Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-08 00:00:00

05.03.2024 року позивач [PERSON] звернулася до суду з вищевказаною позовною заявою на обґрунтування якої зазначила, що з 14.08.2020 року вона перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачем [PERSON] . За час подружніх відносин у них народилося двоє спільних дітей доньки [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , На даний час подружні відносини між ними фактично припинені, спільне господарство не ведеться. Вважає, що примирення між нею та чоловіком не можливе. Разом з тим, наразі із [PERSON] не досягнуто згоди з приводу участі останнього в утриманні дітей. Відповідач є здоровим та працездатним, має на утриманні ще одну дитину від іншого шлюбу. Враховуючи викладене, просить суд: розірвати шлюб між нею та [PERSON] , який було зареєстровано 14.08.2020 року Виконавчим комітетом Піддубцівської сільської ради Луцького р-ну Волинської обл. за актовим записом № 5; стягувати з відповідача на свою користь аліменти на утримання спільних дітей доньок [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/3 частки всіх видів його заробітку (доходів), щомісячно та до досягнення дітьми повноліття; стягнути з відповідача на свою користь судові витрати по справі. \~ \~ \~ \~До початку судового засідання від представника позивачки до канцелярії суду надійшла заява з проханням розгляд справи здійснювати у її відсутності, заявлені вимоги підтримує у повному обсязі та щодо постановлення заочного рішення не заперечує (а.с. 30) Відповідач, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання повторно не з`явився, причини своєї неявки суду не повідомив, будь-які заяви чи клопотання, а також відзив на позовну заяву від нього не надходили. Статтею 280 ЦПК України закріплена можливість ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів, у разі належним чином повідомленого відповідача про дату, час та місце судового засідання. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебувають у шлюбі з 14.08.2020 року, який було зареєстровано Виконавчим комітетом Піддубцівської сільської ради Луцького р-ну Волинської обл. за актовим записом № 5. Зазначене підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , яке міститься в матеріалах справи (а.с. 5). \~ \~ \~ \~За час подружніх відносин у них народилося двоє спільних дітей доньки [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується відповідним свідоцтвами про народження серії [NUMBER] (а.с. 6) та серії [NUMBER] (а.с. 7). Відповідно до ч. 1 ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно зі змістом ст. 55 СК України, дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Чоловік зобов`язаний утверджувати в сім`ї повагу до матері. Дружина зобов`язана утверджувати в сім`ї повагу до батька. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім`ї за свою поведінку в ній. Як вбачається зі змісту ч. 3 та ч. 4 ст. 56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Судом встановлено, що сторони припинили шлюбно-сімейні стосунки через відсутність взаєморозуміння та втрати почуття поваги один до одного, різні погляди на шлюб та сімейне життя. На даний час, сторони спільне господарство та побут не ведуть, у кожного з них власні інтереси. За таких обставин суд вважає, що подальше спільне життя сторін є неможливим, збереження шлюбу суперечить інтересам позивачки, а також їх спільним із відповідачем малолітнім дітям, а тому шлюб підлягає розірванню. Як слідує зі змісту позовної заяви [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів, між сторонами також не досягнуто згоди щодо участі відповідача в утриманні спільних дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] у зв`язку з чим у них існує спір з даного приводу. Статтею 8 ЗУ «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Відповідно до положень Постанови № 3 Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», батьки зобов`язані утримувати своїх дітей незалежно від того, перебувають вони в шлюбі чи шлюб між ними розірвано. Обов`язок батьків утримувати своїх дітей є безумовним і не залежить від того, чи є батьки працездатними та чи є в них кошти, достатні для надання утримання, а лише враховуються судом при визначенні розміру стягуваних аліментів. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, що відповідає приписам ч. 3 ст. 181 СК України. Згідно ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] є здоровим, працездатним, на обліку у лікарів не перебуває, розмір його середньомісячного заробітку суду не відомий. У своєму позові [PERSON] зазначає, що на утриманні [PERSON] також перебуває неповнолітня дитина від іншого шлюбу, проте дана обставина не підтверджена жодними доказами. Неповнолітня [PERSON] , [INFO] та малолітня [PERSON] , [INFO] , здорові, на обліку в лікарів не перебувають, самостійних доходів не мають. Доказів іншого суду надано не було. Визначаючи розмір стягуваних аліментів, суд враховує матеріальне становище сторін та неповнолітньої дитини, реальну спроможність відповідача сплачувати аліменти на її утримання. Частиною 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину, який не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Статтею 7 ЗУ «Про державний бюджет України на 2023 рік» також визначено прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років 2272 гривні. Згідно до ч. 1, ч. 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Виходячи з вищенаведеного, засад розумності та справедливості, суд вважає, що позивач довела обґрунтованість своїх вимог щодо стягнення аліментів, а тому суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивачки слід стягувати аліменти на утримання доньок [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття. Суд вважає визначений розмір аліментів достатнім та справедливим. Згідно ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу із дня подання такої заяви. З даною позовною заявою позивач [PERSON] звернулася 05.03.2024 року (а.с. 2), отже саме з зазначеної дати аліменти мають стягуватися з відповідача на її користь. На підставі п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд вважає за необхідне допустити дане рішення суду до негайного виконання у межах сплати платежу аліментів за один місяць. Отже, з врахуванням вищевикладеного, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів підлягають до задоволення у повному обсязі. Згідно до ч. ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи у разі задоволення позову покладаються на відповідача. Крім того, згідно положень ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. З наведеного слідує, що з [PERSON] на користь [PERSON] необхідно стягнути 1211,20 грн. понесених судових витрат зі сплати судового збору за позовну вимогу про розірвання шлюбу (а.с. 1). Крім того, [PERSON] звільнена від сплати судового збору за позовну вимогу про стягнення аліментів, на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір», а тому з [PERSON] слід також стягнути на користь держави судовий збір в розмірі 1211,20 грн. На підставі ст.ст. 24, 56, 110, 112, 180-183, 191 СК України,

Outcome: approved