Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-20 00:00:00

ОБСТАВИНИ СПРАВИ: 14.02.2024 року через канцелярію Турківського районного суду Львівської області представник заявника - адвокат Буняк Д.М. подав заяву [PERSON] , заінтересована особа - [INFO] , про встановлення факту родинних відносин, в якій просить встановити факт, що має юридичне значення, а саме: факт родинних відносин між фізичними особами, що [PERSON] , [INFO] , є матір`ю [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] . Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14.02.2024 року у провадження судді Турківського районного суду Львівської області Ференц Р.І. передана дана справа. Предметом заяви є встановлення факту родинних відносин. Відповідно до ч.2 ст.19 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку: 1) наказного провадження; 2) позовного провадження (загального або спрощеного); 3) окремого провадження. Відповідно до ч.1 ст.293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Згідно ст.23 ЦПК України усі справи, що підлягають вирішенню в порядку цивільного судочинства, розглядаються місцевими загальними судами як судами першої інстанції. Вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, суди повинні перевірити належність справ до їх юрисдикції та підсудності. Підсудність - це розподіл підвідомчих загальним судам цивільних справ між різними судами першої інстанції залежно від роду (характеру) справ, що підлягають розгляду, і від території, на яку поширюється юрисдикція того чи іншого суду. Територіальна підсудність - це підсудність цивільної справи загальному суду в залежності від території, на яку поширюється юрисдикція даного суду. За її допомогою вирішується питання, яким з однорідних судів підсудна для розгляду відповідна справа. Справа підсудна Турківському районному суду Львівської області, оскільки відповідно до ч.1 ст.316 ЦПК України заява фізичної особи про встановлення факту, що має юридичне значення, подається до суду за місцем її проживання. Критеріями даного виду підсудності зокрема виступає місце проживання заявника. Відповідно до постанови Верховної Ради України від 17.07.2020 №807-ІХ «Про утворення та ліквідацію районів», яка набрала чинності 19.07.2020, в Україні утворено 136 нових та ліквідовано 490 районів, в тому числі, ліквідовано Турківський район Львівської області та утворено Самбірський район (з адміністративним центром у місті Самбір) у складі територій Бісковицької сільської, Боринської селищної, Добромильської міської, Новокалинівської міської, Ралівської сільської, Рудківської міської, Самбірської міської, Старосамбірської міської, Стрілківської сільської, Турківської міської, Хирівської міської територіальних громад, затверджених Кабінетом Міністрів України. Пунктом 3.1 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» встановлено, що до набрання чинності законом України щодо зміни системи місцевих судів на території України у зв`язку з утворенням (ліквідацією) районів відповідні місцеві суди продовжують здійснювати свої повноваження у межах територіальної юрисдикції, визначеної до набрання чинності Постановою Верховної Ради України "Про утворення та ліквідацію районів" від 17 липня 2020 року № 807-IX, але не довше ніж один рік з дня припинення чи скасування воєнного стану на території України, введеного Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", затвердженого Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, відповідно до якого строк дії воєнного стану в Україні неодноразово продовжено і діє станом на сьогоднішній день. Згідно з п.5 ч.2 ст.293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Згідно ч.1 ст.316 ЦПК України заява фізичної особи про встановлення факту, що має юридичне значення, подається до суду за місцем її проживання. СТИСЛИЙ ВИКЛДАД ПОЗИЦІЇ СТОРІН ПО СПРАВІ: Позиція особи, яка подала заяву. Заявниця у своїй заяві зазначає наступне. [PERSON] народився [INFO] , проте у витязі з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження відповідно до ст.ст.126,133,135 СКУ, виданого 10.08.2023 року Турківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Західного міжрегіонального управління юстиції Міністерства юстиції України помилково вказано дату народження [INFO] і ім`я не [PERSON] , а [PERSON] . Окрім цього, в свідоцтві про народження серії [NUMBER] помилково прописом вказано дату народження «тридцять першого червня». В подальшому заявниця звернулася до Турківського відділу ДРАЦС у Самбірському районі ЗМУ МЮ за роз`ясненням, чи можливо здійснити виправлення у актовому записі, однак листом Турківського відділу ДРАЦС у Самбірському районі ЗМУ MIO було повідомлено, що дане питання вирішується в судовому порядку. Встановлення факту неправильності актового запису про народження необхідне заявнику для того, щоб привести у відповідність свої правовстановлюючі документи. Вказані обставини підтверджуються наявними в матеріалах справи письмовими доказами. Через неможливість реалізувати своє право, заявниця звернулася в суд з даною заявою про встановлення факту родинних відносин. Представник заявника адвокат Буняк Д.М. подану заяву підтримав і просив таку задовольнити, оскільки зазначив, що факт встановлення родинних відносин між заявницею і померлою особою в позасудовому порядку не вирішується, оскільки це можливе лише в судовому порядку. Позиція заінтересованої особи. Заінтересована особа Турківський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Західного міжрегіонального управління юстиції Міністерства юстиції України не забезпечив самопредставництво, або при допомозі участі у справі свого представника, будучи повідомленим про місце, дату та час розгляду справи належним чином, що підтверджується наявним в матеріалах справи підтверджуючим документом про вручення ухвали про відкриття провадження та заяви, на адресу суду надіслав заяву про слухання справи у його відсутність. Заяви (клопотання) учасників справи. Заявницею 14.02.2024 року подано заяву. 26.02.2024 року представник заявника - адвокат Буняк Д.М. на виконання ухвали від 20.02.2024 року через канцелярію Турківського районного суду Львівської області представник заявника - адвокат Буняк Д.М. подав заяву про усунення недоліків. Представником заявника адвокатом Буняк Д.М. 24.04.2024 року подано заяву про заміну заінтересованої сторони. Представником заявника адвокатом Буняк Д.М. 21.05.2024 року подано заяву про доручення доказів. Представником заявника адвокатом Буняк Д.М. 21.05.2024 року подано клопотання про слухання справи у його відсутність. Від заявника інших клопотань і заяв на адресу суду не надходило. Заінтересованою особою Турківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Західного міжрегіонального управління юстиції Міністерства юстиції України 17.05.2024 року подано заяву про слухання справи у його відсутність, проти задоволення заяви не заперечують. Від заінтересованої осои інших клопотань і заяв на адресу суду не надходило. Процесуальні дії у справі. Ухвалою судді від 20.02.2024 року заяву [PERSON] , заінтересована особа - [INFO] , про встановлення факту родинних відносин - залишено без руху. Надано заявнику [PERSON] строк не більше п`яти днів з дня отримання копії ухвали для усунення недоліків, вказаних в описовій частині ухвали, подавши у визначений ухвалою строк усі підтверджуючі документи виконання вимог ухвали і усунення недоліків. Ухвалою суду від 02.04.2024 року прийнято до розгляду заяву та відкрито провадження у цивільній справі. Ухвалою суду від 24.04.2024 року клопотання представника заявниці [PERSON] адвоката Буняка Д.М. задоволено, замінено у цивільній справі заінтересовану особу на Турківський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Західного міжрегіонального управління юстиції Міністерства юстиції України. 21.05.2024 року по справі постановлено вступну та резолютивну частину рішення. Судові засідання про справі призначалися 24.04.2024 року, 21.05.2024 року. Заслухавши представника заявника, дослідивши матеріали цивільної справи у їх сукупності та взаємозв`язку, суд встановив наступні обставини справи, відповідні до них правовідносини та зміст спірних правовідносин. Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого 12.07.1968 року Верхнє-Весоцькою сільською радою Турківського району Львівської області на ім`я [PERSON] , [INFO] вбачається, що батьками зазначено [PERSON] , як батька та [PERSON] , як матір, з приводу чого в книзі реєстрації народжень здійснено актовий запис за №52. Згідно витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження відповідно до ст.ст.126,133,135 СКУ, виданого 10.08.2023 року Турківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Західного міжрегіонального управління юстиції Міністерства юстиції України вбачається, що згідно актового запису за №52 здійсненого 09.04.2010 року Турківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Західного міжрегіонального управління юстиції Міністерства юстиції України 31.05.1968 року народився [PERSON] , і його батьками зазначено [PERSON] , як батька та [PERSON] , як матір. Згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 16.05.2023 року Турківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Західного міжрегіонального управління юстиції Міністерства юстиції України вбачається, що [INFO] у віці 54 років помер [PERSON] і з приводу чого в книзі реєстрації смертей здійснено актовий запис за №116. Згідно витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію смерті, виданого 10.08.2023 року Турківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Західного міжрегіонального управління юстиції Міністерства юстиції України вбачається, що згідно актового запису за №116 здійсненого 16.05.2023 року Турківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Західного міжрегіонального управління юстиції Міністерства юстиції України [INFO] помер [PERSON] . Факт родинних відносин між померлими [INFO] [PERSON] , який у свідоцтві про народження народився [INFO] , і який у свідоцтві про народження серії [NUMBER] помилково прописом вказано дату народження «тридцять першого червня», а також у витязі з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження помилково вказаний, що народився [INFO] а також помилково вказано особисте ім`я як « [PERSON] », та [PERSON] відповідно як між матір`ю та сином. здійснити виправлення у актовому записі про народження, а саме виправити ім`я з « [PERSON] » на « [PERSON] », а також виправити неправильне написання дня народження з « [INFO] » на правильне число народження « [INFO] » і виправити неправильний місяць народження з [INFO] на [INFO]. Листом Турківського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Самбірському районі Львівської області від 06.10.2023 року № 319/33.11-06-34 повідомлено про неможливість внесення змін до актового запису, було повідомлено, що у відповідності до абзацу 4.3 ст. 9 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» - актовий запис цивільного стану є безспірним доказом фактів, реєстрація яких посвідчується до спростування його в судовому порядку, рекомендовано звернутися до суду. Вказані обставини підтверджуються наявними в матеріалах справи письмовими доказами. Через неможливість реалізувати своє право, заявниця звернулася в суд з даною заявою про встановлення факту родинних відносин. Встановивши дійсні обставини справи, дослідивши докази заявника на обгрунтування заявлених вимог, суд, вирішуючи спір між сторонами, виходить з наступних мотивів та норм права. Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне. Заява подана у відповідності до вимог ст.4 ЦПК України, оскільки кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів і відмова від права на звернення до суду за захистом є недійсною. Така заява подана у відповідності до вимог ст..19 ЦПК України оскільки суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин і цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку окремого провадження. Згідно вимог ч.7 ст.19 ЦПК України окреме провадження призначене для розгляду справ про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов для здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Згідно ст. 293 ЦПК України окреме провадження як вид непозовного цивільного судочинства, де розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Згідно з п. 5 ч. 2 ст.293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Згідно з ч. 2 ст.315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Згідно вимог ст. 316 ЦПК України заява фізичної особи про встановлення факту, що має юридичне значення, подається до суду за місцем її проживання. Родинні відносини встановлюються між заявником і іншою особою, в тому числі померлим, коли відсутні документи, що підтверджують наявність між ними родинних відносин, і відновити їх іншим шляхом неможливо. Встановлення таких відносин залежить від норм матеріального права та мети, яку заявник вказує в заяві. Найчастіше встановлюють спорідненість з близькими родичами - чоловіком, дружиною, батьками, дітьми, усиновлювачами, усиновленими, братами, сестрами, дідусем, бабусею, онуками. Встановлення названого факту може бути викликано необхідністю отримання в майбутньому матеріальних благ. Для отримання спадщини встановлення факту родинних відносин проводиться також між заявником і рідними, а також з більш далекими родичами, оскільки цивільне законодавство відносить до числа спадкоємців за законом строго певне коло родичів, як спадкоємців. За правовими позиціями Верховного Суду України щодо судової практики розгляду справ встановлення фактів, що мають юридичне значення, коли громадяни не можуть використати правовстановлюючі документи, оскільки зазначені в них прізвище, ім`я, по батькові, місце чи час народження, місце проживання не відповідають записам у паспорті чи свідоцтві про народження або в інших документах, які хоч і не посвідчують особу, але є необхідними для підтвердження певного права, а установи, які видали ці документи, не можуть виправити допущені в них помилки, тому в таких випадках, відповідно до п.6 ч.1 ст. 256 ЦПК України громадяни мають право звернутися до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючих документів. Проте сам по собі факт належності документа не породжує для його власника жодних прав, юридичне значення має той факт, що підтверджується документом. Таким чином, для заявника важливо не так саме одержання документа, як оформлення особистих чи майнових прав, що випливають із цього факту. Це означає, що в судовому порядку можна встановити факт родинних відносин та належність громадянину такого документа, який є правовстановлюючим, оскільки згідно норм процесуального права передбачено, що в судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Виникнення особистих майнових і немайнових прав громадян, їх зміну та припинення закон завжди пов`язує з настанням чи зміною певних обставин, тобто з юридичними фактами. У більшості випадків вони підтверджуються різними доказами, як то: свідоцтвами, довідками та іншими документами, які видаються громадянам в адміністративному порядку. Проте не завжди заінтересована особа має можливість довести документально, що той чи інший факт мав місце (неможливість виправлення допущених помилок тощо), тому в певних випадках допускається судовий порядок встановлення фактів, що має юридичне значення. Факт належності документів особі встановлюється у судовому порядку, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки для заявника, зокрема: право на власність. За загальним правилом дії законів та інших нормативно-правових актів у часі (ч. 1 ст.58 Конституції України) норми СК України застосовуються до сімейних відносин, які виникли після набрання ним чинності, тобто не раніше 1 січня 2004 року. Оскільки підстави для визнання батьківства за рішенням суду, зазначені у ст.128 СК України, істотно відрізняються від підстав його встановлення, передбачених у ст.53 КпШС України, при вирішенні питання про те, якою нормою необхідно керуватися при розгляді справ цієї категорії, необхідно виходити з дати народження дитини. Заяви про встановлення фактів батьківства чи визнання батьківства розглядаються судом, якщо у свідоцтві про народження певна особа не вказана батьком дитини (наприклад, відповідно до ч.2 ст.55 КпШС України запис про батька дитини проведено за вказівкою матері, яка не перебувала у шлюбі, або ж такий запис зовсім відсутній), і можуть бути подані матір`ю, опікуном чи піклувальником дитини або самою дитиною після досягнення повноліття. Частиною 3 стт.53 КпШС України визначено чотири юридично значимі обставини встановлення батьківства, кожна з яких є необхідною і достатньою для задоволення позову: а) спільне проживання та ведення спільного господарства батьками дитини до її народження; б) спільне виховання батьками дитини; в) спільне утримання батьками дитини; г) визнання батьківства відповідачем. У п.15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 5 «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» передбачено, що суд розглядає заяви про встановлення факту батьківства в разі смерті особи, яку заявник вважає батьком дитини, і вирішує їх з рахуванням обставин, передбачених ст.53 КпШС. Заяви про встановлення фактів батьківства розглядаються судом, якщо у свідоцтві про народження певна особа не вказана батьком дитини (наприклад, відповідно до ч.2 ст.55 КпШС запис про батька дитини проведено за вказівкою матері, яка не перебувала у шлюбі, або ж такий запис зовсім відсутній), і можуть бути подані матір`ю, опікуном чи піклувальником дитини або самою дитиною після досягнення повноліття. У таких випадках, заявниками у справі про встановлення факту родинних відносин є особи, які зазначені в правовстановлюючих документах і для яких мають настати певні юридичні наслідки. Згідно п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 року зі змінами, внесеними постановою від 25.05.1998 року № 15 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» вказано, що суд вправі розглядати справи про встановлення факту належності документів, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину. Згідно роз`яснень вказаних у вище вказаній постанові, передбачено, що суд розглядає заяви про встановлення неправильності запису в акті громадянського стану, як у випадках не виправлення органами реєстрації актів громадянського стану помилок, допущених при складанні актового запису, так і при відмові зазначених органів внести в ці записи передбачені законодавством зміни (прізвища, імені, по батькові тощо) і доповнення (наприклад, про національність і громадянство батьків). Із такими заявами до суду можуть звертатись особи, щодо яких складено актовий запис. Ч.3 ст. 49 ЦК України встановлює, що актами цивільного стану, які підлягають державній реєстрації є народження фізичної особи та її походження, громадянство, шлюб, розірвання шлюбу, зміна імені, смерть. Відповідно до частини четвертої цієї статті державна реєстрація актів цивільного стану провадиться відповідно до закону. Таким законом є Закон України від 02.07.2010 №2398-6 "Про державну реєстрацію актів цивільного стану". Цей Закон визначає правові та організаційні засади державної реєстрації актів цивільного стану, регламентує порядок проведення державної реєстрації актів цивільного стану, закріплюючи підстави, строки, місце державної реєстрації, ведення Державного реєстру актів цивільного стану громадян. Зокрема, ст.22 Закону регулює підстави та порядок внесення змін до актових записів цивільного стану. Таке право підпадає під захист ст..8 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод», яка передбачає, що кожна людина має право на повагу до ї особистого і сімейного життя. Держава не може втручатися у здійснення цього права інакше ніж згідно із законом та у випадках, необхідних у демократичному суспільстві в інтересах національної і громадської безпеки. При ухваленні рішення відповідно до вимог ст.17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики ЄСПЛ» суд вважає за необхідне застосувати Конвенцію про захист прав і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерела права. Внесення змін до актових записів цивільного стану провадиться відділом реєстрації актів цивільного стану за місцем зберігання відповідного актового запису. Після цього виписується нове свідоцтво про реєстрацію акта цивільного стану, яке видається заявнику або надсилається до відділу реєстрації актів цивільного стану за місцем проживання заявника для вручення йому. Одночасно анулюється первинне свідоцтво, подане заявником для внесення змін, яке в подальшому знищується у встановленому порядку. Відповідно до ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 04.XI.1950), яка згідно з частиною першою ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Відповідно до ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі. Реалізуючи передбачене ст..64 Конституції України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб`єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту. Суд враховує, що практика ЄСПЛ вказує на необхідність оцінювати докази,

Outcome: approved