Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-22 00:00:00

КПТМ «Черкаситеплокомуненерго» Черкаської міської ради звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за спожиту теплову енергію, посилаючись на те, що на КПТМ «Черкаситеплокомуненерго» покладене виконання важливої державної соціальної програми забезпечення підприємств, установ, організацій та населення міста тепловою енергією для потреб опалення та гарячого водопостачання. Частиною 1\~ст. 12 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»\~передбачено, що надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах. Обов`язок щодо укладання договору про надання житлово-комунальних послуг одночасно покладено як на споживача (відповідача), так і на виконавця (позивача) (п. 1 ч. 2 ст.\~7., п. 2 ч. 2 ст.\~8 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»). Відповідно до\~ст.13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»\~договір про надання комунальної послуги укладається між виконавцем відповідної послуги та споживачем або особою, яка відповідно до договору або закону укладає такий договір в інтересах споживача, або з управителем багатоквартирного будинку з метою постачання електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку. Згідно з ч. 5 ст. 13 вищевказаного\~Закону України «Про житлово-комунальні послуги»\~відмова споживача (іншої особи, яка відповідно до договору або закону укладає такий договір в інтересах споживача) від укладання договору з виконавцем комунальної послуги не звільняє його від обов`язку оплати фактично спожитої комунальної послуги, наданої таким виконавцем. Споживачі (відповідачі) зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги позивачу, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність договору на надання житлово - комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача (відповідачів) від оплати послуг повному обсязі. Зазначили, що КП ТМ «Черкаситеплокомуненерго» Черкаської міської ради здійснює постачання теплової енергії на будинок, в тому числі і квартиру [ADDRESS] . Однак, відповідач оплати за надані послуги з постачання теплової енергії та постачання гарячої води не здійснює у повному обсязі. Станом на 31.01.2024 року борг відповідача перед КП ТМ «Черкаситеплокомуненерго» ЧМР за спожиту теплову енергію по о/р [NUMBER] складає 24992,26 грн. Відповідач не виконує своїх зобов`язань щодо своєчасної та повної сплати за використану теплову енергію, що приводить до втрати можливості підприємства проводити оплату за енергоносії, сировину, матеріали, своєчасно виконувати свої зобов`язання перед бюджетом і впливають на якість наданих послуг. Просять стягнути з відповідача на користь позивача борг, який виник станом на 31.01.2024 в сумі 24992,26 грн., а також сплачений судовий збір. Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 22.03.2024 року відкрито провадження по справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Представник відповідача [PERSON] адвокат Павленко М.В. скерувала до суду відзив на позовну заяву, заперечувала проти позову. Заперечення обґрунтовані наступним:відповідно до ст. 24 ЗУ «Про теплопостачання» основним обов`язком споживача теплової енергії є своєчасне укладання договору з теплопостачальною організацією на постачання теплової енергії. В порушення вимог Закону України «Про теплопостачання», з відповідачем такий договір не укладений. Також позивачем порушено вимоги ч. 5 ст. 13 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги», оскільки, відповідності до вимог зазначеної норми «У разі якщо співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали з виконавцем комунальної послуги відповідний договір (крім послуг з постачання та розподілу природного газу і послуг з постачання та розподілу електричної енергії), з ними укладається індивідуальний договір про надання комунальної послуги, що є публічним договором приєднання». Таким чином, позивач, не вчинив ніяких дій щодо укладання публічного договору із власниками багатоквартирного будинку де знаходиться належне відповідачу нежитлове приміщення та вважає таким договір до теперішнього часу неукладений та відсутній.Проте, у відповідності до поданого до суду додатку, а саме, динаміки тарифів на послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води, що надаються населенню позивачем, так, відповідно документу, наданого позивачем вказаний тариф в певній сумі та посилання на рішення уповноваженого органу, яким цей тариф визначено, проте, залишається незрозумілим наступне, в розрахунку за період з 01.01.2020 по 16.01.2020 позивач в розрахунку вказує суму 1586,16 грн. як суму за теплову енергію, при цьому не вказано взагалі за який об`єм Гкал застосований цей тариф, крім не вказаний розрахунок як була ця сума обрахована та з чого саме складається, оскільки відповідно до п. 1 постанови НКРЕКП від 11.12.2018 №1797 зазначено наступне: «Установити КОМУНАЛЬНОМУ ПІДПРИЄМСТВУ ТЕПЛОВИХ МЕРЕЖ «ЧЕРКАСИТЕПЛОКОМУНЕНЕРГО» ЧЕРКАСЬКОЇ МІСЬКОЇ РАДИ» тарифи на теплову енергію, її виробництво, транспортування, постачання для потреб населення на рівні: - тариф на теплову енергію - 1321,80 грн/Гкал (без ПДВ) (у тому числі: паливна складова - 960,87 грн/Гкал; решта витрат, крім паливної складової - 360,93 грн/Гкал) за такими складовими: - тариф на виробництво теплової енергії - 1267,28 грн/Гкал (без ПДВ) (у тому числі: паливна складова - 960,87 грн/Гкал; решта витрат, крім паливної складової - 306,41 грн/Гкал); - тариф на транспортування теплової енергії - 52,07 грн/Гкал (без ПДВ); - тариф на постачання теплової енергії - 2,45 грн/Гкал (без ПДВ)». З цього пункту вбачається, що тариф розраховується до кількості Гкал, проте позивач не вказав яку саме кількість Гкал було ним спожито та за яким розрахунком. Такі ж саме зауваження щодо інших тарифів та рішень уповноваженого органу, яким ці тарифи визначені. До матеріалів справи позивачем не було надано розрахунок за фактично відпущену теплову енергію, виконаного відповідно до вимог п. 23 Правил користування тепловою енергією, затвердженого постановою КМУ від 03.10. 