Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-13 00:00:00

До Вишгородського районного суду Київської області надійшла позовна заява [PERSON] до ТОВ «Юридична компанія «Дія-Актив», треті особи, які не заявляють самостійні вимоги: приватний нотаріус Київського міського нотаріального кругу Бригіда Володимир Олександрович, приватний виконавець виконавчого округу Київської області Крегул Іван Іванович, про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. Зі змісту позовної заяви вбачається, що 25.11.2019 року між ТОВ «УКРПОЗИКА» та [PERSON] було укладено договір кредитної лінії № UP9949442, відповідно до умов якого ТОВ «УКРПОЗИКА» надало, а [PERSON] отримала кредитні кошти в користування зі сплатою відсотків за користування кредитом. 09.11.2021 року за заявою ТОВ «Юридична компанія «Дія-Актив» приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бригіда В.О. було вчинено виконавчий напис на вказаному кредитному договорі, зареєстрований в реєстрі за № 41225, про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором в загальному розмірі 15 198 грн. 00 коп. 10.12.2021 року постановою приватного виконавця виконавчого округу Київської області Кругула І.І. відкрито виконавче провадження № [NUMBER] за виконавчим написом приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Бригіди В.О. № 41225 від 09.11.2021 року та в межах зазначеного виконавчого провадження приватним виконавцем розпочато дії щодо примусового виконання виконавчого документа. У зв`язку з тим, що постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року у справі № 826/20084/14 про визнання нечинним і скасування п. 1 та п. 2 Постанови КМУ № 662 від 26.11.2014 року визнано незаконним та нечинним розділ «Стягнення заборгованості з підстав, що виникають з кредитних правовідносин», а відтак Перелік діє в попередній редакції, яка не передбачала можливості вчинення виконавчого напису нотаріусу на нотаріально не посвідченому кредитному договорі. Оскільки кредитний договір № UP9949442 від 25.11.2019 року, укладений між ТОВ «УКРПОЗИКА» та [PERSON] , нотаріально не посвідчувався, то в нотаріуса були відсутні підстави для вчинення виконавчого напису на ньому. У зв`язку з цим виконавчий напис нотаріуса № 41225 від 09.11.2021 року має бути визнаний таким, що не підлягає виконанню. Крім того, [PERSON] у позовній заяві зазначає про те, що виконавчий напис не містить відомості про відступлення права вимоги за кредитним договором на користь ТОВ «Юридична компанія «Дія-Актив». [PERSON] не отримувала жодних повідомлень про відступлення прав вимоги, що ставить під сумнів можливість вчинення виконавчого напису саме на користь ТОВ «Юридична компанія «Дія-Актив». Враховуючи вищевикладене, [PERSON] просила позовні вимоги задовольнити, визнати виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню, вирішити питання про розподіл судових витрат. Згідно з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями головуючим суддею по справі визначено суддю Рукас О.В. Одночасно з цивільним позовом подано заяву про забезпечення позову шляхом зупинення стягнення на підставі виконавчого напису, вчиненого 26.11.2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бригіда Володимиром Олександровичем, зареєстрованим в реєстрі за номером 41225, про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором № UP 9949442 від 25.11.2019 року. Ухвалою суду від 26.03.2024 року заяву про забезпечення позову задоволено. Ухвалою суду від 26.03.2024 року провадження у справі відкрито у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, призначено судове засідання, встановлено строк для реалізації учасниками справи процесуальних прав на подачу заяв по суті справи. У судове засідання позивач не з`явилася, будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце судового засідання. До судового розгляду від [PERSON] надійшло клопотання, в якому позовні вимоги було підтримано у повному обсязі, висловлено прохання про проведення розгляду справи за її відсутності, а також надано згоду на проведення заочного розгляду справи і ухвалення заочного рішення суду. Будь-яких інших заяв, клопотань чи процесуальних документів від позивача не надходило. Представник відповідача ТОВ «Юридична компанія «Дія-Актив» у судове засідання не з`явився. Про дату, час та місце судового засідання сторона позивача повідомлялася шляхом направлення судових повісток про виклик до суду в електронний кабінет та за адресою місцезнаходження, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. Як вбачається довідок та зворотних поштових повідомлень, наявних у матеріалах