Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-12 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суд з позовом до відповідачів ТОВ «Бімер», [PERSON] , [PERSON] про визнання договорів недійсними та витребування майна. В позовній заяві вказав, що йому на праві приватної власності належить автомобіль «TOYOTA AVALON», 2006 року випуску, VIN-код [NUMBER] . У 2019 році він дізнався, що його автомобіль було перереєстровано на іншого власника без його відома та в період перебування за кордоном. За даним фактом було відкрито кримінальне провадження. Згідно листа Головного сервісного центру МВС від 22.06.2020 №31/702аз автомобіль «TOYOTA AVALON» 04.09.2019 було перереєстровано на [PERSON] , а 23.05.2020 - на [PERSON] . На адвокатський запит ТСЦ № 6842 РСЦ ГСЦ МВС в Хмельницькій області надало копії договорів, на підставі яких автомобіль «TOYOTA AVALON» було перереєстровано з [PERSON] на [PERSON] , а саме: договір купівлі-продажу транспортного засобу №6329/19/023417 від 02.09.2019 та договір комісії № 023417 від 02.09.2019, що підтверджується листом від 04.07.2020 №31/22/2-3-2за. Згідно п. 1.1. Договору комісії № 023417 від 02.09.2019, комісіонер зобов`язується за дорученням комітента за комісійну плату вчинити за рахунок комітента від свого імені один або декілька правочинів щодо продажу транспортного засобу (який підпадає під визначення вживаного транспортного засобу відповідно до пункту 189.3 статті 189 Податкового кодексу України); марка, модель «TOYOTA AVALON» СЕДАН - В 2006 року випуску, колір сірий, VIN, № кузова (шасі, рами) [NUMBER] , свідоцтво про реєстрацію [NUMBER] , номерний знак, зареєстрований за власником (Комітентом за Договором комісії) транспортного засобу 11.01.2017 за ціною, не нижче узгодженої сторонами, а саме 10 100 гривень. [PERSON] не укладав з ТОВ «Бімер» договору комісії № 023417 від 02.09.2019, підпис від його імені виконано іншою невідомою особою. Більше того, на момент укладання такого договору позивач перебував за кордоном і фізично не міг його підписати, що підтверджується копією його закордонного паспорта, згідно якого він виїхав за межі України 05.08.2019 та повернувся лише 27.12.2019. Оскільки, [PERSON] не підписував Договір комісії № 023417 від 02.09.2019, такий правочин не відповідає його внутрішній волі і підлягає визнанню недійсним. Відповідно до п. 1.1. Договору купівлі-продажу транспортного засобу № 6329/19/023417 від 02.09.2019 на умовах даного договору продавець зобов`язується передати у власність покупцеві транспортний засіб (який підпадає під визначення вживаного транспортного засобу відповідно до пункту 189.3 статті 189 Податкового кодексу України); марка TOYOTA, модель AVALON СЕДАН-В, 2006 року випуску, колір сірий, номер кузова (шасі, рами) [NUMBER] , свідоцтво про реєстрацію [NUMBER] , номерний знак, зареєстрований за власником (Комітентом за Договором комісії) транспортного засобу 11.01.2017. Договір купівлі-продажу, належного позивачу автомобіля, вчинявся в інтересах [PERSON] як продавця комісіонером - ТОВ «Бімер». Враховуючи те, що воля власника автомобіля не була спрямована на укладення із ТОВ «Бімер» договору комісії, вчинений комісіонером договір купівлі-продажу автомобіля від власного імені в інтересах комітента, є недійсним з підстав дефекту волі продавця на підставі ч. 3 ст. 203, ст. 215 ЦК України. ТОВ «Бімер» не було уповноважено власником автомобіля [PERSON] на укладення договору купівлі-продажу транспортного засобу № 6329/19/023417 від 02.09.2019. Таким чином, відчуження автомобіля було здійснено поза волею власника автомобіля, особою, яка не мала повноважень від власника на продаж такого автомобіля. На підставі викладеного, позивач змушений звернутися до суду з вказаним позовом. Оскільки 23.05.2020 спірний автомобіль було перереєстровано на [PERSON] , яка наразі є його власником та з якою у позивача немає зобов`язальних правовідносин, виникає необхідність у такому способі захисту як витребування майна. Позивач [PERSON] просить визнати недійсним Договір комісії № 023417 від 02 вересня 2019 року, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «Бімер» та [PERSON] ; визнати недійсним Договір купівлі-продажу транспортного засобу № 6329/19/023417 від 02 вересня 2019 року, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «Бімер» та [PERSON] ; витребувати від [PERSON] на користь [PERSON] спірний автомобіль; судові витрати стягнути з відповідачів. В судовому засіданні представник позивача адвокат Давиденко В. В. позовні вимоги підтримує, просить задовольнити. Представник відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю «Бімер» в судове засідання не з`явився, від відповідача надійшло клопотання про розгляд цивільної справи без участі представника, при вирішенні справи покладається на думку суду. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] позовні вимоги не визнають. Суду пояснили, що автомобіль був куплений офіційно, легально, а тому повертати його позивачу, не бачать підстав. Вислухавши представника позивача, відповідачів, дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. За приписами ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно з положеннями ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. За положеннями ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права (п.1 ч.2 ст.16 цього Кодексу). Відповідно до ч. 1 ст. 263 Цивільного процесуального кодексу України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Судом встановлено, що згідно Договору комісії № 023417 від 02 вересня 2019 року, укладеного між ТОВ «Бімер», надалі Комісіонер, в особі директора [PERSON] , та [PERSON] , надалі Комітент, а саме згідно п.1.1 комісіонер зобов`язується за дорученням комітента за комісійну плату вчинити за рахунок комітента від свого імені один або декілька правочинів щодо продажу транспортного засобу (який підпадає під визначення вживаного транспортного засобу відповідно до п. 189.3 статті 189 Податкового кодексу України) марка, модель «TOYOTA AVALON» СЕДАН - В 2006 року випуску, колір сірий, VIN, № кузова (шасі, рами) [NUMBER] , свідоцтво про реєстрацію [NUMBER] , номерний знак, зареєстрований за власником (Комітентом за Договором комісії) транспортного засобу 11.01.2017 (надалі - Транспортний засіб або ТЗ) за ціною не нижче узгодженої Сторонами, а саме 10 100 гривень. Відповідно до копії договору купівлі-продажу транспортного засобу № 6329/19/023417 від 02.09.2019 між ТОВ «Бімер», який є комісіонером на підставі договору комісії № 023417 від 02.09.2019 та [PERSON] , яка діє як покупець, продавець передав у власність покупцеві транспортний засіб «TOYOTA AVALON» СЕДАН - В 2006 року випуску, колір сірий, VIN, № кузова (шасі, рами) [NUMBER] , свідоцтво про реєстрацію [NUMBER] . Згідно листа Головного сервісного центру МВС від 22.06.2020 р. №31/702аз транспортний засіб «TOYOTA AVALON» 04.09.2019 було перереєстровано на [PERSON] , а 23.05.2020 - на [PERSON] . Згідно висновку експерта за результатами проведення судово-почеркознавчої та судово-технічної експертизи документів № 750/751/21-22 від 29.04.2022, призначеної на підставі ухвали Чортківського районного суду Тернопільської області від 02.06.2021, встановлено, що підпис від імені [PERSON] у Договорі комісії № 023417 від 02.09.2019 виконано рукописним способом, без попередньої підготовки до його виконання та використання технічних засобів відтворення. Також підпис від імені [PERSON] у Договорі комісії № 023417 від 02.09.2019 виконано не [PERSON] , а іншою особою. Встановити, ким - [PERSON] чи іншою особою виконано запис, що читається « [PERSON] » у договорі комісії № 023417 від 02.09.2019, не видалось за можливе. Відповідно до ч. 1 ст. 1011 ЦК України, за договором комісії одна сторона (комісіонер) зобов`язується за дорученням другої сторони (комітента) за плату вчинити один або кілька правочинів від свого імені, але за рахунок комітента. Договір комісії за своєю юридичною природою є договором про надання послуг: комісіонер надає комітенту послугу, здійснюючи певні дії в інтересах останнього. Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Як вбачається з ч. 1 ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Частиною 2 ст. 202 ЦК України, визначено, що правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Згідно ч. 4 ст. 202 ЦК України, дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін. Таким чином, договір комісії на продаж транспортного засобу № 023417 від 02.09.2019, укладений між ТОВ «Бімер» та [PERSON] є двостороннім правочином. Статтею 203 ЦК України передбачені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, до яких належать: 1) зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; 2) особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; 3) волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; 4) правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; 5) правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; 6) правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Відповідно до ст. 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом (нікчемний правочин) або якщо він не визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Згідно із ч. 2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно з вимогами ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.1-3, 5, 6 ст. 203 цього Кодексу. Згідно з ч. 3 ст. 215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Як передбачено ч. 3 ст. 12, ч. 1, ч. 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч. 1 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Аналізуючи обставини справи у їх сукупності, суд приходить до переконання, що оскільки договір комісії з ТОВ «Бімер» від 02 вересня 2019 року на продаж автомобіля позивач [PERSON] не підписував, його волевиявлення на продаж автомобіля було відсутнє, даний договір комісії між позивачем та ТОВ «Бімер» є недійсним, оскільки волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Згідно ст. 655 ЦК України, договір купівлі-продажу - це угода, за якою продавець (одна сторона) зобов`язується передати майно у власність покупцеві (другій стороні), а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. Правове регулювання відносин, пов`язаних з купівлею-продажем транспортних засобів, здійснюється на підставі положень ЦК України з урахуванням загальних положень про договір та спеціальних правил, закріплених у відповідних положеннях Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07 вересня 1998 року № 1388, які визначають певні особливості укладення, виконання та правові наслідки невиконання відповідних договорів. За змістом пункту 8 наведеного Порядку, державна реєстрація (перереєстрація) транспортних засобів проводиться на підставі заяв власників, поданих особисто або уповноваженим