Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-22 00:00:00

І. Суть спору [PERSON] через свого представника адвоката Ліпкевича І.В. звернувся в суд з позовом до Іваничівської селищної ради Володимирського району Волинської області про визначення додаткового строку для прийняття спадщини за заповітом від 09.09.1999 року після смерті [INFO] матері позивача [PERSON] , відповідно до якого [PERSON] заповіла сину (позивачу) [PERSON] належну їй квартиру [ADDRESS] . Представник позивача у позовній заяві зазначив, що до моменту смерті [PERSON] позивач разом з нею не проживав, хоча час від час навідувався до неї, привозив їжу, одяг, побутові речі, конфліктів в сім`ї не було. [PERSON] з 15 вересня 2004 року і по даний час працює на посаді артиста оркестру державного академічного Волинського народного хору. Графік роботи [PERSON] з понеділка по п`ятницю з 10.00 до 14.00 год., субота з 11.45 год. до 16.15 год. Робота артистів Волинського академічного українського народного хору передбачає службові відрядження на території України та за її межами. Після смерті [PERSON] позивач практично не бував у вказаній квартирі в селищі Іваничі, оскільки відстань від сел. Іваничі до м. Луцьк є значною, а графік роботи позивача та часті відрядження по Україні та за її межами, не дозволяв йому часто навідувати квартиру. Інших спадкоємців які прийняли спадщину після смерті [PERSON] немає. Заяву про прийняття спадщини позивач не подавав, оскільки вважав що він автоматично прийняв спадщину, бо мати його запевнила, що квартира після її смерті буде його. Про порядок прийняття спадщини не знав, так як не володів відповідними знаннями. 06 січня 2024 року [PERSON] приїхав у квартиру в смт. Іваничі, щоб прибрати та впорядкувати документи. Переглядаючи документи в квартирі в [ADDRESS] позивач виявив заповіт, складений [PERSON] на його ім`я. Про наявність такого заповіту позивач не знав, оскільки за свого життя [PERSON] йому про це не повідомляла, а лише казала усно, що квартира у випадку її смерті буде його. Позивач зрозумівши, що заповіт не є документом, який засвідчує право власності на квартиру і таку потрібно належним чином оформити, записався на прийом до нотаріуса Іваничівської державної нотаріальної контори Кононенко Л.С. Нотаріус роз`яснила позивачу, що видати Свідоцтво про право на спадщину за заповітом після смерті матері на квартиру [ADDRESS] видати не може, оскільки позивач в зазначений ст. 1270 ЦК Україну (шість місяців з дня смерті спадкодавця) строк заяву про прийняття спадщини до державної нотаріальної контори не подав, разом із спадкодавцем за однією адресою зареєстрований не був. У зв`язку із вищевикладеним нотаріусом Іваничівської державної нотаріальної контори Кононенко Л.С. 25.01.2024 року було винесено постанову № 30 про відмову у вчинені нотаріальної дії та якою запропоновано позивачу звернутися до суду для встановлення додаткового строку на прийняття спадщини. Представник позивача вважає, що строк для подання заяви про прийняття [PERSON] спадщини пропущений з поважної причини, так як позивач не був обізнаний про наявність заповіту, складеного на його ім`я. Також представник позивача вказує, що слід врахувати значну віддаленість до спадкового майна та зважаючи на щільний графік роботи позивача, що в сукупності привело до пропущення позивачем встановленого законом строку для звернення до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті матері. Також позивач здійснює активні дії, щодо надання додаткового строку для прийняття спадщини, які полягають у зборі письмових доказі щодо поважності пропуску строку для подання заяви на прийняття спадщини, що, на думку адвоката Ліпкевича І.В., підтверджує зацікавленість у прийнятті спадщини та є підставою для визначення [PERSON] додаткового строку для подачі заяви про прийняття спадщини після смерті [PERSON] терміном два місяці з дня набрання рішенням чинності. У зв`язку з наведеним представник позивача просить визначити позивачу додатковий строк для прийняття спадщини за заповітом після смерті матері [PERSON] , терміном на два місяці з дня набрання рішенням суду законної сили. ІІ. Позиція учасників справи У судове засідання позивач не з`явився, однак у матеріалах справи наявні докази, що підтверджують право представлення інтересів позивача адвокатом Ліпкевичем І.