Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-15 00:00:00

14 лютого 2023 року позивачка [PERSON] звернулася до суду з вказаним позовом, посилаючись на таке. З червня 2020 року у позивачки та відповідача [PERSON] склалися дружні стосунки, які переросли у романтичні. Однак шлюбу сторони не укладали. У жовтні 2021 року вони дізналися про вагітність позивачки. [INFO] народилася [PERSON] , що вбачається з актового запису № 100 від 08 червня 2022 року, складеного Овідіопольським відділом державної служби реєстрації актів цивільного стану в Одеському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса). Відомості про батька дитини внесені за вказівкою матері відповідно до ч. 1 ст.135 СК України. За час вагітності позивачки та після народження доньки відносини між сторонами зіпсувалися, відповідач зовсім втратив інтерес до доньки, перестав цікавитися її життям, піклуватися про неї та приймати участь у її житті. Дитина знаходиться на повному матеріальному утриманні позивачки. Враховуючи психологічне значення для дитини рішення суду про встановлення батьківства, оскільки завдяки йому дитина одержить можливість реалізувати своє природне право знати свого батька та завдяки йому утверджується природний обов`язок батька турбуватися про своїх нащадків, виникла необхідність у зверненні позивачки до суду із вказаним позовом. Вирішити спір у добровільному порядку не представляється можливим. Просить визнати відповідача [PERSON] батьком її доньки [PERSON] , [INFO] , та внести відповідні відомості до актового запису № 100 від 08 червня 2022 року, складеного Овідіопольським відділом державної служби реєстрації актів цивільного стану в Одеському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), про народження дитини [PERSON] [INFO] , зазначивши відповідача батьком дитини. Ухвалою суду від 15 лютого 2022 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у порядку загального позовного провадження та розпочато підготовче провадження. Ухвалою суду від 14 березня 2023 року у справі задоволено клопотання позивачки [PERSON] , яке підтримано відповідачем [PERSON] та призначено судово-медичну молекулярно-генетичну експертизу, виконання якої доручено Комунальній установі «Одеське обласне бюро судово-медичної експертизи»; сторонам роз`яснені наслідки ухилення від проведення експертизи. Відповідач погодився на проведення експертизи, але не бажав проводити її оплату, зазначив, що цієї дитини не хотів. Провадження у справі на час проведення експертизи судом зупинене. 24.04.2023 року до суду з експертної установи надійшов лист згідно якого просять забезпечити явку сторін разом з малолітньою дитиною до експертної установи та провести оплату вартості експертизи. Ухвалою суду від 25 квітня 2023 року поновлено провадження у справі, продовжено підготовче провадження. Сторони: позивач та відповідач ознайомлені з вимогами експертної установи, про що свідчить їх власноручний підпис. (а.с.27) Ухвалою суду від 06 червня 2023 року підготовче засідання у справі відкладено, провадження зупинене на час проведення судово-медичної молекулярно-генетичної експертизи, виконання якої доручено Комунальній установі «Одеське обласне бюро судово-медичної експертизи», відповідно до ухвали суду від 14 березня 2023 року. 28.06.2023 року та 24.07.2023 року до суду з експертної установи надійшов лист, згідно якого просять забезпечити явку сторін разом з малолітньою дитиною до експертної установи та провести оплату вартості експертизи (а.с.58,74). Ухвалою суду від 03 серпня 2023 року поновлено підготовче провадження у справі, сторонам у справі направлено копію листа експертної установи від 24.07.2023 року №1736-11 та роз`яснені наслідки ухилення від проведення експертизи.. Ухвалою суду від 12.09.2023 року задоволено клопотання адвоката Реу Р.В. заявленого в інтересах [PERSON] про призначення судово-медічної молекулярно-генетичної експертизи, наслідки ухилення від проведення експертизи роз`яснено, підготовче судове засідання відкладено, провадження у справі на час проведення експертизи зупинене (а.с.95-97). З Комунальної установи «Одеське обласне бюро судово-медичної експертизи 09.11.2023 року за №2833-11 надійшов лист згідно якого 08.11.2023 року до експертної установи прибула [PERSON] та дитина [PERSON] , проте біологічні зразки не відбирали у зв`язку з неприбуттям [PERSON] , для одночасного відбору біологічних зразків (а.с.109). 01.12.2023 року справа повернута до Саратського районного суду Одеської області з листом експертної установи, у якому зазначено, що 08.11.2023 року та 23.11.2023 року до експертної установи прибула лише [PERSON] та дитина [PERSON] , проте біологічні зразки не відбирали у зв`язку з неприбуттям [PERSON] , для одночасного відбору біологічних зразків. Експертиза не проведена. ( а.с.111). 04.12.2023 року ухвалою суду провадження у справі поновлено, підготовче судове засідання продовжено. 21.02.2024 року ухвалою суду закрито підготовче судове засідання, справу призначено до судового розгляду. Відповідно до ст. 211 ЦПК України розгляд справи відбувається в судовому засіданні. Про місце, дату і час судового засідання суд повідомляє учасників справи. Позивачка [PERSON] , будучи належним чином повідомленою про день, час та місце розгляду справи, у судове засідання не з`явилася, про причини неявки суд не повідомила, клопотання про відкладення розгляду справи не подала, представляти свої інтереси у суді уповноважила адвоката Реу Р.В. У судовому засіданні представник позивачки - адвокат Реу Р.В позовні вимоги підтримав, пославшись на обставини викладені у позові та надані суду докази, просив позов задовольнити, не заперечував проти заочного розгляду справи. [PERSON] приймав участь у підготовчих судових засіданнях 14 березня 2023 року та 06 червня 2023 року, у подальшому будучи належним чином повідомленим про розгляд справи у судове засідання вдруге не з`явився, хоча про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином шляхом направлення судового виклику рекомендованим листом з повідомленням за адресою місця проживання, яке повернулося на адресу суду з відміткою "адресат відсутній за вказаною адресою", що відповідно до положень пунктів 3, 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК та правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеною у постановах: від 09 серпня 2019 року у справі № 906/142/18, провадження № 12-109гс19; від 12 грудня 2018 року у справі № 752/11896/17, провадження № 14-507цс18, від 12 лютого 2019 року у справі № 906/142/18 (провадження № 12-233гс18) та постановах Верховного Суду від 27 лютого 2020 року у справі №814/1469/17 (провадження № К/9901/28703/19), від 01 квітня 2021 року у справі №826/20408/14 (провадження № К/9901/16143/20), від 09 липня 2020 року у справі №751/4890/19 (провадження № 61-2583св20), від 10 листопада 2021 року у справі №756/2137/20 (провадження № 61-3782св21) судова повістка вважається врученою в день проставлення у поштовому повідомленні відповідної відмітки, і особа вважається повідомленою. У встановлений судом строк відзив на позовну заяву із зазначенням заперечень та доказів, що підтверджують його відзив не надав, про причини неподання суду відзиву не повідомив, зустрічного позову не пред`являв, клопотань про відкладення розгляду справи від останнього не надходило, а тому враховуючи ч. 8 ст.178 ЦПК України, суд вирішує справу за наявними матеріалами. Вказане узгоджується з рішенням Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі «Смірнов проти України», відповідно до якого в силу вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції. В своїх рішеннях Європейський суд також наголошує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. Представник третьої особи Овідіопольського відділу державної служби реєстрації актів цивільного стану в Одеському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), будучи належним чином повідомленим до дату, час та місце розгляду справи шляхом направлення повідомлення на електронну адресу, у судове засідання також не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, клопотання про відкладення розгляду справи не подав. У відповідності до ст.223 ЦПК України, суд визнав за можливе розглянути справу за відсутності сторін, належних чином повідомлених про день, місце та час розгляду справи на підставі наявних у справі доказів. Таким чином, відповідно до ст.280 ЦПК України, судом прийнято рішення про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Заочне рішення суду ухвалюється в тому разі, коли особу було належним чином повідомлено про розгляд справи, але вона була відсутня в судовому засіданні й не подала відзиву, заперечень на позовну заяву. Представник позивача адвокат Реу Р.В. проти заочного розгляду справи не заперечував. Положення ст.4 ЦПК України, ст. 15 ЦК Україні, а також положення ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, гарантують кожній особі право на захист її порушених, оспорюваних чи невизнаних прав, а також охоронюваних законом інтересів судом. Вимоги ст. ст. 13, 81, ч.5 ст.263 ЦПК України зобов`язують суд з`ясувати обставини, що обґрунтовують заявлені вимоги, на підставі наданих на їх підтвердження доказів, зобов`язують суд з`ясувати обставини, що обґрунтовують заявлені вимоги, на підставі наданих на їх підтвердження доказів. Дослідивши матеріали цивільної справи, з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються вимоги, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, встановивши фактичні дані та відповідні їм правовідносини, суд приходить до висновку, що вимоги позову підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебували у незареєстрованому шлюбі, від якого [INFO] в м. Одесі народилася [PERSON] , про що Овідіопольським відділом державної служби реєстрації актів цивільного стану в Одеському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) видано свідоцтво про народження серії [NUMBER] , актовий запис № 100 від 08 червня 2022 року (а.