представником, і документів, що посвідчують їх особу, підтверджують повноваження представника (для фізичних осіб - нотаріально посвідчена довіреність), а також правомірність придбання, отримання, ввезення, митного оформлення (далі - правомірність придбання) транспортних засобів, відповідність конструкції транспортних засобів установленим вимогам безпеки дорожнього руху, а також вимогам, які є підставою для внесення змін до реєстраційних документів. Документами, що підтверджують правомірність придбання транспортних засобів, їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери, є оформлені в установленому порядку, зокрема, договір комісії між власником транспортного засобу і суб`єктом господарювання, який за таким договором є комісіонером, та договір купівлі-продажу транспортного засобу, за яким продавцем є такий суб`єкт господарювання, які підписані від імені суб`єкта господарювання уповноваженою особою, - у разі продажу транспортних засобів суб`єктами господарювання, що здійснюють оптову та/або роздрібну торгівлю транспортними засобами на підставі договору комісії, укладеного з власником транспортного засобу. Враховуючи те, що договір купівлі-продажу належного позивачу автомобіля вчинявся в інтересах [PERSON] як продавця комісіонером - ТОВ «Бімер», а останнє не було уповноважено власником автомобіля [PERSON] на укладення договору купівлі-продажу транспортного засобу № 6329/19/023417 від 02.09.2019, тому суд вважає, що відчуження автомобіля було здійснено поза волею власника автомобіля, особою, яка не мала повноважень від власника на продаж такого автомобіля, і відповідно порушене право позивача підлягає захисту шляхом визнання зазначеного договору купівлі-продажу недійсним. Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-як дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Положення ст. 387 ЦК України передбачають право власника на витребування свого майна від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Також згідно ст. 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. З системного аналізу норм права, вбачається, що зобов`язання безпідставного набуття, збереження майна породжують такі юридичні факти: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок іншої особи, в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину або інших підстав, передбачених ст. 11 ЦК України ). Аналогічну правову позицію було висловлено в постанові Верховного суду від 30 серпня 2018 року (справа №334/2517/16-ц). Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в незаборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення породження учасниками відповідних правовідносин у майбутньому певних цивільних прав та обов`язків, зокрема, внаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, які прямо передбачені частиною другою статті 11 ЦК України. Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказiвцi закону, або суперечить меті правовiдношення i його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Отже, для виникнення зобов`язання, передбаченого статтею 1212 ЦК України, важливим є сам факт безпідставного набуття або збереження, а не конкретна підстава, за якою це відбулося. Тобто у разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, стаття 1212 ЦК України може бути застосована тільки після того, якщо така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена, або була відсутня взагалі. Враховуючи ту обставину, що договір комісії, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «Бімер» та [PERSON] від 02 вересня 2019 року № 023417 та договір купівлі-продажу транспортного засобу № 6329/19/023417 від 02 вересня 2019 року, на підставі якого ТзОВ «Бімер» здійснив продаж спірного транспортного засобу [PERSON] та, як наслідок, здійснення перереєстрації автомобіля на нового власника [PERSON] , визнаються судом недійсними, а тому суд приходить до висновку про наявність правових підстав для витребування від [PERSON] безпідставно набутого майна, а саме: автомобіля марки «TOYOTA AVALON», VIN - код [NUMBER] , 2006 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] , із чужого незаконного володіння законному власнику [PERSON] . Таким чином, суд прийшов до висновку, що заявлений позов є обґрунтованим, доведеним та таким, що підлягає до задоволення. Згідно ч. ч. 1, 4 ст. 158 Цивільного процесуального кодексу України, суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи. Тому суд вважає за необхідне скасувати арешт, накладений ухвалою Чортківського районного суду Тернопільської області про забезпечення позову від 28 серпня 2020 року, на автомобіль марки «TOYOTA AVALON», VIN - код [NUMBER] , 2006 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] , який належить [PERSON] . Відповідно з вимогами ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Позивачем сплачено судовий збір в загальному розмірі 4 279,60 гривень та 6 066,35 гривень за проведення судово-почеркознавчої та судово-технічної експертизи документів по цивільній справі, що підтверджується відповідними квитанціями. Таким чином, у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК суд стягує з відповідачів на користь позивача по 1 426,53 гривень витрат по сплаті судового збору з кожного, а також по 2 002,12 гривень з кожного витрат за проведення судово-почеркознавчої та судово-технічної експертизи документів по цивільній справі.

Outcome: approved