її 07.04.2023 до нотаріуса з метою прийняття спадщини, на переконання суду, у позивача жодних перешкод на той момент для подання заяви про прийняття спадщини не було, зважаючи на те, що позивач на той час перебувала в Україні, що підтверджується видачею нею 07.04.2023 довіреності на ім`я [PERSON] та не заперечується позивачем. При цьому позивачем жодним чином не обґрунтовано необхідність після звернення, як зазначає позивач, до нотаріуса у строк, передбачений ст. 1270 ЦК України, відтерміновувати подання такої заяви та звертатися до нотаріуса у строк, наближений до спливу 10-місячного строку з дня відкриття спадщини. Більше того,\~також у\~позивача не\~було перешкод\~у поданні\~заяви про\~прийняття спадщини у строк, визначений ч. 1 ст. 1270 ЦК України, і через свого представника - [PERSON] , яку відповідно до довіреності від 07.04.2023\~вона уповноважилабути її представником з усіма необхідними повноваженнями, зокрема, в органах нотаріату з питання оформлення на її ім`я спадщини, що залишилась після смерті [PERSON] . Також не свідчить про поважність причин пропуску строку на подання заяви про прийняття спадщини і посилання позивача на те, що з урахуванням введеного в Україні воєнного стану з 24 лютого 2022 року у неї виникли істотні труднощі для своєчасної подачі заяви про прийняття спадщини, оскільки позивач не зазначає та не надає жодних доказів існування обставин, пов`язаних з введенням на території України воєнного стану, які перешкоджали їй звернутися до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини у строк, визначений ч. 1 ст. 1270 ЦК України. Саме по собі посилання на введення воєнного стану в Україні не свідчить про поважність причин пропуску позивачем строку на подання заяви про прийняття спадщини. Також позивач не була позбавлена можливості подання такої заяви і засобами поштового зв`язку. Отже, позивач не надала суду доказів на підтвердження існування об`єктивних, істотних, непереборних труднощів для подання заяви до нотаріуса про прийняття спадщини, що свідчить про відсутність підстав для задоволення позову. За таких обставин, позовні вимоги позивача щодо визначення додаткового строку, достатнього для подання заяви про прийняття спадщини є необґрунтованими, а тому задоволенню не підлягають. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати, понесені [PERSON] по сплаті судового збору слід залишити за нею.

Outcome: dismissed