2007 № 1198, п. 12 «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведенням, затверджених постановою КМУ від 21.07.2005 № 630. Позивачем не надано детальний помісячний розрахунок як визначалась вартість спожитої теплової енергії. Отже, в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження обсягу спожитого тепла та методики, за якою було здійснено нарахування, що унеможливлює здійснити перевірку наданого розрахунку заборгованості. Крім того, позивачем не враховано, що у житловому будинку позивача встановлений загальнобудинковий прилад обліку дані про який позивач не вказав в позовній заяві. Таким чином, в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази методики обрахунку суми, яка заявляється до стягнення. Крім того, статтею 257 Цивільного кодексу України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки. Позивач заявляє вимоги щодо стягнення виходячи за межі позовної давності, період стягнення (згідно з додатками) починає перебіг з 01.01.2020, тобто поза строком, визначеними ст. 257 Цивільного кодексу України. Просить суд застосувати під час розгляду справи строк позовної давності ст. 257 Цивільного кодексу України. Представник позивача [PERSON] в судове засідання скерувала клопотання про проведення судового засідання без її участі, позовні вимоги підтримала. Представник відповідача адвокат Павленко М.В. в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог з підстав, наведених у відзиві. Просила застосувати строк позовної давності. Вислухавши сторони, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи в їх сукупності, всебічно, повно та об`єктивно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, суд встановив такі обставини та дійшов до відповідних висновків. В судовому засіданні встановлено, що будинок [ADDRESS] постачається тепловою енергією КПТМ «Черкаситеплокомуненерго». Представник відповідача в судовому засіданні підтвердила, що [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] . Правовідносини між постачальником теплової енергії і споживачами регулюються\~Законом України «Про житлово-комунальні послуги»\~та\~Постановою КМУ № 630 «Про затвердження Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення». Відповідно до п.5 ч.1 ст.1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09 листопада 2017 року №2189-VІІІ (в редакції Закону України №2454-VІІІ від 07 червня 2018 року, що набрала чинності з 09 червня 2018 року, введено в дію з 01.05.2019 року), житлово-комунальні послуги - це результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях,будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг. Як передбачено пунктом 6 цієї частини та статті Закону, індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги. До житлово-комунальних послуг належать, зокрема, комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами п.2 ч.1 ст. 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»). Права та обов`язки споживача визначені у статті 7 Закону. Споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору (ч.1 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»). Послуги з постачання теплової енергії та з постачання гарячої води передбачені статтями 21-22 Закону. При цьому, розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку. Будь яких рішень щодо встановлення та погодження індивідуальних тарифів для даного будинку, суду не надано. Відповідно до\~ст. 162 ЖК України\~плата за комунальні послуги в будинку (квартирі), що належить на праві приватної власності, здійснюється з затвердженими в установленому порядку тарифами. Власник зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги. За змістом частини першої статті 901, частини першої статті 903 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Зобов`язання боржника сплатити певну грошову суму на користь кредитора відповідно до цивільно-правового договору або з інших підстав, визначених законом, є грошовим зобов`язанням. Таким чином, правовідношення, в якому замовник зобов`язаний оплатити надану послугу в грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, тобто в якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору, є грошовим зобов`язанням. Відповідно до\~ст. 526 ЦК України\~зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ч. 1\~ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). У\~ст. 610 ЦК України\~зазначено, що порушенням зобов`язання є його не виконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). З наданого позивачем розрахунку заборгованості станом на 31.01.2024 року борг відповідача перед КПТМ «Черкаситеплокомуненерго» за спожиту теплову енергію складає 24992,26 грн. Суд звертає увагу, що споживач зобов`язаний оплатити житлово-комунальні послуги, якщо він фактично користувався ними. Відсутність письмово оформленого договору з позивачем не позбавляє відповідача обов`язку оплачувати надані йому послуги. Закон передбачає, що споживач зобов`язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору. Крім того, якщо споживач не відмовляється від оплати послуг, а оспорює об`єм наданих житлово-комунальних послуг виконавцем або їх якість, у справі повинні бути певні акти - претензії, як докази спростування заявленої суми стягнення. До таких висновків дійшов Верховний Суд у постанові по справі № 210/5796/16-ц від 18.03.2019. Представник відповідача\~ адвокат\~Павленко М.