Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-12 00:00:00

позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом, поданим представником [PERSON] , до відповідача [PERSON] , в якому просить розірвати шлюб, укладений 02 червня 2016 року, зареєстрований Львівським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області, актовий запис №964. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що з 02 червня 2016 року перебуває з відповідачем у шлюбі. В подружжя немає дітей. Однак, на даний час шлюб між сторонами носить виключно формальний характер, у зв`язку із різними поглядами на життя та ведення спільного господарства, відсутністю взаєморозуміння. Вказує, що не має наміру продовжувати подружні стосунки, вважає примирення неможливим, а подальше перебування у шлюбі суперечитиме його інтересам, у зв`язку із чим просить позов задовольнити. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 25.03.2024 матеріали справи передано на розгляді судді Сабарі Л.В . Ухвалою Сихівського районного суду м. Львова від 27.03.2024 позовну заяву залишено без руху, надано позивачу строк для усунення недоліків. Ухвалою Сихівського районного суду м. Львова від 08.04.2024 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Позивач та представник позивача в судове засідання не з`явились, звернулись до суду з заявами про проведення розгляду справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримують та просять такі задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явилась, на електронну пошту суду скерувала заяву, відповідно до якої позовні вимоги визнала в повному обсязі, не заперечила щодо задоволенні позову, а також просила здійснювати розгляд справи без її участі. Враховуючи неявку сторін, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши дійсні обставини справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, приходить до висновку, що позов слід задовольнити з наступних підстав. Згідно зі ст. 51 Конституції України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Аналогічне положення містить ч. 1 ст. 24 СК України, в якій також зазначено, що примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частиною 3 статті 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Відповідно до ч. 1 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за спільною заявою подружжя відповідно до статті 106 або одного з них відповідно до статті 107 цього Кодексу. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Частиною 2 статті 112 СК України передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Як визначено ч. 2 ст. 114 СК України, у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Як вбачається з копії свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого 02.06.2016 Львівським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області, [PERSON] та [PERSON] 02 червня 2016 року уклали шлюб, зареєстрували такий у Львівському міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області, актовий запис №964. Після державної реєстрації шлюбу, відповідачу присвоєно прізвище « [PERSON] ». Судом встановлено, що сторони міцної сім`ї не створили, не підтримують подружніх відносин та не ведуть спільного господарства. Між ними втрачено почуття любові, без якого повноцінна сім`я існувати не може, а примирення неможливе. З цього слідує, що між сторонами виник спір щодо розірвання шлюбу, який вони, за відсутності спільної згоди та комунікації між собою, не можуть розірвати в позасудовому порядку. Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, а відповідач не заперечила проти задоволення позову, що не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбних відносин, що є неприпустимим. З цього слідує, що подальше збереження шлюбу, який існує формально, суперечитиме інтересам сторін, а тому шлюб слід розірвати. Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд враховує положення ч. 1 ст. 142 ЦПК України, згідно з якими у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Судом встановлено, що позивачем при поданні позову понесено судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору, у розмірі 1 211,20 грн., а відповідач визнала позов до початку розгляду справи по суті, відтак суд приходить до висновку, що позивачу необхідно повернути з Державного бюджету України 50 відсотків судового збору, що становить 605,60 грн., а решту судових витрат у розмірі 605,60 грн. стягнути з відповідача на його користь. На підставі ст. ст. 24, 105, 112 СК України,

Outcome: approved