Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-13 00:00:00

До Київського районного суду м. Харкова надійшла вказана позовна заява, в якій представник позивача просить стягнути з відповідача на користь позивача безпідставно набуті кошти у розмірі 86250,00 грн., та судовий збір. Позовні вимоги мотивовані наступним. 26.05.2023 заявник помилково здійснив два платежі на суми 18750,00 грн. та 67500,00 грн. на платіжну банківську картку № [NUMBER] , емітентом якої є АТ «А-Банк». Грошові кошти були зараховані на рахунок невідомого йому одержувача. Позивач засобами дистанційної комунікації звертався до обслуговуючого банку та до банку-емітента платіжної картки, проте отримав відмову у скасуванні операції з переказу, оскільки кошти перейшли у власність отримувача та це питання має переміщуватися в судовому порядку. На адвокатський запит представника заявника вих. №483/06-2023-з від 26.06.2023 про надання письмової інформації про особу (ПІБ, РНОКПП та зареєстровану адресу місця проживання), на чиє ім`я емітовано платіжну картку № [NUMBER] , адресований банку, отримано відповідь про неможливість надання банком запитуваної інформації, оскільки вона складає банківську таємницю, яка розкривається на письмовий дозвіл її власника чи на підставі рішення суду. Після отримання рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 11.09.2023 у справі №202/16266/23 про розкриття інформації, що становить банківську таємницю, у відповідь на адвокатський запит від 23.10.2023 АТ «А-Банк» електронним листом від 30.10.2023 №20.1.0.0.0./7-20231026/467 надав інформацію про власника поточного рахунку, на який [PERSON] помилково відправив кошти. 03.11.2023 на адресу відповідача була направлена вимога про повернення коштів, яка станом на сьогоднішній день залишається без відповіді. Отже, відповідачка набула та зберегла у себе грошові кошти позивача за відсутності правових підстав, та мала їх добровільно повернути, що стало підставою звернення до суду з вказаним позовом. Відповідач своїм правом на подання відзиву не скористалась. Позивач в судове засідання не з`явився, повідомлений належним чином та своєчасно, від представника позивача адвоката Романченка О.М. на адресу суду в системі «Електронний суд» надійшла заява про розгляд справи за відсутності сторони позивача, та позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з`явилась, повідомлявся у встановленому законом порядку, в тому числі через офіційний сайт судової влади України, причину не явки суду не повідомив, клопотань про відкладення судового засідання до суду не надходило. Відповідно до вимог ч.2\~ст.247\~ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу без участі сторін та за наявними в справі доказами за правилами спрощеного позовного провадження. 10.11.2023 до Київського районного суду м. Харкова надійшла вказана позовна заява, та розподілена судді Зубу Г.А. 13.11.2023 судом зроблено запит до Управління реєстрації місця проживання Департаменту реєстрації ХМР для встановлення місцеперебування відповідача, відповідь на який надійшов 14.11.2023. Ухвалою судді від 17.11.2023 прийнято до розгляду вказану позовну заяву, та відкрито провадження в ній в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, та постановлено здійснювати виклик відповідача також через офіційний сайт Судової влади України. Судом встановлено, що 26.05.2023 позивачем здійснені два платежі на суми 18750,00 грн. та 67500,00 грн. на платіжну банківську картку № [NUMBER] , емітентом якої є АТ «А-Банк». Для встановлення власника банківської картки, представник позивача звернувся на адресу АТ «Акцент-Банк» із адвокатським запитом, на який повідомлено, що вказана інформація є банківською таємницею. У зв`язку з чим, позивач змушений був звернутись із заявою про розкриття інформації, яка містить банківську таємницю до суду, яка рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 11.09.2023 була задоволена, та зобов`язано АТ «Акцент-Банк» розкрити [PERSON] інформацію, що становить банківську таємницю, а саме інформацію про особу- власника банківського рахунку, а також зареєстровану адресу місця проживання особи, якій АТ «Акцент-Банк» було емітовано платіжну картку № [NUMBER] . На виконання вказаного рішення суду, АТ «А-Банк» повідомлено, що платіжну картку № [NUMBER] було відкрито на [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , адреса: [ADDRESS] . Після отримання вказаних даних, позивач звернувся з вимогою до відповідача про повернення вказаних коштів, яка була залишена без задоволення, що стало підставою для звернення до суду з вказаним позовом. Сторона позивача зазначає про відсутність між позивачем та відповідачем договірних відносин, і що на рахунок відповідача він помилково перерахував грошові кошти, які слід стягнути з останньої, як безпідставно набуті. Загальні підстави для виникнення зобов`язання у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 ЦК України. Стаття 1212 ЦК України регулює випадки набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав. Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна i які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Згідно статті 1212 ЦК України зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок іншої особи, в) вiдсутнiсть правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочинну або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України). Об`єктивними умовами виникнення зобов`язань iз набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або незбiльшення майна у іншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна на стороні набувача шляхом зменшення або вiдсутностi збільшення на стороні потерпілого; 4) вiдсутнiсть правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб. За змістом частини першої статті 1212 ЦК України безпідставно набутим майном є майно, набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави. Загальна умова частини першої статті 1212 Цивільного кодексу України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах, бо отримане однією зі сторін у зобов`язанні підлягає поверненню іншій стороні на підставі цієї тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання. Набуття однією зі сторін зобов`язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов`язання не вважається безпідставним. Тобто в разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, положення статті 1212 Цивільного кодексу України можна застосовувати тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі. Вказане відповідає правовим висновкам зробленим Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 14 грудня 2021 року у справі №643/21744/19, провадження №14-175цс21, а також правовим висновкам зробленим Верховним Судом у постанові від 18 серпня 2021 року у справі №475/897/19. Системний аналіз положень частини першої, пункту 1 частини другої статті 11, частини першої статті 177, частини першої статті 202, частин першої та другої статті 205, частини першої статті 207, частини першої статті 1212 ЦК України дає можливість дійти висновку про те, що чинний договір чи інший правочин є достатньою та належною правовою підставою набуття майна (отримання грошей). Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в не заборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення породження учасниками вiдповiдних правовідносин у майбутньому певних цивільних прав та обов`язків. Зокрема, унаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, які прямо передбачені частиною другою статті 11 ЦК України. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2018 року у справі № 922/3412/17 зроблено висновок, що предметом регулювання\~глави 83 ЦК України\~є відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Відповідно до частин першої, другої\~статті 1212 ЦК України\~особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення глави 83\~ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Разом з тим для кондикційних зобов`язань доведення вини особи не має значення, а важливим є факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої (статті 1212 - 1214 ЦК України). Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. За змістом частини третьої статті\~12, частини першої статті 81\~ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України). У частині другій статті 78 ЦПК України\~передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно з частиною першою\~статті 80 ЦПК України\~достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Відповідно до частин першої, другої\~статті 89 ЦПК України\~суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Як слідує з матеріалів справи, позивачем дійсно 26.05.2023 здійснено перерахування коштів на суму 18750 грн. та 67000 грн. на картку № [NUMBER] , яка випущена АТ «А-Банк», де у призначенні платежу вказано «переказ особистих коштів». При чому, підстава для вказаного переказу в квитанціях відсутня. Доказів існування між сторонами будь-яких договірних відносин до суду надано не було, а тому правові підстави для одержання останньою цих грошових коштів відсутні. Також слід зауважити, що відповідач, будучи обізнаною про наявність грошових коштів, які надійшли на її рахунок, не надала суду жодних доказів на підтвердження обставин щодо того, що вказані кошти були перераховані позивачем на відповідній правовій підставі, або ж наявності інших підстав для отримання коштів, що між сторонами виникли договірні зобов`язання. За вканих обставин, позивач довів абсолютну безпідставність набуття коштів відповідачем та безпідставність перерахування цих коштів відповідачу, що не спростовано відповідачем. З огляду на доведеність обставини безпідставного збагачення відповідача за рахунок позивача, наявні правові підстави для покладення на відповідача обов`язку відповідно до ст. 1212 ЦК України повернути отримані нею грошові кошти позивачу. Отже, встановивши відсутність між сторонами договірних зобов`язань, грошові кошти отримані відповідачем без достатньої правової підстави, суд приходить до висновку про задоволення позову відповідно до статті 1212 ЦК України. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: approved