Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-23 00:00:00

У провадженні Немирівського районного суду Вінницької області перебувала цивільна справа, за позовом [PERSON] про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, у цивільній справі за позовом [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «АВАНСАР», треті особи: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Євген Михайлович, Приватний виконавець виконавчого округу Вінницької області Турський Олександр Віталійович, про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. Рішенням від 16.05.2024 року позовні вимоги [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «АВАНСАР», треті особи: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Євген Михайлович, Приватний виконавець виконавчого округу Вінницької області Турський Олександр Віталійович, про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню задоволено. Визнано виконавчий напис, вчинений Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенко Євгеном Михайловичем 31 травня 2021 року та зареєстрований в реєстрі за №74309, таким, що не підлягає виконанню. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «АВАНСАР» на користь Лісового [PERSON] витрати, понесені на оплату судового збору та витрати за подання заяви про забезпечення позову в сумі 1816 (одна тисяча вісімсот шістнадцять) гривень 80 (вісімдесят) копійок. Відповідно до вказаного рішення, представником позивача визначені орієнтовні витрати на правову допомогу у розмірі 12000 грн. Однак, останньою зазначено, що документи, що підтверджують витрати та детальний розрахунок витрат будуть надані на протязі 5 (п`яти днів) після винесення рішення по справі. Внаслідок цього, саме на цій стадії судового розгляду не підлягали розподілу між сторонами витрати на правничу допомогу адвоката. 17.05.2024 року через систему «Електронний суд» від представника позивача, адвоката Тельпіс Яни Іванівни надійшло клопотання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, яке мотивоване тим, що відповідно до умов Договору №19/02 від 19.02.24, розмір гонорару визначається сторонами у дорученнях. В дорученні №1 від 19.02.2024, сторони погодили гонорар в розмірі 8 000 гривень. Відповідно до акту наданих послуг №17/05 від 17.05.2024, послуги за Дорученням №1 надані повністю. Згідно з прибутковим касовим ордером №17.05.2024 від 17.05.2024, Позивач сплатив на користь адвоката Тельпіс Я. І. в якості гонорару грошові кошти в розмірі 8 000 грн. Все вищенаведене підтверджує понесення Позивачем витрат на професійну правничу допомогу в розмір вісім тисяч гривень, які підлягають відшкодуванню на користь Позивача відповідачем. 20.05.2024 року від представника відповідача через систему «Електронний суд» надійшло клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги, оскільки вважають суму значно завищеною та яка не відповідає складності справи. Предмет позову у справі не є складним, не потребує вивчення великого обсягу нормативно-правових актів, складення великої кількості процесуальних документів, витрачення значного часу та вивчення обставин справи. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов таких висновків. Згідно п. 6 ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання, зокрема, як розподілити між сторонами судові витрати. Згідно п. 3 ч. 1 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. У відповідності до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила чи має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Право на правову допомогу гарантовано ст. ст. 8, 59 Конституції України. Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Статтями 26, 27 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» передбачено, що адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст. 137 ЦПК України). Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Отже, якщо сторона документально доведе, що вона понесла витрати на правову допомогу, а саме: буде надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні цих витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення. При визначенні суми відшкодування витрат суд повинен виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Так, у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. Такий же правовий висновок зробила Велика Палата ВС у справі № 755/9215/15-ц (постанова від 19.02.2020). Додаткова постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 30 червня 2022 року у справі № 915/517/21 містить висновок, що «відсутність в договорі про надання правової допомоги розміру та/або порядку обчислення адвокатського гонорару (як погодинної оплати або фіксованого розміру) не дає як суду, так і іншій стороні спору можливості пересвідчитись у дійсній домовленості сторін щодо розміру адвокатського гонорару. Отже, визначаючи розмір суми, яка підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити з встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з нормами статті 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність». У разі відсутності у тексті договору таких умов (пунктів) щодо порядку обчислення, форми та ціни послуг, що надаються адвокатом, суди в залежності від конкретних обставин справи, інших доказів, наданих адвокатом, використовуючи свої дискреційні повноваження, мають право відмовити у задоволенні заяви про компенсацію судових витрат, задовольнити її повністю або частково. Подібні правові позиції викладено у постанові Верховного Суду від 01.12.2021 у справі № 910/14598/20 та додатковій постанові Верховного Суду від 06.03.2019 у справі № 922/1163/18». На підтвердження понесення витрат на правову допомогу, представником позивача надані: -Договір № 19/02 про надання правової допомоги від 19 лютого 2024 року, укладений між [PERSON] та адвокатом Тельпіс Яною Іванівною; -Акт надання послуг № 17/05 до договору № 19/02 про надання правової допомоги від 19 лютого 2024 року, відповідно до якого загальна вартість послуг, наданих виконавцем складає 8000 гривень 00 копійок. Послуги надані у повному обсязі; -Детальний опис робіт, необхідних для надання професійної правничої допомоги, відповідно до якого, загальна вартість правової допомоги становить 8000 грн.; -Прибутковий касовий ордер № 17.05.2024 року, відповідально до якого адвокатом прийнято від [PERSON] оплату згідно з договором про надання професійної правничої допомоги у сумі 8000 грн.; -Письмове доручення № 1 до договору № 19/02 про надання правової допомоги від 19 лютого 2024 року. Враховуючи викладене, а також те, що заявлені представником позивача витрати у сумі 8 000,00 грн. є співмірними із складністю цієї справи, наданим адвокатом обсягом послуг, затраченим ним часом на надання правничої допомоги, тому за таких обставин, суд дійшов висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь позивача суму понесених витрат на правничу допомогу у розмірі 8000,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved