Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-19 00:00:00

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна за громадянином російської федерації [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом № 391 від 27 квітня 2018 року, виданого приватним нотаріусом Мурованокуриловецького районного нотаріального округу Вінницької області Долею Т.І., зареєстровано право власності на земельну ділянку на території колишньої Вищеольчедаївської сільської ради колишнього Мурованокуриловецького району Вінницької області загальною площею 3,9094 га з кадастровим номером 0522881600:04:002:0016. Державна реєстрація права власності проведена 26 червня 2018 року. В.о. керівника Могилів-Подільської окружної прокуратури Вінницької області звернувся до суду 26 березня 2024 року в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області. Предметом позову є земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва з кадастровим номером 0522881600:04:002:0016. Підставою для позову названо факт набуття права власності на цю земельну ділянку громадянином російської федерації [PERSON] 27 квітня 2018 року в порядку спадкування за законом, невиконання [PERSON] вимог ч. 4 ст. 81 ЗК України про необхідність відчуження земельної ділянки сільськогосподарського призначення протягом року після прийняття у спадщину; факт смерті [PERSON] [INFO] у с. Вищеольчедаїв Мурованокуриловецького району Вінницької області; обставина, що на момент відкриття спадщини після смерті [PERSON] з ним проживала без реєстрації дружина [PERSON] . Відповідно до інформації з Реєстру територіальної громади м. Києва від 29.03.2024, [PERSON] знята з реєстрації в [ADDRESS] \~у зв`язку\~з вибуттям\~у с.\~Вищеольчедаїв.\~ За\~інформацією Мурованокуриловецької\~селищної ради\~від 01.04.2024,\~ [PERSON] \~ не має зареєстрованого місця проживання на території громади. В той же час, разом з позовом до суду надано інформацію УДМС України у Вінницькій області та Департаменту з питань громадянства, паспортизації та реєстрації ДМС України, з яких слідує, що громадянка РФ [PERSON] не отримувала документи про українське громадянство, 11.05.2016 отримала посвідку на постійне проживання на території України безстроково, вона не значиться зареєстрованою на території України. \~ \~ \~ \~Ухвалою від 02 квітня 2024 року було відкрито загальне позовне провадження у справі та призначено підготовче провадження (а.с. 48-49). \~ \~ \~ \~Цією ж ухвалою було задоволено клопотання прокурора про витребування спадкової справи до майна померлого [PERSON] . \~ \~ \~ \~11 квітня 2024 року судом отримано копію спадкової справи (а.с. 55-63). Ухвалою суду від 23 квітня 2024 року (а.с. 70) підготовче провадження закрито, справу призначено до розгляду по суті. Представник Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області, будучи належним чином повідомленим про час і місце розгляду справи (а.с. 73) в судове засідання не з`явився і не повідомив про причину неявки. Відповідач до судового засідання не з`явилася, хоча про місце дату та час судового засідання була повідомлена належним чином (а.с. 71), про причину неявки суд не повідомила, відзиву не подала. З урахуванням положень п. 1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України судом ухвалено про розгляд справи за відсутності учасників, які в судове засідання не з`явилися. Представник прокуратури Яровик Ірина Віталіївна просила ухвалити в справі заочне рішення. Оскільки в даній справі і одночасно існують умови, встановлені ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд прийшов до висновку про можливість ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів. У судовому\~засіданні прокурор\~позов підтримала\~та просила\~його задовольнити\~зазначивши,\~що відповідач,\~яка є\~громадянкою російської\~федерації і\~успадкувала на\~території України\~земельну ділянку\~сільськогосподарського призначення,\~не виконала\~свого обов`язку\~щодо відчуження\~земельної ділянки\~протягом року\~з моменту\~такого набуття.\~Крім того,\~цю земельну\~ділянку вона\~успадкувала після\~смерті свого\~чоловіка,\~який також\~був громадяниномросійської федерації і набув право власності на цю земельну ділянку в 2018 році в порядку спадкування. Спадкодавець відповідача також не виконав свого обов`язку про відчуження землі. У разі невиконання такого обов`язку настають наслідки, передбачені ч.ч. 2 і 4 ст. 145 ЗК України, - земельна ділянка підлягає конфіскації за рішенням суду. Відповідно до п. 10 ч. 1 ст. 346 ЦК України, конфіскація є однією з підстав припинення права власності. Розглянувши справу в судовому засіданні, оцінивши подані позивачем докази в їх сукупності та проаналізувавши відповідне законодавство, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до повного задоволення, виходячи з наступного: Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Судом встановлено, що, відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 27 квітня 2018 року приватним нотаріусом Мурованокуриловецького районного нотаріального округу Вінницької області (а.с. 18), [PERSON] успадкував після смерті своєї матері [PERSON] право на земельну частку (пай), яка перебуває у колективній власності КСП ім. 1 Травня с. Вищеольчедаїв Мурованокуриловецького району Вінницької області, розміром 3,78 умовних кадастрових гектара. Розпорядженням голови Мурованокуриловецької районної державної адміністрації № 241 від 20 червня 2018 року (а.с. 19) [PERSON] затверджено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі, а земельній ділянці на території колишньої Вищеольчедаївської сільської ради колишнього Мурованокуриловецького (тепер Могилів-Подільського) району Вінницької області площею 3,9094 га присвоєно кадастровий номер 0522881600:04:002:0016 (а.с. 20). Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 371320159 від 25 березня 2024 року (а.с. 16-17) право власності на земельну ділянку з кадастровим номером 0522881600:04:002:0016 зареєстровано за [PERSON] 26 червня 2018 року. З цієї ж інформації слідує, що відомості про реєстрацію іншого речового права щодо цієї земельної ділянки, про державну реєстрацію іпотеки чи обтяжень щодо неї відсутні. Також цієї інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно стверджується обставина, що впродовж року після виникнення права власності [PERSON] не відчужив належну йому на праві власності земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства. За інформацією Державної міграційної служби України від 12.10.2023 № 6.5-13513/6-23 (відповідно до інформації Управління ДМС України в Рівненській області) [PERSON] , [INFO] , 11 травня 2016 року оформлено посвідку на постійне проживання серії [NUMBER] ; до 01 грудня 2020 року [PERSON] був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , знятий з реєстрації місця проживання як померлий (а.с. 30). Інформацією Мурованокуриловецької селищної ради від 09.10.2023 № 02-13/4011(а.с. 25), копією листа Вищеольчедаївського старостинського округу від 09.10.2023 № 03/590 (а.с. 26), інформацією Мурованокуриловецького відділу ДРАЦС у Могилів-Подільському районі Вінницької області від 07.09.2023 № 517-28.15-129а (а.с. 27), повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть (а.с. 31-32) стверджується факт смерті [PERSON] [INFO] . Відповідно до інформації Вищеольчедаївського старостинського округу від 09.10 2023 №03/590 на час смерті [PERSON] з ним проживала без реєстрації дружина [PERSON] , [INFO] , відомості щодо інших спадкодавців відсутні (а.с. 26). Відповідно до інформації Державної міграційної служби України № 6.5-1924/6-24 від 26.02.2024 (а.с. 29) громадянці російської федерації [PERSON] [INFO] , останнє місце реєстрації проживання: [ADDRESS] , 11 травня 2016 року було оформлено посвідку на постійне проживання (строк дії безстроково). З інформації Управління державної міграційної служби України у Вінницькій області від 29.01.2024 № 0501.4-595/05 вбачається, що [PERSON] паспортом громадянина України та паспортом громадянина України для виїзду за кордон не документувалась (а.с. 28). Згідно витягу зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) № 75991022 від 27.02.2024 (а.с.33), після смерті [PERSON] 09.12.2020 приватним нотаріусом Могилів-Подільського районного нотаріального округу Вінницької області Долею Т.І. заведено спадкову справу № 317/2020. З матеріалів\~спадкової справи\~до майна\~померлого [PERSON] \~(копія\~на а.с.\~56-63)\~слідує,\~що спадщину\~після смерті\~ [PERSON] прийняла громадянка російської федерації [PERSON] , [INFO] , подавши нотаріусу 09 грудня 2020 року відповідну заяву (зворот а.с. 56). Крім того, сини померлого [PERSON] та [PERSON] подали до нотаріуса заяви про відмову від права на спадщину (а.с. 62, 63). Відповідно до Витягу зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) № 75991084 від 27.02.2024 (а.с. 34) [PERSON] заповіту по свої смерті не залишив. У межах згаданої спадкової справи № 317/2020 свідоцтва про право на спадщину не видавалися, заяву про прийняття спадщини не відкликано протягом строку, встановленого для прийняття спадщини. Одночасно, відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. За приписами ч. 2 ст. 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи. Таким чином, з 01 грудня 2020 року [PERSON] є власником земельної ділянки з кадастровим номером 0522881600:04:002:0016. Відповідно до положень статей 13, 14 Конституції України, земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією. Земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. За змістом положень ст. 41 Конституції України, ст.ст. 319 і 321 ЦК України кожен має право володіти користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право власності набувається в порядку, визначеному законом. Власність зобов`язує. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Особливості правових підстав набуття та припинення права власності на об`єкти нерухомого майна іноземцями (особами без громадянства) встановлені нормами розділу V Закону України «Про міжнародне приватне право», положеннями Цивільного кодексу України, Земельного кодексу України. Відповідно до ч. 1 і ч. 2 ст. 38 Закону України «Про міжнародне приватне право» право власності та інші речові права на нерухоме та рухоме майно визначаються правом держави, у якій це майно знаходиться, якщо інше не передбачено законом. Належність майна до нерухомих або рухомих речей, а також інша класифікація майна визначаються правом держави, у якій це майно знаходиться. Згідно ч. 1 ст. 39 даного Закону виникнення та припинення права власності та інших речових прав визначається правом держави, у якій відповідне майно перебувало в момент, коли мала місце дія або інша обставина, яка стала підставою для виникнення або припинення права власності та інших речових прав, якщо інше не передбачено законом або міжнародним договором України. За приписами ч. 1 ст. 181 ЦК України земельні ділянки належать до нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість). Оскільки спірна земельна ділянка знаходиться на території України, то на неї поширюється дія права України. Відповідно до частин 2 і 3 ст. 78 ЗК України право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них. Земля в Україні може перебувати у приватній, комунальній та державній власності. Статтею 374 ЦК України до суб`єктів права власності на землю (земельну ділянку) віднесено, в тому числі, іноземців та осіб без громадянства. Так, відповідно до частин 2 і 4 цієї норми, іноземці можуть набувати право власності на землю (земельні ділянки) відповідно до закону; права та обов`язки таких суб`єктів права власності на землю (земельну ділянку) встановлюються законом. Так, за приписами п. «в» ч. 3 ст. 81 ЗК України іноземці та особи без громадянства можуть набувати права власності на земельні ділянки у разі прийняття спадщини. Однак, ч. 4 ст. 81 ЗК України встановлено обмеження для права володіння іноземцями та особами без громадянства таким нерухомим майном як землі сільськогосподарського призначення: прийняті у спадщину іноземцями, а також особами без громадянства, землі сільськогосподарського призначення протягом року підлягають відчуженню. У правовому висновку Верховного Суду України, викладеному в постанові від 18 вересня 2013 року (справа N 6-92 цс 13), зазначено, що основною метою ст. 1 Першого протоколу до Конвенції є попередження свавільного захоплення власності, конфіскації, експропріації та інших порушень безперешкодного користування своїм майном. При цьому в своїх рішеннях Європейський суд з прав людини постійно вказує на необхідність дотримання справедливої рівноваги між інтересами суспільства та необхідністю дотримання фундаментальних прав окремої людини (наприклад, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг і Льоннрот проти Швеції», від 11 березня 2003 року «Новоселецький проти України», від 1 червня 2006 року «Федоренко проти України»). Необхідність забезпечення такої рівноваги відображено в структурі ст. 1. Зокрема, необхідно, щоб була дотримана обґрунтована пропорційність між застосованими заходами та переслідуваною метою, якої намагаються досягти шляхом позбавлення особи її власності. Таким чином, особу може бути позбавлено її власності лише в інтересах суспільства, на умовах, передбачених законом і загальним принципами міжнародного права, а при вирішенні питання про можливість позбавлення особи власності має бути дотримано справедливої рівноваги між інтересами суспільства та правами власника. Необхідність позбавлення відповідача права власності на вказану земельну ділянку (шляхом її конфіскації) виникла у чітко передбаченому Законом випадку, - приписами ч. 4 ст. 81 ЗК України. Згідно положення ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Україною 17 липня 1997 року, кожна фізична або юридична особо має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Згідно п. «е» ч. 1 ст. 140 ЗК України, однією з підстав примусового припинення права власності на земельну ділянку є невідчуження земельної ділянки іноземними особами та особами без громадянства у встановлений строк у випадках, визначених цим Кодексом. В разі невиконання вимог закону про невідчуження земельної ділянки іноземними особами та особами без громадянства у встановлений строк настають наслідки, передбачені ч. 2 ст. 145 ЗК України, а саме: у разі якщо відповідно до закону власник земельної ділянки зобов`язаний відчужити її протягом певного строку і земельна ділянка не була відчужена ним протягом такого строку, така ділянка підлягає конфіскації за рішенням суду. Відповідно до ст. 125 Земельного кодексу України, право власності на земельну ділянку виникає з моменту державної реєстрації таких прав. За даними Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, [PERSON] зареєстрував право власності на земельну ділянку з кадастровим номером 0522881600:04:002:0016 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 26 червня 2018 року, номер відомостей про право власності 26855650. Отже, в строк до 26 червня 2019 року у відповідності до вимог ч. 4 ст. 81 ЗК України [PERSON] зобов`язаний був відчужити вказану земельну ділянку. Однак, як слідує із актуальних відомостей у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, власником спірної земельної ділянки і на сьогоднішній день рахується [PERSON] . Враховуючи, що [PERSON] , будучи громадянином рф, упродовж року після набуття права власності на земельну ділянку сільськогосподарського призначення не відчужив її, вказана земельна ділянка підлягає конфіскації у власність держави в порядку ст. 145 ЗК України. Оскільки судом встановлено, що спадщину після смерті [PERSON] прийняла, але не оформила у встановленому порядку, відповідач [PERSON] , а тому з 01 грудня 2020 року земельна ділянка з кадастровим номером 0522881600:04:002:0016 належить їй, позов вірно заявлений до спадкоємця власника земельної ділянки. Відповідно до п. 10 ч. 1 ст. 346 ЦК України, конфіскація є однією з підстав припинення права власності. З огляду на характер спірних правовідносин не вбачається невідповідності заходу втручання держави в право власності відповідача критеріям правомірного втручання в право особи на мирне володіння майном, так і порушення принципу пропорційності, котрі сформовані у сталій практиці ЄСПЛ. Відповідно до частини 4 статті 145 Земельного кодексу України, позов про конфіскацію земельної ділянки подається до суду органом, що здійснює державний контроль за використанням та охороною земель. Частиною 1 ст. 5 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель» державний контроль за використанням та охороною земель усіх категорій та форм власності здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин. Державний контроль за використанням та охороною земель також здійснюють виконавчі органи сільських, селищних, міських рад у межах повноважень, визначених законом, у разі прийняття відповідною радою рішення про здійснення такого контролю. Як слідує із інформації ГУ Держгеокадастру у Вінницькій області від 28.04.2023 № 0-2-0.6-1977/2-23 (а.с. 35), через відсутнє в повному обсязі фінансування витрат ГУ по сплаті судового збору ГУ Держгеокадастру у Вінницькій області не може належним чином здійснити повноваження щодо подання позовів про конфіскацію земельних ділянок сільськогосподарського призначення у власників, яким такі земельні ділянки не можуть належати, а тому клопоче про представництво держави в особі ГУ Держгеокадастру у Вінницькій області саме прокуратурою. Таким чином, обраний спосіб захисту порушеного права власності на земельну ділянку сільськогосподарського призначення, якою відповідач незаконно володіє, є ефективним та належним способом захисту порушених прав держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області, як уповноваженого органу на здійснення функцій держави щодо конфіскації у власність держави земельних ділянок сільськогосподарського призначення, які незаконно використовуються іноземними громадянами. Під час ухвалення судового рішення суд, відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 264 ЦПК України вирішує питання, як розподілити між сторонами судові витрати. Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи (ч. 1 ст. 133 ЦПК України,). Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч. 1 ст. 141 ЦПК України). Оскільки суд прийшов до висновку про повне задоволення позовних вимог, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені ним судові витрати у вигляді сплати судового збору за подачу позову до суду (а.с. 40).

Outcome: approved