Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-19 00:00:00

Позивач звернулася до Сихівського районного суду м. Львова з позовною заявою, в якій просить розірвати шлюб між нею та відповідачем, зареєстрований 05 грудня 2008 року відділом реєстрації актів цивільного стану Калінінського районного управління юстиції у м. Донецьку, актовий запис за № 739, покликаючись на припинення сімейних відносин. Вважає, що подальше збереження сім`ї є неможливим і суперечитиме її інтересам. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04 вересня 2023 року таку передано на розгляд судді Мичці Б.Р. Ухвалою судді від 11 вересня 2023 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Ухвалою суду від 07 березня 2024 року прийнято до спільного розгляду зустрічну позовну заяву [PERSON] до [PERSON] , в якій останній просить визнати недійсним шлюб укладений між ним та [PERSON] зареєстрований 05 грудня 2008 року відділом реєстрації актів цивільного стану Калінінського районного управління юстиції у м. Донецьку, актовий запис за № 739, мотивуючи, що зі спливом значного часу виявилось, що причиною неадекватної поведінки відповідачки є невиліковне захворювання центральної нервової системи - розсіяний склероз і фактично внаслідок цієї хвороби відповідачка є інвалідом 2 групи з дитинства. Однак, про ці обставини остання позивача не повідомила ні під час дошлюбного періоду, ні під час укладення шлюбу та її вагітності і тільки після 14 років, як народилася спільна дитина він про це дізнався. У зв`язку із прийняттям зустрічного позову постановлено ухвалу про перехід до розгляду справи за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання. Представником відповідача за зустрічним позовом [PERSON] подано відзив на позовну заяву, в якому просить у задоволенні позову відмовити, так як жодних законних підстав та належних і допустимих доказів для визнання шлюбу недійсним зустрічний позов не містить. Ухвалою суду від 22 квітня 2024 року закрито підготовче провадження у справі та призначено таку до судового розгляду по суті. Представник позивача за первісним позовом у судовому засіданні позов про розірвання шлюбу підтримав, просить такий задоволити, щодо задоволення зустрічного позову заперечує. Відповідач та представник відповідача за первісним позовом у судовому засіданні просили задоволити зустрічну позовну заяву. Щодо первісного позову поклались на розсуд суду. Заслухавши учасників, дослідивши матеріали справи, суд дійшов таких висновків. Згідно зі ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися нам припущеннях (ст.ст.12,81 ЦПК України). При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч.4 ст.263 ЦПК України). Сторони зареєстрували шлюб 05 грудня 2008 року у відділі реєстрації актів цивільного стану Калінінського районного управління юстиції у м. Донецьку, про що в Книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис за № 739. У даному шлюбі мають неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Відповідно до ст.51 Конституції України та ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. У ч.3 ст.105 СК України передбачено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст.110 цього Кодексу - позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення (ст.112 СК України). Наведені норми закону дають підставу для висновку, що й подальше існування сім`ї як добровільного союзу у разі відсутності згоди чоловіка чи жінки на такий союз не може мати місце, а також, приймаючи бажання й право одного з них розірвати шлюб, не може бути незаконно порушене або одного з подружжя не можливо насильно, без його волі змусити перебувати у таких зареєстрованих як шлюб відносинах. Сторони покликається на припинення шлюбних відносин з відповідачем, оскільки подальше спільне життя суперечить її інтересам, примирення та збереження шлюбу вважають за неможливе. Отже наведені обставини свідчать, що вільної згоди на союз між сторонами немає, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу неможливі, суперечать інтересам сторін, а шлюб існує формально, відтак суд вважає за необхідне шлюб розірвати. Розглядаючи зустрічну позовну заяву, суд дійшов висновку, що така задоволенню не підлягає, виходячи з наступного. Як встановлено судом та не заперечується сторонами, позивач за первісним позовом [PERSON] є особою з інвалідністю 2 групи з дитинства, що стверджується копією пенсійного посвідчення серії [NUMBER] , виданого 17 жовтня 2014 року. У ст.ст.21, 24, 27, 28 СК України визначено, що шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Державна реєстрація шлюбу встановлена для забезпечення стабільності відносин між жінкою та чоловіком, охорони прав та інтересів подружжя, їхніх дітей, а також в інтересах держави та суспільства. Державна реєстрація шлюбу засвідчується Свідоцтвом про шлюб, зразок якого затверджує Кабінет Міністрів України. Заява про реєстрацію шлюбу подається жінкою та чоловіком до будь-якого органу державної реєстрації актів цивільного стану за їхнім вибором. Особи, які подали заяву про реєстрацію шлюбу, вважаються нареченими. Заява про реєстрацію шлюбу подається жінкою та чоловіком особисто. Якщо жінка і (або) чоловік не можуть через поважні причини особисто подати заяву про реєстрацію шлюбу до органу державної реєстрації актів цивільного стану, таку заяву, нотаріально засвідчену, можуть подати їх представники. Повноваження представника мають бути нотаріально засвідчені. Якщо реєстрація шлюбу у визначений день не відбулася, заява про реєстрацію шлюбу втрачає чинність після спливу трьох місяців від дня її подання. Орган державної реєстрації актів цивільного стану зобов`язаний ознайомити наречених з їхніми правами та обов`язками як майбутніх подружжя і батьків та попередити про відповідальність за приховання перешкод до реєстрації шлюбу. Наречені зобов`язані повідомити один одного про стан свого здоров`я. Приховування відомостей про стан здоров`я одним з наречених, наслідком чого може стати (стало) порушення фізичного або психічного здоров`я іншого нареченого чи їхніх нащадків, може бути підставою для визнання шлюбу недійсним (ст.ст.29, 30 СК України). Стаття 41 СК України, містить вичерпний перелік підстав, за якими шлюб може бути визнаний недійсним за рішенням суду, а саме: якщо він був зареєстрований: між усиновлювачем та усиновленою ним дитиною з порушенням вимог, встановлених частиною п`ятою статті 26 цього Кодексу; між двоюрідними братом та сестрою; між тіткою, дядьком та племінником, племінницею; з особою, яка приховала свою тяжку хворобу або хворобу, небезпечну для другого з подружжя і (або) їхніх нащадків; з особою, яка не досягла шлюбного віку і якій не було надано права на шлюб. При вирішенні справи про визнання шлюбу недійсним суд бере до уваги, наскільки цим шлюбом порушені права та інтереси особи, тривалість спільного проживання подружжя, характер їхніх взаємин, а також інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ст.42 СК України, право на звернення до суду з позовом про визнання шлюбу недійсним мають дружина або чоловік, інші особи, права яких порушені у зв`язку з реєстрацією цього шлюбу, батьки, опікун, піклувальник дитини, опікун недієздатної особи, прокурор, орган опіки та піклування, якщо захисту потребують права та інтереси дитини, особи, яка визнана недієздатною, або особи, дієздатність якої обмежена. У відповідності до розділу ІІІ ч.2 п.8 Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених Наказом Міністерства юстиції України 18.10.2000 року № 52/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України 24.12.2010 року № 3307/5), орган державної реєстрації актів цивільного стану, що прийняв заяву про державну реєстрацію шлюбу, зобов`язаний ознайомити наречених з умовами і порядком державної реєстрації шлюбу, їхніми правами та обов`язками як майбутніх подружжя і батьків, обов`язком повідомити один одному про стан свого здоров`я, попередити наречених про відповідальність за приховання відомостей про наявність перешкод для державної реєстрації шлюбу. У графі «Для відміток» актового запису про шлюб зазначається: «Особи попереджені про правові наслідки недійсності шлюбу у разі повідомлення завідомо неправдивих даних щодо свого сімейного стану» та проставляються підписи наречених. Орган державної