с. 10). Як вбачається з копії Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження № 00035775583 від 08 червня 2022 року, державна реєстрація народження [PERSON] , [INFO] , здійснена відповідно до ч.1 ст. 135 Сімейного Кодексу України. Відомості про батька дитини внесені за вказівкою матері дитини як « [PERSON] » (а.с. 11-12). Відповідно до ч. 1 ст. 32 Конституції України ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією України. Статтею 51 Конституції України, частинами другою, третьою статті 5 СК України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Держава має заохочувати та підтримувати материнство і батьківство та забезпечувати пріоритет сімейного виховання дитини. Отже, при регулюванні сімейних відносин держава має максимально враховувати інтереси дитини. Частиною 1 ст. 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Преамбула та ст.ст. 7, 9, 18 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року передбачає, що дитині для повного і гармонійного розвитку її особи необхідно зростати в сімейному оточенні, в атмосфері щастя, любові і розуміння, дитина, наскільки це можливо, повинна знати своїх батьків, держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню. З метою гарантування і сприяння здійсненню прав, викладених у Конвенції, держави-учасниці надають батькам належну допомогу у виконанні обов`язків по вихованню дітей. Статтями 3,4 Декларації про соціальні і правові принципи, що стосуються захисту і благополуччя дітей, прийнятою резолюцією Генеральної Асамблеї від 3 грудня 1986 року передбачено, що турбота про дитину лежить насамперед на її власних батьках. Визначення походження дитини, батьки якої не перебувають у шлюбі між собою, врегульовано статтями 125, 126 та 128 СК України. Так, якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається за заявою матері та батька дитини або за рішенням суду (ч.2 ст. 125 СК України). Відповідно до ст. 135 СК України, при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою. Згідно з частинами першою, другою, четвертою статті 128 СК України за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до ЦПК України. Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу. Відповідно до роз`яснень, викладених в пунктах 4-9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», справи про визнання батьківства суд розглядає у позовному провадженні. Спір про походження дитини від осіб, які не перебувають у шлюбі між собою і не подали в державні органи реєстрації актів цивільного стану спільної заяви про реєстрацію їх як батьків, суд може вирішувати за заявою про визнання батьківства, поданою одним із батьків. Заяви про встановлення факту як батьківства, так і материнства суд приймає до розгляду, якщо запис про батька (матір) дитини в Книзі реєстрації народжень учинено згідно зі статтею 135 СК України. Відповідно до статей 213, 215 ЦПК України рішення щодо визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них, а його резолютивна частина - містити всі відомості, необхідні для реєстрації батьківства (материнства) в органах РАЦС (прізвище, ім`я та по батькові матері й батька, число, місяць і рік їх народження, громадянство, а також номер актового запису про народження дитини, коли та яким органом його вчинено). Питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це. Висновки експертизи, у тому числі судово-генетичної, необхідно оцінювати з урахуванням положень статті 212 ЦПК України, згідно з якою жоден доказ не має для суду наперед установленого значення, він оцінює докази в їх сукупності, а результати оцінки відображає в рішенні з наведенням мотивів їх прийняття чи відхилення. У разі коли ухилення сторони у справі зазначеної категорії від участі в експертизі або від подання необхідних матеріалів, документів тощо унеможливлює її проведення, суд відповідно до статті 146 ЦПК України може визнати факт, для з`ясування якого її було призначено, або відмовити в його визнанні (залежно від того, хто зі сторін ухиляється, а також яке значення має для них ця експертиза). Якщо відповідач у такій справі ухиляється від участі у проведенні судово-біологічної (судово-генетичної) експертизи, суд вправі постановити ухвалу про його примусовий привід. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України). У постанові Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 591/6441/14-ц (провадження № 61-6030св18) зазначено, що «СК України не визначає будь-яких особливостей предмету доказування у даній категорії справ. Доказами у такій справі можуть бути будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, показань свідків, письмових або речових доказів, висновків експертів. Тобто при вирішенні спору про визнання батьківства мають враховуватись усі передбачені законом докази в їх сукупності.

Outcome: approved