В. Представник позивача адвокат Ліпкевичем І.В., який брав участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції позовну заяву підтримав з мотивів, наведених у такій, та просив позовну заяву задовольнити. Представник відповідача у судове засідання не з`явився. 15.05.2024 року від голови Іваничівської селищної ради Володимирського району Волинської області Томашевської Л. надійшла заява про здійснення судового розгляду у даній справі без участі представника Іваничівської селищної ради за наявними письмовими доказами та визнання позовних вимог у повному обсязі. ІІІ. Процесуальні дії у справі Ухвалою від 18.03.2024 року відкрито провадження у даній справі та постановлено розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження. Витребувано з Іваничівської державної нотаріальної контори Інформаційну довідку зі Спадкового реєстру щодо щодо [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] , останнє місце проживання - [ADDRESS] , а у разі наявності спадкової справи - її копію. 16.04.2024 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду на 15.05.2024 року. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Сторона відповідача скористалася наданим їй правом та, відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, заявила клопотання про розгляд справи без їхньої участі. Відтак, підстави для відкладення розгляду справи відсутні. Заслухавши доводи\~та пояснення\~представника позивача,\~дослідивши матеріали\~справи,\~всебічно\~і повно\~з`ясувавши\~всі фактичні\~обставини,\~на яких\~ґрунтується\~позов,\~об`єктивно\~оцінивши\~докази,\~які\~мають\~юридичне значення\~для\~розгляду\~справи і\~вирішення\~спору\~по суті,\~судом\~встановлено\~наступне. ІV. Обставини справи, встановлені судом [PERSON] на праві приватної всланості на підставі договору купівлі-продажу від 28.12.1998 року належала квартира [ADDRESS] (а.с.24). 09.06.2023 року відкрилась спадщина внаслідок смерті матері позивача [PERSON] [PERSON] , що підтверджено копією свідоцтва про смерть [PERSON] серії [NUMBER] (а.с. 12). За життя [PERSON] склала заповіт, посвідчений 09.09.1999 року державним нотаріусом Нововолинської державної нотаріальної контори Бражнік С.А. за № 2.1804. Спадкоємцем належної [PERSON] на праві приватної власності квартири [ADDRESS] є син, позивач по справі [PERSON] (а.с. 13). Після смерті [PERSON] залишилось спадкове майно квартира [ADDRESS] . Відповідно до будинкової книги для прописки реєстрації громадян, які проживають у кв. [ADDRESS] [PERSON] була зареєстрована за вказаною адресою з 18.02.1999 року по день смерті (а.с.15-16). Відповідно до копії Інформаційної довідки із Спадкового реєстру № 76272426 від 19.03.2024 року, відомостей щодо заведення спадкової справи до майна [PERSON] , яка померла [INFO] в реєстрі немає (а.с. 37). 25.01.2024 року Іваничівською державною нотаріальною конторою відмовлено [PERSON] у вчиненні нотаріальної дії - у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті матері [PERSON] та запропоновано звернутися до суду для встановлення додаткового строку на прийняття спадщини (а.с.19). Відповідно до довідки Волинської обласної філармонії від 20.02.2024 року № 22/2-13 (а.с.20), копії наказу директора Волинської обласної філармонії від 15.09.2004 року № 103 о/с (а.с.21), копії трудової книжки серії [NUMBER] (а.с.22-23) [PERSON] з 15 вересня 2004 року і по даний час працює на посаді артиста оркестру державного академічного Волинського народного хору. Графік роботи [PERSON] з понеділка по п`ятницю з 10.00 до 14.00 год., субота з 11.45 год. до 16.15 год. Робота артистів Волинського академічного українського народного хору передбачає службові відрядження на території України та за її межами (а.с.20). В свою чергу, позивач [PERSON] бажає прийняти спадщину та отримати в нотаріальній конторі свідоцтво про право на спадщину, однак після смерті матері у шестимісячний строк не звернулася в нотаріальну контору із заявою про прийняття спадщини через непоінформованість. Через такі обставини, позивач змушений звернутися до суду з цією позовною заявою. V. Застосоване судом законодавство В статті 55\~Конституції\~України закріплено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Згідно ст.