Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-13 00:00:00

У березні 2019 року позивач звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості по аліментам, неустойки за несплату аліментів, стягнення додаткових витрат на утримання дитини, стягнення додаткових витрат на утримання дитини щорічно, який був уточнення під час судового розгляду. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що з 24.04.2014 року вона перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, від шлюбу мають неповнолітню доньку [PERSON] , [INFO] . Рішенням суду від 02.12.2015 року з відповідача на користь позивача стягнуто аліменти на її утримання в період вагітності, у розмірі 1/3 частини з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 01.01.2015 року і до народження дитини, до 16.11.2015 року, а також стягнуто з відповідача на користь позивача аліменти на її утримання у розмірі 1/3 частини з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 16.11.2015 року і до досягнення дитиною [PERSON] , [INFO] , трирічного віку [INFO] . Рішенням суду від 30.09.2016 року змінено розмір аліментів визначений рішенням суду від 02.12.2015 року. Стягнуто з відповідача на користь позивача, аліменти на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі у розмірі 2000 грн., починаючи з 30.09.2016 року і до досягнення дитиною повноліття. Після набрання законної сили судових рішень відповідач добровільно платити аліменти не бажає, у зв`язку з чим виникла заборгованість по аліментам, яка станом на 01.11.2019 року складає 88 460,16 грн., та пеня (неустойка) за несплату аліментів в період з 16.11.2015 року по 01.11.2019 року становить 131 676,95 грн., посилаючись на вимоги ст. 196 СК України, позивач просила суд стягнути з відповідача на її користь заборгованість по аліментам у розмірі 88 460,16 грн., а також пеню за прострочення сплати аліментів у розмірі 131 676,95 грн. Також, позивач зазначила, що протягом 2017 року - 2019 року нею було понесені додаткові витрати на лікування зубів доньки, відвідування дитячого садка № 186 «Іскра», а також на придбання одягу, памперсів, їжі, ліків, іграшки тощо, у розмірі 48 146 грн. 46 коп., які просить стягнути з відповідача, а також просить стягувати періодично з відповідача додаткові витрати на утримання дитини в розмірі 50 000 грн. щорічно. 06.03.2019 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості по аліментах та додаткових витрат на утримання дитини. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу справи між суддями від 06.03.2019 суддю [PERSON] визначено для розгляду даної цивільної справи. Ухвалою суду від 11.03.2019 року позовну заяву залишено без руху, надано позивачу строк у два дні з дня отримання копії даної ухвали, для усунення недоліків позовної заяви. Ухвалою суду від 10.04.2019 року прийнято до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості по аліментах та додаткових витрат на утримання дитини та відкрито провадження у справі. Протоколом повторного автоматизованого розподілу справи між суддями від 19.07.2019 суддю [PERSON] визначено для розгляду даної цивільної справи. Ухвалою суду від 12.08.2019 року цивільну справу за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості по аліментах та додаткових витрат на утримання дитини прийнято до свого провадження та призначено до розгляду у судовому засіданні на 12.09.2019 року о 10 годині 00 хвилин, за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Ухвалою суду від 19.12.2019 року зупинено провадження по справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості по аліментах та додаткових витрат на утримання дитини, до надходження відповіді від компетентного органу іноземної держави на судове доручення про надання правової допомоги з причини\~звернення із судовим дорученням про надання правової допомоги, вручення виклику до суду чи інших документів до іноземного суду або іншого компетентного органу іноземної держави. Направлено компетентному органу іноземної держави судове доручення про проведення окремих процесуальних дій на території іншої держави. 13.05.2020 року на адресу суду надійшло поштове повідомлення про отримання судового доручення. Однак, протягом тривалого часу, відповідь від компетентного органу іноземної держави на адресу суду не надходила. 25.08.2020 року [PERSON] подала заяву про збільшення позовних вимог. Ухвалою суду від 16.01.2024 року поновлено провадження по справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості по аліментах та додаткових витрат на утримання дитини. Розгляд цивільної справи за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості по аліментах та додаткових витрат на утримання дитини, вирішено здійснювати в порядку загального позовного провадження. Призначено підготовче судове засіданні на 26 лютого 2024 року о 10-30 год. Ухвалою суду від 26.02.2024 року заяву [PERSON] про збільшення позовних вимог у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості по аліментах та додаткових витрат на утримання дитини, повернуто без розгляду. Підготовче судове засідання відкладено на 09.04.2024 року о 13-00 год. Ухвалою суду від 09.04.2024 року закрито підготовче провадження у справі. Позивач в судове засідання не з`явилася, подала заяву про розгляд справи за її відсутністю, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Від відповідача відзив на позов або письмові пояснення не надходили, відповідач в судове засідання не з`явився, про день та час судового засідання повідомлявся у встановленому законом порядку. З урахуванням положень ст.ст.\~223 ч. 4, 280\~ЦПК України суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню у зв`язку з наступним. З матеріалів справи вбачається, що з 24.04.2014 року [PERSON] перебуває у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про шлюб Серії [NUMBER] (т. 1 а.с. 9). Від шлюбу сторони мають неповнолітню доньку [PERSON] , [INFO] , про що свідчить свідоцтво про народження Серії [NUMBER] (т. 1 а.с. 10). Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 02.12.2015 року з відповідача на користь позивача стягнуто аліменти на її утримання в період вагітності, у розмірі 1/3 частини з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 01.01.2015 року і до народження дитини, до 16.11.2015 року, а також стягнуто з відповідача на користь позивача аліменти на її утримання у розмірі 1/3 частини з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 16.11.2015 року і до досягнення дитиною [PERSON] , [INFO] , трирічного віку [INFO] (т. 1 а.с. 7,8). Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 30.09.2016 року змінено розмір аліментів визначений рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 02.12.2015 року, справа № 333/7378/15-ц. Стягнуто з відповідача на користь позивача, аліменти на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі у розмірі 2000 грн., починаючи з 30.09.2016 року і до досягнення дитиною повноліття (т. 1 а.с. 5,6). Щодо вимоги про стягнення заборгованості за аліментами Відповідно до ч. 3 ст. 195 СК України розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом. Відповідно до розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, наданого Вознесенівським відділом державної виконавчої служби міста Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області від 01.03.2019 року №50470874, заборгованість по аліментам станом на 29.09.2016 року становить 16 393 грн. 49 коп. (т. 1 а.с. 19-20). Відповідно до розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, наданого Вознесенівським відділом державної виконавчої служби міста Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області від 01.03.2019 року № 52941491, заборгованість по аліментам за виконавчим документом станом на 28.02.2019 року становить 56\~066 грн. 67 коп. (т. 1 а.с. 17-18). На думку\~позивача заборгованість\~відповідача по\~аліментам за\~період з\~16.11.2015\~по 28.02.2019\~року,\~станом на\~01.11.2019\~року,\~складає 88\~460,\~16\~грн.\~(16393,49\~+\~56066,67+16000).\~При цьому,\~позивачем не\~надано розрахунку\~заборгованості зі\~сплати аліментів,\~який обчислений державним виконавцем, приватним виконавцем, станом на 01.11.2019 року, або дату ухвалення рішення, та не доведено виникнення заборгованості у розмірі 16\~000 грн. та за який період. Таким чином, заборгованість по аліментам становить 72 460 грн. 16 коп. Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частиною першою статті 5 ЦПК України встановлено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Сімейним кодексом України визначено право та способи захисту у спорах про стягнення аліментів, а також у спорах про стягнення заборгованості з аліментів. Відповідно до частини третьої статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Отже є два способи виконання обов`язку батьків, які проживають окремо, в утриманні дитини : за домовленістю (добровільно), або за рішенням суду. Відповідно до частин першої, третьої статті 194 СК України (в чинній на час звернення з цим позовом редакції) аліменти можуть бути стягнуті за виконавчим листом за минулий час, але не більш як за десять років, що передували пред`явленню виконавчого листа до виконання. Заборгованість за аліментами, які стягуються відповідно до статті 187 цього Кодексу, погашається за заявою платника шляхом відрахувань з його заробітної плати, пенсії, стипендії за місцем їх одержання або стягується за рішенням суду. Згідно з частиною першою статті 187 СК України один із батьків може подати заяву за місцем роботи, місцем виплати пенсії, стипендії про відрахування аліментів на дитину з його заробітної плати, пенсії, стипендії у розмірі та на строк, які визначені у цій заяві. Вказані норми матеріального права визначають порядок стягнення аліментів за виконавчим листом за минулий час та заборгованості за аліментами, що утворилася при їх відрахуванні, за заявою платника, поданою відповідно до статті 187 СК України, і саме в цьому випадку закон передбачає право на звернення до суду та стягнення заборгованості за аліментами. Стягнення ж заборгованості за аліментами, які вже стягуються на підставі судового рішення, закон не передбачає. Суд, при наявності спору може лише визначити розмір такої заборгованості, яка має бути стягнена в межах виконавчого провадження, при виконанні рішення суду про стягнення аліментів, і ухвалення окремого (додаткового) рішення суду про стягнення цієї заборгованості не потребує. Таким чином, заборгованість за аліментами, стягнення якої не може бути самостійним предметом позову, оскільки підлягає стягненню державним виконавцем у порядку передбаченому Законом України «Про виконавче провадження» на виконання рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 30.09.2016 року про зміну розміру аліментів на утримання дитини у твердій грошовій сумі. У зв`язку з викладеним, суд приходить до висновку, що вказана вимога задоволенню не підлягає. Щодо вимоги про стягнення неустойки за несплату аліментів, слід зазначити наступне. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені у постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України). Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 квітня 2019 року у справі № 333/6020/16-ц (провадження № 14-616цс18) відступила від висновків Верховного Суду України щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у раніше прийнятих постановах від 02 листопада 2016 року у справі № 6-1554цс16, від 16 березня 2016 року у справі № 6-2589цс15, від 03 лютого 2016 року у справі № 6-1477цс15 та від 16 березня 2016 року у справі № 6-300цс16, і дійшла висновку, що: «пеня за заборгованість зі сплати аліментів нараховується на весь розмір несплачених у відповідному місяці аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення. Розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити на один відсоток. Тобто формула така: заборгованість за місяць х кількість днів заборгованості х 1 %. За цим правилом обраховується пеня за кожним простроченим місячним платежем. Загальний розмір пені становить суму розмірів пені, обрахованої за кожним місячним (періодичним) платежем. Якщо заборгованість зі сплати аліментів погашено частково в іншому місяці, то визначення пені на заборгованість зі сплати аліментів розраховується з урахуванням розміру несплаченої частки аліментів за певний місяць з дня сплати частки місячного платежу і до дня, який передує дню погашення заборгованості за відповідним місячним платежем, помножену на 1 %. Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі 1 % від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, отже і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення. Пеня за заборгованість зі сплати аліментів нараховується на всю суму несплачених аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення. Отже зобов`язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинне виконуватися щомісяця, тому при розгляді спорів про стягнення на підставі частини першої статті 196 СК України пені від суми несплачених аліментів суд повинен з`ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов`язань мало бути виконане, та з урахуванням установленого - обчислити розмір пені виходячи з суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен з прострочених платежів та визначивши її загальну суму». У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 14 грудня 2020 року у справі № 661/905/19 (провадження № 61-16670сво19) указано, що: «положення ЦК України субсидіарно застосовуються для регулювання сімейних відносин. Стягнення пені, передбаченої абзацом першим частини першої статті 196 СК України, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти. У СК України не передбачено випадки, коли вина платника аліментів виключається. У такому разі підлягають застосуванню норми цивільного законодавства. Якщо платник аліментів доведе, що вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, то платник аліментів є невинуватим у виникненні заборгованості і підстави стягувати неустойку (пеню) відсутні. Саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити відсутність своєї вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів». Тобто відповідач зобов`язаний сплачувати аліменти, що свідчить про наявність презумпції вини платника аліментів у виникненні заборгованості з їх сплати та є підставою для застосування до відповідача відповідальності, передбаченої частиною першою статті 196 СК України. При цьому стягнення пені, передбаченої абзацом першим частини першої статті 196 СК України, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти. У пункті 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що: «передбачена статтею 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів». Звертаючись до суду з позовом, [PERSON] обґрунтовувала свої вимоги тим, що з вини [PERSON] , який зобов`язаний сплачувати аліменти за рішенням суду, виникла заборгованість зі сплати аліментів на утримання доньки з 16.11.2015 року по 28.02.2019 року у розмірі 88\~460,16 грн. (станом на 01.11.2019 року), що є підставою для стягнення пені згідно з частиною першою статті 196 СК України. Судом не встановлено обставин, які б звільняли боржника від сплати неустойки. Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Частиною другою статті 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до частини першої статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Згідно зі статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Відповідно до розрахунку наданого позивачем, пеня за прострочення сплати аліментів за цей період з 16.11.2015 року по 01.11.2019 року складає 131\~676,95 грн., який не спростовано відповідачем. Оскільки ст. 196 СК України передбачено, що розмір пені не може бути більше 100 % заборгованості, тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню пеня за прострочення сплати аліментів на утримання неповнолітньої дитини у розмірі 72 460 грн. 16 коп., згідно до розрахунків заборгованості зі сплати аліментів, наданих Вознесенівським відділом державної виконавчої служби міста Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області від 01.03.2019 року № 52941491/16, № 50470874/16. Таким чином позовні вимоги позивача про стягнення неустойки за несплату аліментів, підлягають частковому задоволенню, тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню неустойка за несплату аліментів у розмірі 72\~460 грн. 16 коп. Щодо вимог про стягнення додаткових витрат на утримання дитини та стягнення додаткових витрат на утримання дитини щорічно. В позовній заяві позивач зазначає, що нею понесені додаткові витрати на утримання доньки, які складаються з оплати за дитячий садок 5000 грн., орієнтовно за період з 01.09.2017 по 01.03.2019 року, витрати на оздоровлення дитини в сумі 9135,28 грн., лікування зубів у клініці „Діти- квіти на суму 5000 грн., додаткові витрати на одяг, памперси, їжу, ліки, іграшки тощо, згідно чеків на суму 41\~014,87 грн., тому просить стягнути на її користь понесені нею додаткові витрати на утримання доньки у розмірі 48\~146 грн. 46 коп., а також стягувати періодично з відповідача на її користь додаткові витрати на утримання доньки в розмірі 50\~000 грн. щорічно. Відповідно до\~статті 8 Закону України «Про охорону дитинства»\~кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно зі\~статтею 141 СК України\~мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до частини першої\~статті 185 СК України\~той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно (частина друга\~статті 185 СК України). Аналіз відповідних норм Закону вказує на те, що в окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину, вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину. Це положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких визначений\~зазначеною статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей чи то страждає на тяжку хворобу. Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Наявність таких особливих обставини підлягають доведенню в судовому засіданні. Такі особливі обставини є індивідуальними у кожному конкретному випадку, які підлягають доведенню особою, яка пред`явила такий позов. Вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, необхідно враховувати, в якій мірі кожен із батьків зобов`язаний брати участь у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси й обставини, що мають істотне значення. У випадку, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, вони можуть бути компенсовані лише частково. Згідно зі\~статтею 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Вивчивши матеріали справи та надані позивачем докази на підтвердження додаткових витрат на утримання дитини, встановивши фактичні обставини справи, які мають значення для правильного вирішення спору, суд приходить до висновку про те, що позивач не довела наявності особливих обставин, які б свідчили про необхідність понесення додаткових витрат. Судом встановлено, що витрати, які позивач віднесла до витрат, пов`язаних з оплати дитячого садку,\~витрати на\~оздоровлення дитини,\~лікування зубів,\~на одяг,\~памперси,\~їжу,\~ліки,\~іграшки тощо,\~ не були викликані особливими обставинами. Позивачем не доведено, що такі витрати не покриваються за рахунок аліментів. Частина долучених до матеріалі справи квитанцій, на підставі яких позивач обґрунтовує заявлені позовні вимоги є не чіткими, з останніх неможливо встановити, які товари (послуги) купувались та за яку ціну. Більшість долучених до матеріалів справи квитанцій не є належними та допустими доказами, що підтверджують факт того, що вказані в них товари купувались позивачем, і використовувались саме її дитиною. Посилання позивача на відвідування дитиною дитячого садочка є позитивним фактом, проте не може вважатися розвитком особливих здібностей дитини та відповідно бути особливими обставинами в розумінні\~статті 185 СК України. Понесення таких витрат є добровільним волевиявленням одного із батьків. Крім того, позивач не навела\~мотивів вибору\~освітнього закладу,\~що,\~зокрема,\~залежить від\~матеріальних можливостей\~та бажання\~батьків,\~а також\~погодження такого\~вибору з\~батьком дитини. Також позивач не довела систематичність відвідування дитиною занять, кружків з метою розвитку здібностей дитини, тощо, окрім садочка, тому такі витрати не можуть вважатися понесеними за особливих обставин. Медичне лікування, оздоровлення дитини є добровільним, тому не може бути віднесено до витрат, викликаних особливими обставинами, а тому такі витрати не підлягають стягненню у зв`язку з недоведеністю їх понесення за особливих обставин. Позивачем не надано доказів, що звернення до лікаря стоматолога та оздоровлення були пов`язані з каліцтвом чи тяжкою хворобою дитини. Крім того, позивачем надавались дані про витрати на оздоровлення дитини лише за 2018 рік, що позбавляє суд можливості безальтернативно стверджувати про ідентичність таких витрат у кожному році. Разом з\~цим,\~позивачем не\~надано жодних\~належних та\~допустимих доказів,\~які б\~свідчили про\~те,\~що нею\~систематично витрачаються\~додаткові кошти\~на дитину\~у розмірі\~48\~146,46\~грн.,\~оскільки з\~наданих позивачем\~доказів не\~вбачається,\~що саме\~сума у\~такому розмірі\~витрачається саме\~на дитину. В той же час, суд вважає, що надані позивачем докази про витрати по оплаті комунальних послуг, взагалі не входять до мети зобов`язання щодо утримання дитини, а тому не можуть враховуватися. Слід звернути увагу на те, що період, який зазначає позивач та за який були понесені додаткові витрати припадає на перебування сторін у шлюбі, при цьому позивачем не доведено, що всі витрати були здійснені за особисті грошові кошти позивача. Враховуючи, що зазначені додаткові витрати на дитину є позитивним фактом та добровільним вибором позивача, не були пов`язані з каліцтвом чи тяжкою хворобою дитини, суд приходить до висновку про відсутність підстав для їх стягнення з відповідача, у зв`язку з їх недоведеністю. Щодо додаткових витрат на дитину, які позивач просить стягнути на майбутнє, суд зазначає наступне. Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами (наприклад, витрати на спеціальний медичний догляд довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг; витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування виписками з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками, рахунками, проїзними документами тощо). При стягненні коштів на додаткові витрати, які повинні бути понесені у майбутньому, суду необхідно надати розрахунок або обґрунтування необхідності майбутніх витрат. Додаткові витрати, зумовлені особливими обставинами, можуть бути присуджені судом у вигляді конкретної суми, що підлягає одноразовій сплаті, або у вигляді щомісячних чи інших періодичних платежів, здійснюваних протягом певного строку чи постійно. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення. Причому, якщо причина, що зумовила додаткові витрати, є триваючою (тяжка хвороба або каліцтво) додаткові витрати можуть фінансуватися наперед із вказівкою або без вказівки кінцевого терміну їх виплати. Суд не знаходить підставі для задоволення позовної вимоги щодо стягнення додаткових витрат на майбутнє, оскільки позивачем не надано розрахунок або обґрунтування необхідності майбутніх витрат, тому в цій частині позовних вимог слід відмовити. Позивач від сплати судового збору за подання позовної заяви до суду першої інстанції звільнена (п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір»), відтак, відповідно до положень ст. 141 ЦПК України судовий збір в сумі 768,40 грн. за подання позовної заяви підлягає стягненню з [PERSON] до спеціального фонду Державного бюджету України.

Outcome: partial