Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-21 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася в суд із позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу. Свої вимоги мотивує тим, що з вересня 2023 року вони проживають окремо, не підтримують спілкування, спільного господарства не ведуть. Крім того, Позивачка просить після розірвання шлюбу відновити її дошлюбне прізвище [PERSON] . Ухвалою Збаразького районного суду Тернопільської області від 23.04.2024 року справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін по справі. Від представника позивачки [PERSON] на адресу суду надійшла заява про розгляд справи у її та позивачки відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Від відповідача [PERSON] на адресу суду також надійшла заява про розгляд справи у його відсутності, позов визнає і просить шлюб розірвати, оскільки з вересня 2023 року вони проживають окремо, шлюбні відносини не підтримують, спільного господарства не ведуть та миритися із позивачкою не бажає. Оскільки, особи, які беруть участь у справі в судове засідання не з`явилися, про дату, час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином, тому відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, суд вважає можливим проведення розгляду справи без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши та оцінивши докази по справі, суд вважає, що позовна заява підставна і підлягає до задоволення. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 25 січня 2018 року у Збаразькому районному відділі ДРАЦС Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області, актовий запис №5. Від цього шлюбу в подружжя народилася дочка: Телевяк [PERSON] , [INFO] . Відносини між подружжям свідчать про те, що сім`я розпалася, сторони на протязі тривалого часу подружні стосунки не підтримують, спільне господарство не ведуть, проживають окремо і миритися не бажають. Згідно ч.1 ст.24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частинами 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно ч.2 ст.104, ч.3 ст.105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання, у тому числі за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Частиною 3 ст.109 СК України передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі чоловіка та дружини і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Відповідно до ч.1 ст.110, ст.112 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Проаналізувавши докази по даній справі, суд вважає, що сторони на протязі тривалого часу проживають окремо, спільне господарство не ведуть, не підтримують шлюбно-сімейні стосунки та відновлювати їх не бажають, подальше спільне життя подружжя і збереження сім`ї є неможливим, що суперечить їх правам та інтересам, та має істотне значення, а тому є законні підстави для розірвання даного шлюбу та відновлення, після розірвання шлюбу, дошлюбного прізвища позивачки.

Outcome: approved