справи, судові повістки про виклик до суду, а також копії ухвал суду від 26.03.2024 року були доставлені в електронний кабінет відповідача та вручені представнику останнього за місцезнаходженням юридичної особи. Станом на момент проведення судового розгляду від відповідача ані засобами поштового зв`язку, ані на офіційну електронну адресу суду, ані в будь-який інший спосіб не надходило жодних заяв, клопотань, у тому числі відзиву на позовну заяву. Треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, у судове засідання також не з`явилися, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце його проведення. Про причини неявки не повідомили, будь-яких заяв, клопотань не надходило. Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Враховуючи, що учасники справи, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце судового розгляду, у судове засідання не з`явилися, зважаючи на наявність клопотання позивача про проведення судового розгляду за її відсутності, зважаючи на відсутність клопотань про відкладення судового розгляду, суд вважає за можливе проводити судове засідання за відсутності учасників справи. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Судом встановлено, що позивачем було висловлено згоду на проведення заочного розгляду справи та ухвалення заочного рішення, засвідчено обізнаність щодо наслідків ухвалення заочного рішення суду. З урахуванням вищевикладеного, оскільки представник відповідача ТОВ «Юридична компанія «Дія-Актив», будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце судового розгляду, у судове засідання не з`явився, про причини неявки не повідомив, відзив на позовну заяву у встановлений судом строк не надав, а позивач не заперечував проти ухвалення заочного рішення, то суд відповідно до ст. 280, 281 ЦПК України вважає за необхідне провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів з наступним ухваленням заочного рішення. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Оскільки учасники справи у судове засідання не з`явилися, то фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Розглянувши матеріали поданої позовної заяви, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до ч. 1 ст. 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 87 ЗУ «Про нотаріат» - для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Такий Перелік документів затверджений Постановою КМУ від 29.06.1999 року № 1172. Зазначений підзаконний нормативно-правовий акт передбачає перелік документів, правочинів, а також доказів на підставі яких стягнення заборгованості може проводитися у позасудовому безспірному порядку. Безспірність заборгованості, що виникає у відповідних зобов`язаннях, підтверджує юрисдикцію нотаріуса з приводу вчинення виконавчих написів, яка стосується лише підтвердження існування права стягувача на зазначену суму заборгованості. При цьому нотаріус не вирішує питань права, не змінює суб`єктний склад зобов`язальних правовідносин. Аналогічний висновок був викладений у Постанові ВП ВС від 15.01.2020 року у справі № 305/2082/14-ц (провадження № 14-557цс19). Постановою КМУ № 1172 затверджено вичерпний перелік документів, на підставі яких та по відношенню до яких нотаріуси можуть вчиняти виконавчі написи, які є підставою для примусового стягнення заборгованості. Тобто такий перелік документів не підлягає розширювальному тлумаченню, виконавчі написи не можуть вчинятися на документах не передбачених цим актом. Пунктом 2 Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого Постановою КМУ № 1172 (у редакції, чинній на момент укладення кредитного договору № UP 9949442 від 25.11.2019 року), передбачався розділ «стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин», який було викладено наступним чином: «Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості». Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року у справі № 826/20084/14 було визнано незаконною та нечинною Постанову КМУ № 662 від 26.11.2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, а саме: «п. 2 Змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів: «Доповнити перелік після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин. 2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості». Постанова Київського апеляційного адміністративного суду Ухвалою Вищого адміністративного суду від 01.11.2017 року була залишена без змін, внаслідок чого набрала законної сили. Постановою КМУ № 480 від 19.04.2022 року «Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України щодо діяльності нотаріусів та функціонування єдиних та державних реєстрів, держателем