В.\~звернулась із\~заявою про\~застосування наслідків спливу строків позовної давності, яку підтримала в судовому засіданні, відносно суми нарахованої до 20.03.2021 року, оскільки з позовом КПТМ «Черкаситеплокомуненерго» звернулось 20.03.2024 року. Вирішуючи питання про підставність позовних вимог суд враховує, що відповідно до положень\~ст.257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до\~статті 256 ЦК України\~позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. У відповідності до вимог\~ст.267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення; сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. За загальним правилом перебіг загальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша\~статті 261 ЦК України). Частиною 2\~ст. 264 ЦК України встановлено, що позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Позивач із позовною заявою\~ звернувся 20.03.2024 року, трирічний строк охоплює період, починаючи з березня 2021 року. Як вбачається з розрахунку заборгованості за теплову енергію по о/р24210294 відповідачем здійснювались платежі у березні 2020 року на суму 1308, 33 грн., квітні 2020 на суму 735, 44 грн., травні 2020 року на суму 1244, 18 грн., тобто в більшому розмірі, ніж нараховано щомісячну плату. Водночас, суд враховує правову позицію Верховного Суду, яка викладена в п.46 постанови в справі\~712/8916/17 від 07.07.2020 року, відповідно до якої оскільки заборгованість за житлово-комунальні послуги нараховувалась позивачем щомісяця, то, перебіг загальної позовної давності слід відраховувати від кожного щомісячного платежу, а тому строк позовної давності щодо заборгованості за період з січня 2020 по лютий 2021 є таким, що сплив. Тобто, позов про стягнення заборгованості за попередні періоди (по періодичним платежами, позовна давність за якими могла перериватись за період березень- травень 2020 року), повинен бути поданий в межах трьохрічного терміну щодо кожного чергового платежу. Проте за період з березня травня 2020 по березень-травень 2023 року позивач з таким позовом не звертався. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 01 червня 2022 року у справі № 686/23170/19 (провадження № 61-13802св21) вказано, що «тлумачення статті 264 ЦК України свідчить, що переривання позовної давності можливе виключно в межах самої позовної давності». За таких обставин, оскільки із позовною заявою\~ позивач звернувся 20.03.2024 року, суд вважає необхідним застосувати наслідки спливу загального строку позовної давності відносно вимог, які заявлені до березня 2021 року на суму 5899,54 грн. Враховуючи вищевикладене, надані суду письмові докази та їх належна оцінка вказують на наявність підстав для часткового задоволення даного позову, до стягнення з відповідача на користь позивача підлягає заборгованість за\~спожиту теплову\~енергію за\~період,\~починаючи з\~березня 2021 року,\~яка станом\~на 31.01.2024\~року складає 19\~092,72 грн. Посилання відповідачана те, що стягнення заборгованості можливе лише після надання розрахунку за фактично відпущену теплову енергію, із зазначенням - яку саме кількість Гкал було спожито відповідачем,не знаходить свого підтвердження в судовому засіданні, оскільки встановлено, що заборгованість відповідача перед позивачем виникла за вже надані послуги, натомість вищенаведені факти не зафіксовані в належному порядку відповідними Актами, претензіями, тощо, отжене доведені належним чином як такі, що є підставою для перерахунку за надані послуги теплопостачання. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести тіобставини, на які вона посилається як на підставусвоїхвимогабозаперечень, крімвипадківвстановлених ст. 82 цього Кодексу, тобтотягардоказуваннялежить на сторонах цивільно-правового спору. Згіднозістаттями 76-79 ЦПК України, доказуваннюпідлягаютьобставини (факти), якімаютьзначення для ухваленнярішення у справі і щодояких у учасниківсправи, виникаєспір. Доказування по цивільнійсправі, як і судоверішення не можеґрунтуватися на припущеннях. Європейський суд справ людинивказав, щозгідно з йогоусталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належнимздійсненнямправосуддя, у рішенняхсудів та іншихорганів з вирішенняспорівмають бути належним чином зазначеніпідстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенціїзобов`язує суди обґрунтовуватисвоїрішення, його не можнатлумачити як такий, щовимагаєдетальноївідповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд маєвиконатиобов`язокщодообґрунтуваннярішення, може бути різною в залежностівід характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Відповідно до ч.ч.1, 2, 3\~ст.89 ЦПК України,\~суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Дослідивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, оцінивши всі зібрані по справі докази для ухвалення обґрунтованого рішення, виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд дійшов про наявність підстав для часткового задоволення даного позову, до стягнення з відповідача на користь позивача підлягає заборгованість за\~спожиту теплову\~енергію,\~яка станом\~на 31.01.2024\~року складає 19\~092,72 грн. Також підлягають до стягнення з відповідача на користь позивача судові витрати пропорційно до задоволеної частини позовних вимог (76%)в сумі 2301,28 грн., що відповідає вимогам\~ст. 141 ЦПК України.

Outcome: partial