Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-20 00:00:00

У грудні 2020 року до Малиновського районного суду м. Одеса звернувся представник АТ КБ «ПриватБанк» з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. В обґрунтування своїх вимог представник позивача зазначив, що відповідно до укладеного договору №б/н від 08.04.2011 року, відповідач отримав кредит у розмірі 25000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач підтвердив свою згоду на дані умови, що підтверджується тим, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами банку», які викладені на банківському сайті, складає між ним та Банком Договір, підтверджується підписом у заяві. Банк свої зобов`язання виконав та надав відповідачу кредитні кошти. Відповідач порушив зобов`язання за кредитним договором, у зв`язку з чим у нього станом на 11.10.2020 року, виникла заборгованість по поверненню кредиту, загальна сума якої становить 57776,13 грн. На даний час відповідач ухиляється від виконання зобов`язань за кредитним договором. Ухвалою судді Малиновського районного суду м. Одеси Леонова О.С. від 05.01.2021 року відкрито провадження по справі за правилами загального позовного провадження. Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 11.03.2021 року закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду по суті. Заочним рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 20.07.2021 року позов задоволено частково. Не погодившись із заочним рішенням суду, адвокат Андрєєв І.П. діючи в інтересах відповідача [PERSON] звернулась із заявою про перегляд заочного рішення до Малиновського районного суду м. Одеси. Ухвалою суду від 05.10.2022 року заочне рішення від 20.07.2021 року скасовано, призначено підготовче засідання. 08.11.2022 року до суду від адвоката Андрєєва І.П. діючого в інтересах відповідача [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, з якого вбачається, що відповідач вважає вимоги АТ КБ «ПриватБанк» не обґрунтованими, не доведеними та такими, що не підлягають задоволенню в повному обсязі. Як вбачається з анкети заяви у 2011 році відповідач звернувся до АТ КБ «ПриватБанк» лише з метою отримання банківської послуги - ощадної книжки, тобто виявив намір укласти лише договір банківського вкладу та не мав жодного волевиявлення на укладання кредитного договору. Відповідач не погоджується, що банком доведено наявність заборгованості, оскільки надана позивачем виписка з рахунку не є первинним бухгалтерським документом. Крім того, довідка про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку (оригінал) виготовлено особисто позивачем та вона підтверджує лише факт того, що банк в односторонньому порядку змінював кредитний ліміт, хоча відповідач його не просив. В матеріалах справи відсутні докази волевиявлення відповідача на встановлення та зміну кредитного ліміту. Надана банком довідка про видані картки підтверджує лише факт видачі карток, а витяг з тарифів обслуговування кредитних карток «Універсальна» є лише інформацією про наявні в банку тарифи. Отже надані банком докази не підтверджують істотних умов договору та наявності кредитних відносин. При цьому відповідач не заперечує факту користування наявною у нього карткою, однак зазначає що користувався лише належними йому коштами, доказів зарахування кредитних коштів позивач не надав. Враховуючи принципи змагальності сторін та справедливості просив суд відмовити у задоволені позову у повному обсязі. АТ КБ «ПриватБанк», уточнивши 05.12.2022 року вимоги, просив додатково до раніше заявлених позовних вимог стягнути з [PERSON] в рахунок погашення заборгованості за договором №б/н від 08.04.2011 року заборгованість за період з 31.10.2019 рік по 30.10.2022 рік у розмірі 20579.38 грн., яка складається з наступного: 17089.11 грн. індекс інфляції за прострочення виконання зобов`язання, 3490,27 грн. 3 % річних від простроченої суми та судові витрати. 03.07.2023 року (вх. № ЕП -15589) адвокат Андрєєв І.П. діючи в інтересах відповідача [PERSON] засобами електронної пошти надіслав до суду пояснення з приводу уточнення позову в яких заперечував проти позовних вимог з підстав порушення позивачем ст. 49 ЦПК України, відсутності спору між сторонами, оскільки заборгованість відповідачем була сплачена, а враховуючи, що позивач змінив позовні вимоги разом з підставами, первісні позовні вимоги перестали існувати. Окремо звертав увагу суду, що предмет спору між сторонами за первісним позовом відсутній. Просив суд залишити без розгляду уточнену позовну заяву та закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору. Ухвалою суду від 30.08.2023 року визнано обов`язковою явку у судове засідання представника позивача. Заявою від 22.11.2023 року представник позивача [PERSON] просив суд розглядати справу без участі представника позивача та окремо звернув увагу суду, що заявлені позовні вимоги підтримує в повному обсязі, що складається з наступного: 38780,78 грн. заборгованість за тілом кредиту; 10888,00 грн. - заборгованість за простроченими відсотками; 8107,35 грн. заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625; 17089.11 грн. - індекс інфляції за прострочення виконання зобов`язання, 3490,27 грн. 3 % річних від простроченої суми та судові витрати. Згідно з розпорядженням керівника апарату Малиновського районного суду міста Одеси №110 від 06.02.2024 року, у зв`язку з перебуванням судді Леонова О.С. у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку відповідно до наказу №1-в/тр/с, призначено повторний автоматизований розподіл справи №521/22031/20. Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 07.02.2024 року справу передано на розгляд судді Михайлюку О.А.. Ухвалою суду від 21.02.2024 року справу за позовом АТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості прийнято до провадження та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 04.04.2024 року закрито підготовче провадження по справі та призначено розгляд справи по суті. Представником позивача разом з позовною заявою було подано клопотання про розгляд справи за відсутності представника позивача. Відповідач [PERSON] та його представник адвокат Андрєєв І.П в судове засідання не з`явилися, про дату, місце та час судового засідання повідомлені належним чином, у встановлений судом строк надав відзив на позовну заяву. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Суд, вивчивши позовну заяву, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши і оцінивши докази в їх сукупності вважає, що позовні вимоги належить задовольнити частково з наступних підстав. Судом встановлено, що ПАТ КБ «ПриватБанк» з 14 червня 2018 року змінило тип товариства з публічного на приватне та назву на Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк», що підтверджується копією статуту Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк». [PERSON] звернувся до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав Договір № б/н від 08.04.2011 року, згідно якої отримав кредит у розмірі 25000 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку, отримавши платіжну картку та персональний ідентифікаційний номер для авторизації. Відповідно до анкети-заяви, відповідач погодився з тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг, а також, що він ознайомився та погодилась з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді. До кредитного договору банк додав Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті https://privatbank.ua. Судом встановлено, що відповідач з 2011 року отримував послуги банку, шляхом використання кредитних коштів та здійснення розрахунків кредитною карткою, яку отримав за Договором № б/н від 08.04.2011 року. Відповідачу було неодноразово змінено кредитний ліміт, що підтверджується відповідною копією довідки АТ КБ «Приватбанк». З виписки за договором про надання банківських послуг № б/н 08.04.2011 року вбачається, що відповідач користувався кредитною карткою, здійснюючи покупки в магазині, оплачуючи послуги та здійснюючи перекази коштів, тобто погодився зі зміною кредитного ліміту по картці. [PERSON] належним чином не виконував умови кредитного договору, у зв`язку з чим станом на 11.10.2020 року має заборгованість. Згідно з наданим банком розрахунком, заборгованість [PERSON] за вказаним кредитним договором станом на 11.10.2020 року становить загальну суму у розмірі 57776,13 гривень, що складається з наступного: 38780,78 грн. заборгованість за тілом кредиту; в т. ч.: - 0, 00 грн заборгованість за поточним тілом кредиту; 38780,7 грн. заборгованість за простроченим тілом кредиту; 0, 00 грн. заборгованість за нарахованими відсотками; 10888,00 грн. - заборгованість за простроченими відсотками; 8107,35 грн. заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625; 0, 00 грн. нарахована пеня; 0, 00 грн. нараховано комісії. АТ КБ «ПриватБанк», уточнивши 05.12.2022 року вимоги, додатково надав до суду розрахунок заборгованості за договором №б/н від 08.04.2011 року за період з 31.10.2019 року по 30.10.2022 року у розмірі 20579.38 грн., яка складається з наступного: 17089.11 грн. індекс інфляції за прострочення виконання зобов`язання, 3490,27 грн. 3 % річних від простроченої суми та судові витрати. Матеріали справи свідчать, що на ім`я відповідача здійснено декілька випусків кредитних карток, строк дії останньої перевипущеної кредитної картки, яка видавалася відповідачу, є лютий 2023 року. Докази щодо сплати грошових коштів за договором № б/н від 08.04.2011 року та які б спростовували зазначений розрахунок заборгованості, сторони суду не надали. У відзиві на позовну заяву від 08.11.2022 року адвокат Андрєєв І.П. діючого в інтересах відповідача визнав користування [PERSON] наявною у відповідача банківською карткою АТ КБ «ПриватБанк», однак зазначає що [PERSON] користувався лише належними йому грошовими коштами. Доказів щодо зарахування на кредитну картку АТ КБ «ПриватБанк» особистих грошових коштів [PERSON] до суду не надав. Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. У відповідності до ч.3 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч.6 ст.81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Європейський суд з прав людини зауважив, що принцип «процесуальної рівності сторін» передбачає, що у випадку спору, який стосується приватних інтересів, кожна зі сторін повинна мати розумну можливість представити свою справу, включаючи докази, в умовах, які не ставлять цю сторону в істотно більш несприятливе становище стосовно протилежної сторони (DOMBO BEHEER B.V. v. THE NETHERLANDS, № 14448/88, § 33, ЄСПЛ, від 27 жовтня 1993 року) Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Оцінивши надані сторонами матеріали суд доходить до висновку, що між сторонами виникли договірні зобов`язання із приводу надання кредиту, які регулюються главою 71\~ЦК України та загальними положеннями ЦК України про зобов`язання та договір. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). У відповідності до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом ст. ст.626, 628\~ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Ч. 1 ст.\~638\~ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У ст.\~526\~ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст.\~1054\~ЦК України з а кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). Частиною 2 ст.\~1054\~ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України). Згідно із ч.1 ст.\~633\~ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом ст.\~634\~цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634\~ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. За змістом ст.\~1056-1\~ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до ч. 1 ст.\~1048\~ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно з ст. 1049 Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За змістом ст.\~549\~ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Частиною 1, 2 ст.\~551\~ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Згідно із ч. 1 ст.\~1050\~ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. В разі укладення договору кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). У анкеті-заяві\~позичальника від\~08.04.2011\~року процентна ставка не зазначена. Крім того, у цій заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за прострочену заборгованість за користування кредитними коштами, а також пеню і штрафи за несвоєчасну сплату кредиту і процентів за користування кредитними коштами. Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором № б/н від 08.04.2011 року, посилався на Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/як невід`ємні частини спірного договору. Витягом з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витягом з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, в тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування, а також містяться додаткові положення, в яких зокрема визначено дію договору (12 місяців з моменту підписання), позовну давність щодо вимог банку - 50 років (пункт 1.1.7.31 згаданих Умов), та інші умови. При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування. Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування. 03 липня 2019 року у Постанові Верховного суду по справі №342/180/17 Велика Палата Верховного Суду прийшла до висновку, що в даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила ч.1ст. 634 ЦК Україниза змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. При цьому, згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6\~Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом. Надані позивачем Правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору. Суд доходить до висновку, що Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», «Універсальна CONTRACT» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, які містяться в матеріалах даної справи не містять підпису відповідача, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, шляхом підписання заяви-анкети. Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань. Враховуючи викладене, суд вважає, що відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з відповідачем, АТ КБ «ПриватБанк» повідомив відповідача про умови кредитування та узгодження із ним самим тих умов, про які вважав узгодженими банк. Також суд зауважує, що безпосередньо укладений між сторонами кредитний договір у вигляді заяви-анкети, підписаної сторонами, не містить і строку повернення кредиту (користування ним). Однак, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, а також вимоги ч. 2 ст.\~530\~ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав. АТ КБ «ПриватБанк» вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів, а саме заборгованість за тілом кредиту в розмірі 38780,78 гривень. Водночас за змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. У постанові від 28 березня 2018 року у справі N 444/9519/12 Велика Палата Верховного Суду вказала, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи в разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. У постановах Великої Палати Верховного Суду уже неодноразово вказувалося на те, що цивільне законодавство передбачає як випадки, коли боржник правомірно користується наданими йому коштами та має право не сплачувати кредитору свій борг протягом певного узгодженого часу, так і випадки, коли боржник повинен сплатити борг кредитору, однак не сплачує коштів, користуючись ними протягом певного строку неправомірно. У випадках, коли боржник порушив умови договору, прострочивши виконання грошового зобов`язання, за частиною першою статті 1050 ЦК України застосуванню у таких правовідносинах підлягає положення статті 625 цього Кодексу. За наведеним у цій статті регулюванням відповідальності за прострочення грошового зобов`язання на боржника за прострочення виконання грошового зобов`язання покладається обов`язок сплатити кредитору на його вимогу суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Проценти, встановлені статтею 625 ЦК України, підлягають стягненню саме при наявності протиправного невиконання (неналежного виконання) грошового зобов`язання. Тобто, проценти, що стягуються за прострочення виконання грошового зобов`язання за частиною другою статті 625 ЦК України є спеціальним видом відповідальності за таке порушення зобов`язання. На відміну від процентів, які є звичайною платою за користування грошима, зокрема за договором позики, до них застосовуються загальні норми про цивільно-правову відповідальність. Велика Палата Верховного Суду вже звертала увагу, що нарахування на суму боргу трьох процентів річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Подібні висновки сформульовані, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справах N 703/2718/16-ц та N 646/14523/15-ц. Матеріали справи свідчать, що строк дії останньої перевипущеної кредитної картки, яка видавалася відповідачу, є лютий 2023 року . Строк повернення тіла кредиту співпадає зі строком дії картки на яку, такий кредит позичальник отримав, а тому суд доходить до висновку, починаючи з березня 2023 року банк мав право нараховувати відсотки в порядку вимог ст. 625 ЦК України. Таким чином, після спливу визначеного договором строку кредитування, у даному випадку лютий 2023 року і виключно у випадку, якщо строк дії договору не лонгується на новий строк, із боржника дійсно може бути стягнуто 3% річних відповідно до статті 625 ЦК України, як міра відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання. Натомість, позивачем нараховано заборгованість зі сплати грошових сум у порядку ст. 625 ЦК України у період з 31.10.2019 рік по 30.10.2022 рік у розмірі 20579.38 грн., яка складається з наступного: 17089.11 грн. індекс інфляції за прострочення виконання зобов`язання, 3490,27 грн. 3 % річних від простроченої суми, коли строк дії договору не закінчився. За вказаний період часу, на боржника не може бути покладено відповідальність, передбачену ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. За таких умов, вказана частина заборгованості у розмірі 20579.38 грн. не може бути стягнута із відповідача. Враховуючи викладене, у зв`язку із неналежним виконанням боржником своїх зобов`язань у кредитних правовідносинах, які виникли між ним та банком на підставі договору, суд, з підстав викладених вище, вважає, що із відповідача на користь позивача необхідно стягнути заборгованість у розмірі 38780,78 грн. заборгованість за тілом кредиту. Відповідно до ст.\~264\~ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. Згідно зі ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Ціна позову по даній справі становить 78355.51 грн., з яких задоволено позовних вимог на загальну суму 38780,78 грн. Судом встановлено, що внаслідок невиконання відповідачем умов кредитного договору, позивач поніс додаткові витрати по сплаті судового збору в розмірі 2102,00 гривень. Згідно ст.141 ЦПК України, пропорційно задоволеним позовним вимогам з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір в розмірі грн. (38780,78 грн. х 100 : 78355.51 грн. = 49.49%; (2102,00 грн. х 49.49% : 100) = 1040.27 грн.. У зв`язку із тим, що позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» задоволені частково, тому з [PERSON] на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно задоволеним вимогам в сумі 1040.27 грн.

Outcome: partial