яких є Міністерство юстиції, в умовах воєнного стану» розділ "Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин" переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 р. № 1172 - було виключно з положень вказаного підзаконного нормативно-правового акту. З урахуванням вищевикладеного можна зробити висновок, що правове регулювання можливості вчинення виконавчого напису на договорах, у тому числі позиках, кредиту, передбачається лише п. 1 зазначеного Переліку. Однак у цьому пункті передбачається лише можливість вчинення виконавчих написів на нотаріально посвідчених договорах. У зв`язку з цим вчинити виконавчий напис на кредитному договорі можливо лише за умови його нотаріального посвідчення. Останній висновок підтверджується, зокрема, Ухвалою КЦС ВС від 15.04.2020 року у справі № 554/6777/17 (провадження 61-19494св18), Постановою КЦС ВС від 27.08.2020 року у справі № 554/6777/17 (провадження 61-19494св18). Відповідно до ч. 1 ст. 1055 ЦКУ - кредитний договір під страхом нікчемності укладається виключно у письмовій формі. Для кредитного договору чинним законодавством не передбачена обов`язковість нотаріального посвідчення, а тому в аспекті цього використовуються загальні положення щодо нотаріального посвідчення правочину. Так, відповідно до ч. 1 ст. 209 ЦКУ - правочин, який вчинений у письмовій формі, підлягає нотаріальному посвідченню лише у випадках, встановлених законом або домовленістю сторін. Оскільки для правочину у вигляді кредитного договору законом не передбачена обов`язковість нотаріального посвідчення, то відповідно він може бути нотаріально посвідчений лише за домовленістю сторін такого договору. Судом встановлено, що 25.11.2019 року між ТОВ «УКРПОЗИКА» та [PERSON] було укладено договір кредитної лінії № UP 9949442 від 25.11.2019 року (а.с. 18-29). 26.11.2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бригіда В.О. на вказаному кредитному договорі № UP 9949442 від 25.11.2019 року було вчинено виконавчий напис № 41225 про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Юридична компанія «Дія-Актив» суми заборгованості у розмірі 14 548 грн. 00 коп. (а.с. 30). З урахуванням вищевикладеного, зважаючи на дату укладення кредитного договору та дату вчинення виконавчого напису нотаріуса, можна зробити висновок, що як кредитний договір, так і виконавчий напис на ньому були укладені та вчинені відповідно вже після визнання незаконним та нечинним положень переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, якими передбачалася можливість вчинення виконавчих написів на кредитних договорах не засвідчених нотаріально. Таким чином, вчинення виконавчого напису № 41225 на кредитному договорі № UP 9949442 від 25.11.2019 року про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Юридична компанія «Дія-Актив» суми заборгованості у розмірі 14 548 грн. 00 коп. відбувалося у період дії положень переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, якими передбачалася можливість вчинення виконавчих написів лише на нотаріально завірених договорах. При дослідженні кредитного договору № UP 9949442 від 25.11.2019 року судом встановлено, що кредитний договір нотаріально не засвідчувався. У зв`язку з цим суд приходить до висновку, що виконавчий напис нотаріуса № 41225 від 26.11.2021 року вчинений на вказаному кредитному договорі незаконно та необґрунтовано. Крім того, з наявних матеріалів справи судом не встановлено, а відповідачем не обґрунтовано та не доведено, яким чином виконавчий напис нотаріуса № 41225 від 26.11.2021 року вчинено на користь саме відповідача, з яким кредитний договір № UP 9949442 від 25.11.2019 року не укладався, а сам виконавчий напис нотаріуса не містить жодних відомостей щодо переходу права вимоги до відповідача. З урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог та визнання виконавчого напису нотаріуса № 41225 від 26.11.2021 року на кредитному договорі № UP 9949442 від 25.11.2019 року таким, що не підлягає виконанню. Відповідно до ч. 7 ст. 158 ЦПК України у разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи. Щодо судових витрат. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. З позовної заяви вбачається, що судові витрата позивача по справі складаються з: витрат на сплату судового збору за подання позовної заяви та заяви про забезпечення позову (1 816 грн. 80 коп.) Відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З урахуванням судові витрати, які понесені позивачем та які складаються зі сплати судового збору, підлягають стягненню з відповідача. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: approved