Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-14 00:00:00

Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Артеміда-Ф» (далі - ТОВ «ФК «Артеміда-Ф», Банк, позивач) звернулося до суду з позовом до [PERSON] (далі відповідач, [PERSON] ) про стягнення заборгованості за договором про споживчий кредит, судового збору та витрат на правничу допомогу. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 02.09.2019 року між ТОВ «Фінансова компанія «КРЕДІПЛЮС» та [PERSON] укладено Договір про споживчий кредит № 29298 на умовах якого відповідачу надано кредит у розмірі 8572,00 грн. В свою чергу, відповідачка зобов`язувалась повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитними коштами в строки та порядку, встановлених вказаним вище договором, строк кредиту 91 день з кінцевим терміном погашення не пізніше 02.09.2019 року, процентна ставка за користування кредитними коштами становить 325 % річних від суми кредиту, тип процентної ставки\~фіксований. Загальна сума всіх платежів з урахуванням процентів становить (витрати за споживчим кредитом) 12772,24 грн., загальна вартість кредиту (в грошову виразі) становить 12772,24 грн. Однак, відповідач свої зобов`язання за споживчим кредитом не виконала, платежі за договором проводила не своєчасно та не в повному обсязі, тому у відповідачки станом на 09.04.2024 року утворилась заборгованість перед позивачем в розмірі 7755,93 грн., з яких: 4558,68 грн. - сума заборгованості за тілом кредиту; 1101,39 грн. - сума заборгованості за відсотками, 662,40 грн. - сума заборгованості за пенею (нарахована первісним кредитором до моменту відступлення права вимоги), штрафні санкції згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України (3 % річних)\~378,22 грн., інфляційне збільшення 1055,24 грн. за період з 03.12.2019 року по 23.02.2022 року. 15.06.2020 року ТОВ «ФК «КРЕДІПЛЮС» та ТОВ «Фінансова компанія «Артеміда-Ф» уклали Договір відступлення права вимоги № 20200615/1, згідно якого, ТОВ «ФК «Артеміда-Ф» набуло статусу кредитора та отримало право грошової вимоги по відношенню до осіб, які являлися боржниками ТОВ «ФК «КРЕДІПЛЮС» в т.ч. і до [PERSON] , порядковий номер згідно реєстру боржників 133. На поштову адресу боржника, [PERSON] , позивачем направлялось ряд листів і повідомлень про зміну кредитора, в т. ч. 25.06.2020 року повідомлення про зміну кредитора та 01.03.2021 року досудова вимога про погашення кредитної заборгованості. Оскільки [PERSON] зобов`язання за Договором про споживчий кредит № 29298 від 02.09.2019 року не виконала, представник позивача просить стягнути з неї заборгованість в розмірі 7755,93 грн., з яких: 4558,68 грн. - сума заборгованості за тілом кредиту; 1101,39 грн. - сума заборгованості за відсотками, 662,40 грн. - сума заборгованості за пенею, штрафні санкції згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України (3 % річних)\~378,22 грн., інфляційне збільшення 1055,24 грн.; судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 422,40 грн. та витрати на правничу допомогу у розмірі 7000,00 грн. В судове засідання представник позивача ТОВ «Фінансова компанія «Артеміда-Ф» Бачинський О.М., не з`явився, направив суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідачка в судове засідання не з`явилась, про дату, час і місце судового засідання повідомлась належним чином, причини неявки суду не повідомила, правом подати відзив на позовну заяву не скористалась. Суд розглядає справу у відсутності сторін. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи в межах заявлених вимог та доведених обставин, приходить до такого висновку. 02.09.2019 року між ТОВ «Фінансова компанія «КРЕДІПЛЮС» та [PERSON] укладено Договір про споживчий кредит № 29298 про надання споживчого кредиту шляхом перерахування коштів на поточний рахунок відповідача № [NUMBER] , який відкрито у АТ КБ «ПРИВАТБАНК». На умовах вказаного договору, зокрема п. п. 2.1 кредитодавець надав відповідачу кредит у гривні, на умовах передбачених Договором про споживчий кредит № 29298 від 02.09.2019 року у розмірі 8572,00 грн. та платіжних інструкцій: № CRD 106087 (11:44), № CRD 106087 (11:44), що підтверджують факт перерахування коштів, а відповідач зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених Кредитним договором. Строк кредиту 91 день тижні та відповідно до п.п.3.1. Договору, з кінцевим терміном погашення не пізніше 02.12.2019 року, процентна ставка за користування коштами кредиту становить 325,00 % річних від суми кредиту, тип процентної ставки - фіксована. Загальна сума всіх платежів з урахуванням процентів (загальні витрати за споживчим кредитом) становить 12772,24 грн., загальна вартість кредиту (в грошовому виразі) становить 12772,24 грн., реальна річна процентна ставка по кредиту становить 325,00 %, про що відповідача було ознайомлено та ним підтверджено шляхом власноручного підпису в Договорі про споживчий кредит № 29298 від 02.09.2019 року. Позивач свої зобов`язання виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кошти в обсязі та строк, визначений умовами Кредитного договору, зокрема перерахував 6000,40 грн. на поточний рахунок позичальника [PERSON] на картку № [NUMBER] , відкриту у ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та 2571,60 грн. на поточний рахунок № [NUMBER] ТОВ «Страхова компанія «Проксіма» в АТ «Укрексімбанк» з метою оплати позичальником страхових платежів, встановлених Договором добровільного страхування PR-№ 106087 від 02.09.2019 року. 15.06.2020 року ТОВ «Фінансова Компанія «КРЕДІПЛЮС» та ТОВ «Фінансова компанія «Артеміда-Ф» уклали Договір відступлення прав вимоги № 20200615/1 від 15.06.2020 року. Згідно відступлення прав вимоги № 20200615/1 від 15.06.2020 року, та у відповідності до ст. 512 ЦК України, ТОВ «Фінансова компанія «Артеміда-Ф» набуло статусу Кредитора та отримала право грошової вимоги по відношенню до осіб, які являлись боржниками ТОВ «Фінансова компанія «КРЕДІПЛЮС», включно і до [PERSON] , порядковий номер якого згідно реєстру боржників 133, що підтверджується витягом з реєстру боржників, який є Додатком № 1 до Договору відступлення прав вимоги № 20200615/1 від 15.06.2020 року. Про перехід права вимоги відповідача повідомлено листом № 201010495-01 від 25.06.2020 року. Згідно графіку платежів, який є Додатком № 2 до Кредитного договору № 29298 від 02.09.2019 року, відповідач [PERSON] не в повному обсязі сплатила платежі за кредитним договором . Внаслідок невиконання умов договору у відповідачки станом на 09.04.2024 року утворилась заборгованість, яка становить 7755,93 грн., з яких: 4558,68 грн. - сума заборгованості за тілом кредиту; 1101,39 грн. - сума заборгованості за відсотками, 662,40 грн. - сума заборгованості за пенею (нарахована первісним кредитором до моменту відступлення права вимоги), штрафні санкції згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України (3 % річних)\~378,22 грн., інфляційне збільшення 1055,24 грн. за період з 03.12.2019 року по 23.02.2022 року. Позивачем вживалися заходи, щодо досудового врегулювання спору між сторонами, зокрема 30.07.2021 за вих/н 319/2 року на поштову адресу відповідача направлялась досудова вимога про погашення кредитної заборгованості за Договором про споживчий кредит № 29298 від 02.09.2019 року. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво - чи багатосторонніми (договори). За змістом ч. ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України). В силу ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно зі ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Як передбачено ч. 1 ст. 633 ЦК України, публічним є договір, в якому одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Із положень ч. 1 ст. 634 ЦК України слідує, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Згідно ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Ст. ст. 525, 526, 530 ЦК України\~передбачено, що зобов`язання мають виконуватися належним чином та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається. Однак, свої зобов`язання за Договором про споживчий кредит № 29298 від 02.09.2019 року відповідач [PERSON] , згідно графіку платежів позивача, який є Додатком № 2 до Кредитного договору № 29298 від 02.09.2019 року, не виконала та кошти за користування кредитом з 06.12.2019 року по 02.09.2019 року не сплачувала (Сума останього платежу - 500,00 грн., дата останього платежу 06.12.2019 року). На підставі ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. На підставі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Ст. 611 ЦК України визначає, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. За ч. 1 ст. 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно з ч. 1 ст. 1048 та ч. 1 ст. 1054ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Припис абзацу 2 ч. 1 ст. 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Згідно до положень ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); правонаступництва; виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); виконання обов`язку боржника третьою особою. Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом. Ст. 513 ЦК України передбачає, що правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні, яке виникло на підставі правочину, що підлягає державній реєстрації, має бути зареєстрований в порядку, встановленому для реєстрації цього правочину, якщо інше не встановлено законом. Згідно з положеннями ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Ст. 517 ЦК України визначено, що первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні. Згідно ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Відповідно до ст. 1082 ЦК України боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов`язку перед клієнтом. Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. У справах про стягнення кредитної заборгованості кредитор повинен довести виконання ним своїх обов`язків за кредитним договором, а саме надання грошових коштів (кредиту) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник - повернення грошових коштів у розмірі та на умовах, визначених договором. У спірних правовідносинах саме на позивача покладено обов`язок довести факт укладення між сторонами кредитного договору та прострочення виконання позичальником взятих на себе зобов`язань, а на відповідача - спростувати розмір існуючої заборгованості. Відповідно до Правової позиції, яка викладена Верховним Судом України в постанові у справі № 6-979цс15 від 23 вересня 2015 року боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору … неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обов`язку погашення кредиту взагалі. Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником [PERSON] кошти в добровільному порядку ТОВ «Фінансова компанія «Артеміда-Ф» не повернуті, суд вважає, що позивач вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів та відсотків за користування кредитними коштами. Відповідно до правових висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених у постановах: від 28.03.2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18), від 04.07.2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), від 31.10.2018 року у справі № 202/4494/16-ц (провадження № 14-318цс18), право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку, припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені нормою ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма ч. 1 ст. 1048 ЦК України і охоронна норма ч. 2 ст. 625 цього Кодексу не можуть застосовуватись одночасно. Тому, за період до прострочення з боржника підлягають стягненню проценти від суми позики (кредиту) відповідно до умов договору та ч. 1 ст. 1048 ЦК України, як плата за надану позику (кредит). Таким чином,\~суд дійшов висновку, що відповідач [PERSON] , всупереч умовам Договору про споживчий кредит № 29298 від 02.09.2019 року, незважаючи на повідомлення, не виконав своїх зобов`язань, адже після відступлення позивачу права грошової вимоги до відповідача, остання, у період з 03.12.2019 року по 23.02.2022 року не здійснював платежі для погашення кредитної заборгованості у сумі 7555,93 грн. ні на рахунки ТОВ «Фінансова Компанія «КРЕДІПЛЮС», ні на рахунки нового кредитора - ТОВ «Фінансова компанія «Артеміда-Ф», тому заборгованість в межах дії вищевказаного Договору становить: 4558,68 грн. - сума заборгованості за тілом кредиту; 1101,39 грн. - сума заборгованості за відсотками, штрафні санкції згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України (3 % річних)\~378,22 грн., інфляційне збільшення 1055,24 грн. за період з 03.12.2019 року по 23.02.2022 року. Оскільки, положеннями п. 18 Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» № 2120-IX від 15.03.2022 року передбачено, що в період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Крім того, неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем) і не можуть бути стягнені з відповідача. Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 року через агресію Російської Федерації проти України введено воєнний стан строком на 90 днів, який в подальшому неодноразово продовжувався та діє на теперішній час. Встановлено, що представник позивача звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути заборгованість відповідача за пенею у сумі 662,40 грн., що не відповідає вимогам норм вищевикладеного нормативно-правового акту. Статтею 256 ЦК України передбачає позовну давність, тобто встановлений законом строк, протягом якого юридична і фізична особа має право звернутися до суду з вимогою про захист свого порушеного права або інтересу. Згідно вимог ст. 257 ЦК України, загальний строк, який становить 3 роки та згідно ст. 258 ЦК України позовна давність для стягнення неустойки (штрафу, пені) - 1 рік. Отже, враховуючи зазначен вимоги строк позовної давності для стягнення пені минув, тому, вимоги представника позивача в цій частині позову задоволенню не підлягають. За таких обставин, відповідач [PERSON] звільняється від обов`язку сплати на користь кредитодавця пені в розмірі 662,40 грн. за несвоєчасність виконання зобов`язань за Договором про споживчий кредит № 29298 від 02.09.2019 року. Отже, факти, викладені представником позивача у позовній заяві в обґрунтування позовних вимог частково знайшли своє підтвердження під час судового розгляду, є достовірними та обґрунтованими, підтверджені письмовими доказами, сумніву у суду не викликають, тому суд вважає, що позов ТОВ «Фінансова компанія «Артеміда-Ф» до [PERSON] про стягнення заборгованості за Договором про споживчий кредит № 29298 від 02.09.2019 року підлягає частковому задоволенню в розмірі 6893,53 грн., заборгованість за тілом кредиту становить 4558,68 грн. - заборгованість за відсотками становить 1101,39 грн., 3 % річних)\~- 378,22 грн., а також інфляційне збільшення в розмірі 1055,24 грн. Окрім того, представником позивача при зверненні до суду за даним позовом сплачено судовий збір в розмірі 2422,40 грн. Згідно з ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема належить надання професійної правничої допомоги. Згідно з ч. 2 ст. 137 цього Кодексу за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Згідно з ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Відповідно до ч. 8 ст. 141 цього Кодексу розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Встановлено, що 05 квітня 2024 року між позивачем та адвокатом Бачинським О.М. укладено договір про надання правової допомоги № 20240405-1. Згідно вказаного договору передбачено фіксований розмір гонорару, що становить 7000 грн. Згідно з правової позиції Верховного Суду, висловленої в постанові від 12 лютого 2020 року у справі № 648/1102/19, витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини 2 статті 137 ЦПК України). Разом з тим, вирішуючи питання про стягнення витрат на правничу допомогу суд враховує обсяг матеріалів справи, складність, обсяг та характер наданої допомоги, та приходить до висновку, що витрати на правничу допомогу підлягають стягненню у розмірі 7000 грн. Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача в користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки судом позов задоволено на 91,23 %, то судовий збір, що підлягає відшкодуванню позивачу становитиме 2209,95 грн., із розрахунку (2147,20 грн.\~10,54 %), а також витрати на професійну правничу допомогу представника позивача в розмірі 6262,20 грн., із розрахунку (7000,00\~10,54 %), усього судові витрати на суму 8183,60 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial