Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-19 00:00:00

24 листопада 2023 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] , у якому просить суд в порядку поділу спільного майна подружжя, визнати за ним право власності на 1/2 частину трикімнатної квартири, розташованої на четвертому поверсі п`ятиповерхового житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 58,2 кв.м, жилою площею 35,6 кв.м; стягнути з відповідача на його користь грошову компенсацію вартості 1/2 частки транспортного засобу автомобіля марки Audi А6, 2016 року випуску, VIN [NUMBER] ,\~у розмірі 392\~303,02 грн; стягнути з відповідача на його користь грошову компенсацію вартості 1/2 частки мисливського карабіну нарізного FN-15 Tactical K-223Rem, 2022 року випуску, № [NUMBER] ,\~у розмірі 62 719\~грн. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що сторони по справі перебували у шлюбі з 01 серпня 2014 року, який був розірваний за рішенням суду від 11 квітня 2023 року. Під час спільного проживання однією сім`єю позивачем та відповідачем було набуте майно: в 2019 році квартира за адресою: [ADDRESS] , вартістю відповідно до звіту про оцінку майна 838\~540 грн, власником якої за договором купівлі-продажу є [PERSON] ; 18 лютого 2022 року автомобіль Audi А6, зареєстрований на ім`я відповідача за погодженням з позивачем, вартістю відповідно до висновку експерта 784606,04 грн, а також 04 червня 2022 року мисливський карабін нарізний вартістю 125438 грн. З огляду на те, що вказане майно було придбано за спільні кошти подружжя та під час перебування сторін у шлюбі, незважаючи на те, що право власності на майно зареєстроване на [PERSON] , відповідно до ч. 1 ст. 60 СК України воно належить позивачу та відповідачу на праві спільної сумісної власності. Під час перебування у шлюбі відповідач здійснила відчуження автомобіля іншій особі з подальшою його перереєстрацією 29 березня 2023 року, а тому позивач має право на грошову компенсацію вартості 1/2 частини автомобіля. Мисливський карабін є неподільною річчю, власність на нього зареєстрована на відповідача, а тому позивач має право на грошову компенсацію вартості 1/2 частки карабіну як співвласник. Ухвалою судді від 18 грудня 2023 року відкрито провадження у справі у порядку загального позовного провадження, призначено підготовче засідання, роз`яснено сторонам їх право, порядок та строки на подачу заяв по суті справи. 11 січня 2024 року підготовче засідання було відкладено за клопотанням представника відповідача про надання часу для реалізації права на подачу зустрічної позовної заяви або відзиву на позов. Ухвалою суду від 17 січня 2024 року задоволено клопотання представника відповідача про проведення судових засідань в режимі відеоконференції поза межами суду. 19 січня 2024 року від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, у якому вона просить відмовити в задоволенні позовних вимог в частині стягнення грошової компенсації вартості 1/2 частини транспортного засобу та мисливського карабіну, посилаючись на те, що автомобіль Audi А6, придбаний в період шлюбу, був в несправному стані і потребував коштовного ремонту, у зв`язку з чим за згодою позивача відповідач в березні 2023 року уклала договір про відчуження транспортного засобу, на її думку в інтересах сім`ї за взаємною згодою подружжя. Після продажу автомобіля він вибув з власності подружжя, тому не є об`єктом їх спільної сумісної власності. Відповідач не заперечує, що мисливський карабін був придбаний у шлюбі, але вважає, що він має спеціальний правовий статус зброї, і оскільки використовується [PERSON] для індивідуального застосування, а саме вона його використовує для підготовки підрозділів ЗСУ, тому мисливський карабін є річчю індивідуального користування і не є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а тому не підлягає поділу. 06 лютого 2024 року відкладено підготовче засідання, наданий час представнику позивача для подачі відповіді на відзив. 20 лютого 2024 року від представника позивача надійшла відповідь на відзив, у якій він зазначає, що відповідачем не доведено, що вона з позивачем досягли згоди щодо продажу автомобіля в інтересах сім`ї. Також, зауважив, що сторони припинили шлюбні відносини не з 11.04.2023, як про це зазначено у відзиві, а з грудня 2022 року, що підтверджується поданням [PERSON] позовної заяви до суду про розірвання шлюбу саме 13.12.2022, тобто на час відчуження відповідачем автомобіля сторони не проживали однією сім`єю і позивач жодним чином не мав змоги та наміру надавати свій дозвіл на продаж транспортного засобу, крім того, [PERSON] звертався до правоохоронних органів з приводу самовільного, без його згоди, відчуження відповідачем автомобіля. Також, заперечив проти позиції відповідача щодо мисливського карабіну, зазначивши, що зброя не може вважатися об`єктом індивідуального користування когось з подружжя, а тому не є особистою приватною власністю і підлягає поділу між подружжям. 27 лютого 2024 року підготовче провадження у справі закрито, призначено справу до судового розгляду по суті. 21 березня 2024 року в судовому засіданні постановлено ухвалу без виходу до нарадчої кімнати про відмову у задоволенні клопотання представника відповідача про виклик свідка через необґрунтованість пропуску строку на подачу такого клопотання. В судовому засіданні заслухано вступні промови представників сторін, оголошено перерву. Ухвалою суду від 12 квітня 2024 року розгляд справи відкладено на 17 травня 2024 року за клопотанням представника відповідача через неможливість останньої брати участь у судовому засіданні за станом здоров`я. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі з підстав, викладених у позові та у відповіді на відзив, просив задовольнити позовні вимоги. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги визнала частково, не заперечувала проти задоволення позову в частині поділу квартири, щодо позовних вимог в частині поділу автомобіля та мисливського карабіну заперечила проти їх задоволення з підстав, викладених у відзиві, суду пояснила, що автомобіль був проданий відповідачем під час процесу розірвання шлюбу, але автівка була у несправному стані і саме позивач запропонував її продати, процес відчуження зайняв півроку, оскільки подружжя шукало покупця. Автомобіль придбав знайомий відповідача. Зауважила, що вартість автомобіля визначена без урахування його технічного стану і є завищеною, оскільки автомобіль був проданий не за ринковою вартістю. Також, пояснила, що відповідачу було важко з двома дітьми, тому вона продала автомобіль, але вважає, що немає підстав для стягнення грошової компенсації саме у розмірі ринкової вартості автомобіля. Щодо рушниці зазначила, що вона була придбана подружжям для тренування військовослужбовців, і [PERSON] подарував [PERSON] цю рушницю. Зброя має спеціальний режим користування і не підлягає поділу. Заслухавши представників сторін, перевіривши матеріали справи, вирішивши питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, суд приходить до висновку про задоволення позову з таких підстав. Судом встановлено, що 01 серпня 2014 року [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , зареєстрували шлюб, про що складено відповідний актовий запис № 577 Центрально-Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Криворізького міського управління юстиції Дніпропетровської області (а.с. 24). Від шлюбу сторони мають неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] (а.с. 25-26). Рішенням Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 11 квітня 2023 року шлюб, укладений між [PERSON] та [PERSON] розірвано, рішення набрало законної сили 12 травня 2023 року. Як вбачається зі змісту вказаного судового рішення, позивач [PERSON] звернувся з позовом про розірвання шлюбу в грудні 2022 року, обґрунтовуючи його тим, що сторони проживають окремо, спільного бюджету не мають, спільного господарства не ведуть, шлюбні відносини між сторонами фактично припинені. Відповідач [PERSON] позовні вимоги визнала, не заперечувала проти задоволення позову. Судом було встановлено, що сторони проживають окремо один від одного, спільне господарство не ведуть, не підтримують сімейно-шлюбні відносини (а.с. 27-28). Відповідно до положень ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Судовим розглядом встановлено, що за час перебування у шлюбі сторонами було придбано майно: -трикімнатна квартира, загальною площею 58,2 кв.м, житловою площею 35,6 кв.м, розташована за адресою: [ADDRESS] , право власності на яку відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно зареєстровано за [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 13.11.2019, укладеного за згодою її чоловіка [PERSON] та посвідченого приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області (а.с. 29-31, 130-131). Відповідно до копії Звіту про оцінку майна, складеного ТОВ «Центр експертного дослідження», ринкова вартість зазначеної вище квартири станом на 19.11.2023 складає 838\~540 грн, 1/2 частка вартості становить 419270 грн (а.с. 32-53); -автомобіль марки Audi А6, 2016 року випуску, VIN [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] , власником якого відповідно до копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] є [PERSON] (а.с. 54). Відповідно до копії Висновку експерта № 192/23 від 14.11.2023 транспортно-товарознавчого дослідження по визначенню ринкової вартості, проведеного судовим експертом [PERSON] , який попереджений про кримінальну відповідальність за ст. 384, 385 КК України, середня ринкова ціна автомобіля Audi А6 2.0 TFSi, реєстраційний номерний знак [NUMBER] , ідентифікаційний номер кузова (VIN) [NUMBER] , на дату оцінки 09 листопада 2023 року, складає 784606,04 грн (а.с. 59-73); -мисливський карабін нарізний FN-15 Tactical K-223Rem, 2022 року випуску, № [NUMBER] вартістю відповідно до копії чеку продажу від 04.06.2022 125438 грн (а.с. 77). Відповідно до\~відповіді на\~адвокатський запит\~від 07\~листопада 2023\~року вих.\~№ 399\~ТОВ «Д.І.О.-Трейдер\~Інтернаціонал» повідомило,\~що 04\~червня 2022\~року [PERSON] \~було придбано\~в магазині\~«Ведмідь» \~мисливський карабін\~нарізний FN-15 Tactical K-223Rem, р.в. [NUMBER] , № [NUMBER] на підставі дозволу А № 222561 від 30.05.2022, виданого ГУНП в Дніпропетровської області (а.с. 75-76). 29 березня 2023 року автомобіль Audi А6, 2016 року випуску, VIN [NUMBER] , був відчужений [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу, що підтверджується копією витягу з Єдиного державного реєстру МВС і ця обставина не оспорюється сторонами (а.с. 55). Відповідно до частини третьої статті 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною другою статті 372 ЦК України встановлено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є\~рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Статтею 60 СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Частиною першої статті 61 СК України встановлено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Відповідно до частини першої статті 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням. Частинами першою та другою статті 70 СК України визначено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку. Згідно зі статтею 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися обставинами, що мають істотне значення, якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а\~при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи\~(абзац перший пункту 22 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року № 11 (далі Постанова № 11). Зі змісту п. 23, 24 Постанови від 21.12.2007 № 11 вбачається, що, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї. Аналізуючи наведені норми закону, суд дійшов висновку, що придбане під час шлюбу майно, обсяг якого встановлений судом, є об`єктом спільної сумісної власності подружжя і підлягає розподілу між позивачем та відповідачем. При цьому, суд приймає до уваги визнання відповідачем позову в частині поділу нерухомого майна квартири [ADDRESS] і погодженням з запропонованим позивачем порядком поділу цього майна, а тому вважає за необхідне визнати за Годдардом Джо Робертом право власності на 1/2 частину вказаної квартири. Що стосується поділу автомобіля Audi А6, 2016 року випуску, VIN [NUMBER] , суд виходить з наступного. Відповідно до частини 2 статті 65 СК України при укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя, однак дружина або чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Частиною 4 статті 65 СК України передбачено, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. У відповідності до частини 3 статті 61 СК України, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя та використовуються подружжям спільно на підставі рівних прав на володіння, користування і розпоряджання відповідним майном. Частина 1 статті 369 ЦК України визначає, що співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно. Відповідно до частин першої, другої статті 364 ЦК України кожен із співвласників спільної часткової власності має право на виділ у натурі належної йому частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. У випадку коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Частиною 1 ст. 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Встановивши, що відповідачем [PERSON] автомобіль був відчужений в березні 2023 року під час судового провадження щодо розірвання шлюбу, ініційованого [PERSON] в грудні 2022 року, та, враховуючи відсутність у справі доказів на підтвердження отримання згоди позивача на продаж автомобіля, що є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а також відсутність доказів, що таке відчуження відбулося в інтересах сім`ї та на її потреби, суд вважає доведеним позовні вимоги в частині поділу автомобіля у запропонованому позивачем порядку, а саме присудження останньому грошової компенсації за половину вартості транспортного засобу. При цьому суд відхиляє доводи сторони відповідача про врахування при поділі майна вартості автомобіля відповідно до наданої копії Акту технічного стану транспортного стану від 28.03.2023, оскільки, по-перше, вказаний Акт не доводить суду той факт, що автомобіль був відчужений саме за зазначену у ньому ціну (копію договору купівлі-продажу суду не надано), по-друге, відсутнє посилання у Акті ким було проведено оцінку транспортного засобу та повноваження цих осіб на надання такої оцінки (свідоцтва оцінювача/експерта, сертифікат суб`єкту оціночної діяльності тощо), по-третє, сторона відповідача, заперечуючи проти вартості автомобіля, визначеної судовим експертом, не була позбавлена права клопотати перед судом про призначення експертизи для визначення вартості автомобіля з урахуванням його технічного стану з наданням експертові предмету дослідження, але не скористалася таким своїм правом ні під час підготовчого провадження, ні під час судового розгляду, і про свою незгоду з визначеною вартістю представник відповідача заявила лише у судових дебатах. Отже, суд дійшов висновку про присудження позивачу в порядку поділу майна спільного майна подружжя половини грошової вартості автомобіля Audi А6, 2016 року випуску, VIN [NUMBER] у розмірі 392\~303,02 грн. Також за час шлюбу подружжям була придбана зброя - мисливський карабін нарізний FN-15 Tactical K-223Rem, 2022 року випуску, № [NUMBER] вартістю 125438 грн на підставі дозволу А № 222561 від 30.05.2022, виданого ГУНП в Дніпропетровської області [PERSON] (а.с. 75-77). Доказів щодо зупинення дії дозволу\~А № 222561 на право зберігання, носіння зброї відповідачем [PERSON] суду не надано. Згідно з положеннями частини четвертої\~статті 61 СК України\~речі для професійних занять (музичні інструменти, оргтехніка, лікарське обладнання тощо), придбані за час шлюбу для одного з подружжя, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Зброя не може вважатися об`єктом індивідуального користування когось із подружжя, а тому не є особистою приватною власністю. Такого висновку дійшов Верховний Суд у своїй постанові від 18 вересня 2019 року у справі № 640/20563/16-ц, який є обов`язковим для врахування загальними судами в силу вимог ст. 263 ч. 4 ЦПК України. Сторонами у цій справі не заперечувався факт придбання зброї під час шлюбу, яка зареєстрована, як зазначено вище, за відповідачем у справі і перебуває у її користуванні (ст. 82 ч. 1 ЦПК України). Жодних доказів придбання спірного майна за особисті кошти одного з подружжя суду не надано. Угоди про добровільний поділ мисливського карабіну, що є спільною сумісною власністю подружжя, на час розгляду справи між сторонами не досягнуто. Вказана вище зброя є відповідно до ч. 2 ст. 183 ЦК України річчю неподільною, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення. З урахуванням вищенаведеного суд відхиляє доводи сторони відповідача про наявність підстав для відмови у позові в цій частині, зокрема якими відповідач вважає спеціальний режим користування зброєю і перебування її у особистому користуванні відповідача, що надає майну статус особистого приватного майна. З огляду на викладені обставини та норми закону, суд вважає за можливе виділити мисливський карабін в особисту приватну власність відповідача [PERSON] , стягнувши з неї на користь позивача [PERSON] грошову компенсацію вартості 1/2 частки карабіну в розмірі 62719,00 грн., тим самим припинивши право спільної сумісної власності сторін на майно у вигляді мисливської нарізної зброї. Дійшовши висновку про присудження позивачу грошової компенсації за половину майна, суд враховує такі положення закону. Відповідно до положень ст. 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному із подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному із подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Аналіз змісту положень ст. 71 СК України дає підстави для висновку про те, що частини четверта та п`ята цієї статті виступають як єдиний правовий механізм захисту інтересів того з подружжя, який погоджується на компенсацію належної йому частки у спільному майні за рахунок іншого з подружжя, з подальшим припиненням права власності на цю частку. Принцип обов`язкового отримання згоди особи на присудження їй грошової компенсації, крім випадків, передбачених ЦК України (стаття 365 цього Кодексу), в першу чергу застосовується до правовідносин, які виникають при зверненні одного з подружжя до суду з вимогами про припинення права іншого з подружжя на частку у спільному майні з одночасним присудженням грошової компенсації. Гарантуючи, що компенсація буде виплачена, позивач вносить необхідну суму на депозитний рахунок суду. Такий підхід відповідає закріпленим у ст. 7 СК України засадам розумності і добросовісності, оскільки відповідач надає свою згоду на позбавлення його частки у праві власності, отримуючи, у свою чергу, гарантоване грошове відшкодування. У пунктах 1-3 частини першої ст. 365 ЦК України передбачено, що право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: частка є незначною і не може бути виділена в натурі; річ є неподільною; спільне володіння і користування майном є неможливим. Правовідносини, в яких позивач просить припинити не право власності відповідача у спільному майні з виплатою компенсації, а своє право на частку в майні з отриманням компенсації на свою користь, є відмінними за своєю природою і регулюються ст. 364 ЦК України, яка передбачає, що співвласник, частка якого в майні не може бути виділена в натурі, має право на отримання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості цієї частки. Заявляючи відповідні вимоги, позивач погоджується на отримання грошової компенсації, а відповідач, у свою чергу, не завжди згоден її виплачувати. При цьому залишення неподільної речі у спільній власності без проведення\~реального поділу не позбавить того з подружжя, хто фактично цією річчю користується, можливості користуватися нею в подальшому. Одночасно інший з подружжя позбавляється як можливості користуватися спірною річчю, хоча вона перебуває у спільній власності, так і грошової компенсації, яку інша сторона добровільно на депозитний рахунок не\~внесла. Оцінюючи положення частини п`ятої ст. 71 СК України як такі, що застосовуються до правовідносин, які виникають при зверненні одного з подружжя до іншого з вимогами про припинення його права на частку у спільному майні,\~суд вважає, що ця норма не вимагає обов`язкового внесення на депозитний рахунок грошової компенсації у справах за спорами, в яких про припинення своєї частки у спільному майні і отримання компенсації на свою користь заявляє позивач. Аналогічні висновки висловлені, зокрема у постановах Верховного Суду від 29 квітня 2020 року у справі № 210/4854/15-ц (провадження № 61-30421св18) та від 03 червня 2020 року у справі № 487/6195/16-ц (провадження № 61-46326св18), які є обов`язковими для врахування загальними судами в силу вимог ст. 263 ч. 4 ЦПК України. Підсумовуючи викладене суд виснує про задоволення позову у повному обсязі. Відповідно до\~ч. 1 ст. 133 ЦПК України\~судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Витрати по проведенню експертизи належать до витрат, пов`язаних з розглядом справи (ст. 133 ч. 3 п. 2 ЦПК України). Відповідно до положень ст. 139 ч. 6, 141 ч. 1, 2 п. 1 ЦПК України у зв`язку із задоволенням позову суд стягує з відповідача на користь позивача понесені ним витрати на оплату судового збору у розмірі 8743 грн та на проведення транспортно-товарознавчого дослідження по визначенню ринкової вартості автомобіля у розмірі 3\~000 грн.

Outcome: approved