реєстрації актів цивільного стану під час приймання заяви про державну реєстрацію шлюбу інформує наречених про можливість здійснення медичного обстеження та за їх бажанням видає направлення за зразком, затвердженим Міністерством охорони здоров`я. Про видачу направлення або про відмову наречених від його отримання працівниками органу державної реєстрації актів цивільного стану робиться відповідний запис у заяві про державну реєстрацію шлюбу та в графі "Для відміток" актового запису про шлюб, який скріплюється підписами наречених. Верховний Суд у постанові від 05 грудня 2022 року у справі № 753/8945/18 з урахуванням практики Європейського суду з прав людини сформував правову позицію про те, що національні суди мають вибирати способи такого тлумачення, які зазвичай можуть включати акти законодавства, відповідну практику, наукові дослідження тощо (Воловік проти України, № 15123/03, § 45, ЄСПЛ, 06 грудня 2007 року). Пленум Верховного Суду України у п.13 постанови № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» роз`яснив, що у випадках, передбачених ст. 41 СК України, шлюб за рішенням суду може бути визнаний недійсним. У даному разі вирішення цього питання залежить від встановлених судом обставин. СК України вказує на підстави, за яких шлюб може бути визнано недійсним, зокрема коли шлюб було укладено між усиновлювачем і усиновленою дитиною; двоюрідними братом і сестрою чи іншими родичами; з особою, яка не досягла шлюбного віку, тощо. Разом з тим, наявності одного із вказаних фактів недостатньо для визнання шлюбу недійсним. Таким чином, вирішуючи справу, судам слід брати до уваги те, наскільки цим шлюбом порушено права та інтереси особи, тривалість спільного проживання подружжя, характер їх взаємин, а також інші обставини, що мають істотне значення. Звертаючись до суду із зустрічним позовом та стверджуючи, що дружина приховала від нього своє тяжке невиліковне захворювання центральної нервової системи - розсіяний склероз, позивач повинен був надати докази у підтвердження своїх посилань, а також у підтвердження порушення його прав та інтересів при реєстрації шлюбу з дружиною. Беручи до уваги положення сімейного законодавства, суд констатує, що сторони вільно, без стороннього примусу на них здійснили своє волевиявлення шляхом надання вільної згоди як відповідно жінка і чоловік на реєстрацію шлюбу між ними. Докази протилежного суду не надано. Недотримання правил державної реєстрації актів цивільного стану, які б зумовлювали сумнів щодо необізнаності сторін про стан здоров`я один одного при реєстрації укладення шлюбу, матеріали справи не містять. Тому під час розгляду справи не знайшов підтвердження факт приховування дружиною на момент укладення шлюбу - 05 грудня 2008 року тяжкої або небезпечної хвороби, небезпечної для другого з подружжя і (або) їхніх нащадків. При цьому суд ураховує, що сторони тривалий час (більш 15 років) перебувають у шлюбі, в якому мають неповнолітнього сина 2009 року народження. Водночас позивачем за зустрічним позовом суду не надано жодних доказів стану здоров`я його чи дитини, що б указували небезпечність захворювання дружини для чоловіка чи їх дитини. Сам по собі факт наявності у дружини ІІ групи інвалідності з дитинства не свідчить про характер захворювання, з яким пов`язується недійсність шлюбу. Підсумовуючи наведене, не встановлено порушення прав та інтересів позивача внаслідок укладення з відповідачем шлюбу, позивачем усупереч його процесуальному обов`язку не доведено факт його необізнаності про стан здоров`я відповідача до реєстрації шлюбу, також не доведено, що стан здоров`я відповідача призвів до негативних наслідків у вигляді порушення фізичного або психічного здоров`я позивача та/або їх спільного неповнолітнього сина, а отже позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають. Оскільки, позивач [PERSON] при зверненні до суду з позовом звільнена від сплати судового збору, на підставі п.9 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», то за приписами ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь держави підлягає стягненню 1073, 60 грн судового збору.

Outcome: approved