\~15\~ЦК\~України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до положень ст.12\~ЦПК\~України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом і кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи (статті 12 і 81 ЦПК). Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1 ст. 13 ЦПК). Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання (ч. 1 ст. 82 ЦПК). Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК). Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень (ст. 77 ЦПК). Згідно ст.\~78\~ЦПК\~України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. У відповідності до ст.\~79\~ЦПК\~України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Статтею 80\~ЦПК\~України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до положень ст.\~89\~ЦПК\~України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Згідно ст. 263 ЦПК України\~судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Статтею 1216 ЦК України\~визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до іншої особи (спадкоємця). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 ЦК України). Заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті (ст. 1233 ЦК України). У відповідності до вимог ч. ч. 2, 3 ст. 1254 ЦК України заповіт, який було складено пізніше, скасовує попередній заповіт повністю або у тій частині, в якій він йому суперечить. У відповідності до статті 1268 ЦК України\~спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Частиною першою статті 1269 ЦК України\~передбачено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Згідно ч. 1 ст.1270 ЦК України\~для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Частиною третьою статті 1272 ЦК України\~передбачено, що за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. У вирішенні питання про поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини у такому випадку потрібно враховувати свободу заповіту як фундаментальний принцип спадкового права. Аналогічні за змістом висновки викладені у постановах Верховного Суду України від 23 серпня 2017 року у справі № 6-1320цс17, від 06 вересня 2017 року у справі № 6-496цс17. З вказаними висновками погодився Верховний Суд у постановах від 12 вересня 2018 року у справі № 484/3221/17 (провадження № 61-22510св18), від 10 січня 2019 року у справі № 263/1221/17 (провадження № 61-18261св18), від 25 березня 2020 року у справі № 642/2539/18-ц (провадження № 61-5609св19), від 21 вересня 2020 року у справі № 130/2517/18 (провадження № 61-14962св19). Виконуючи завдання цивільного судочинства, окрім основних принципів: справедливості, добросовісності та розумності, суд касаційної інстанції у окремих своїх постановах керується аксіомою цивільного судочинства: «Placuit in omnibus rebus praecipuum esse iustitiae aequitatisque quam stricti iuris rationem», яка означає «У всіх юридичних справах правосуддя й справедливість мають перевагу перед строгим розумінням права». VI. Висновки суду Судом встановлено, що [PERSON] , яка померла [INFO] , 09.09.1999 року склала заповіт, який зареєстрований в реєстрі за № 2.1804 та відповідно до якого належну їй на праві приватної власності квартиру [ADDRESS] заповіла сину [PERSON] . Станом на 19.03.2024 року спадкова справа на ім`я [PERSON] не заводилася, інші особи, які б фактично прийняли спадщину відсутні. Беручи до уваги пояснення представника позивача адвоката Ліпкевича І.В. щодо пропуску позивачем [PERSON] строку для прийняття спадщини, зокрема, значна територіальна віддаленість місця проживання спадкодавця та спадкоємця, графік роботи спадкоємця та необізнаність щодо наявності на його ім`я заповіту, які підтверджуються матеріалами справи, враховуючи те, що позивач є спадкоємцем майна за заповітом після смерті матері [PERSON] , суд вважає, що вказані обставини свідчать про поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини, адже пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця при поданні заяви про прийняття спадщини. Таким чином, з огляду на наведені положення закону та враховуючи встановлені судом обставини справи, суд вважає, що є всі підстави для задоволення позовних вимог і визначення позивачу додаткового строку терміном два місяці, який буде достатнім для подання заяви про прийняття спадщини після смерті [PERSON] .

Outcome: approved