Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-23 00:00:00

Позивачка, посилаючись на те, що: -позивачка з відповідачем перебувають в зареєстрованому шлюбі з 17 липня 2010 року, від якого мають неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] ; -шлюбні відносини між нею та відповідачем погіршилися з вересня 2021 року, коли внаслідок систематичного зловживання відповідачем алкоголем, вона з дітьми змушена була перейти жити до своїх батьків; -у лютому 2023 року відповідач запевнив її, що припинить вживати алкоголь і буде вести здоровий спосіб життя, після чого вони знову почали жити повноцінною сім`єю. Однак, у червні 2023 року відповідач знову почав зловживати алкоголем, внаслідок чого протягом майже трьох місяців вона змушена була возити його в лікарняні заклади для лікування від алкоголізму; -через те, що відповідач й надалі продовжував вживати алкогольні напої, вони з вересня 2023 року повністю припинили свої шлюбні стосунки, відповідач переїхав жити до своїх батьків, де проживає і на сьогоднішній день. З того часу подружні стосунки з відповідачем вони не підтримують та спільного господарства не ведуть; -на сьогоднішній день шлюб між нею та відповідачем існує формально, оскільки їх сім`я розпалася; -подальше спільне подружнє життя з відповідачем і збереження їхнього шлюбу неможливе і суперечить їхнім інтересам; -за вищевказаних обставин перебувати у шлюбі, який не виконує свого прямого призначення, недоцільно для них обох, тому їхній шлюб підлягає розірванню; -примирення та збереження їхньої сім`ї категорично неможливе, тому строк на примирення вона просила не надавати; -на теперішній час вона з дітьми проживають в будинку її батьків і фактично перебувають на їх утриманні, оскільки її заробітної плати їм з дітьми у повній мірі не вистачає;\~ -відповідач свої батьківські обов`язки не виконує, участі у вихованні, утриманні, забезпеченні та розвитку своїх дітей не приймає, не цікавиться їхніми успіхами у навчанні, життєвими справами, здоров`ям та не провідує їх; -у добровільному порядку відповідач матеріальної допомоги на дітей не надає, що суттєво погіршує їхнє з дітьми матеріальне становище, до того ж, з кожним днем ціни на товари та послуги, які необхідні для забезпечення нормального життєвого розвитку дітей, постійно зростають;\~\~\~ -відповідач є працездатною особою і діючим адвокатом, який має хороший дохід і в змозі матеріально забезпечувати своїх дітей. Іншої сім`ї та інших утриманців у відповідача немає, тому він має можливість сплачувати аліменти на утримання своїх дітей у твердій грошовій сумі в розмірі по 5000 /п`ять тисяч/ гривень щомісячно, на кожну дитину; -на теперішній час спору про місце проживання їхніх неповнолітніх дітей та розподілу спільного майна немає, звернулася до суду з позовом та просить: розірвати шлюб між нею та відповідачем; після реєстрації розірвання шлюбу залишити їй прізвище « [PERSON] »; стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , в розмірі по 5000грн., щомісячно, на кожну дитину, до досягнення дітьми повноліття, починаючи з дня звернення до суду; стягнути з відповідача судові витрати у виді судового збору за позовну вимогу про розірвання шлюбу. Позивачка [PERSON] в судове засідання не з`явилася, подала до суду заяву /а.с.21/, згідно якої позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила їх задовольнити та просила розглянути справу без її участі. Ніяких інших заяв та клопотань від учасників справи до суду не надходило. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про місце та час слухання справи був повідомлений належним чином /а.с.24-25/, про причини неявки суд не повідомив. Заяви про розгляд справи в його відсутність від відповідача до суду не надходило. Процесуальні дії /забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження/ у справі не проводилися. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України: у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За таких обставин суд вважає, що справу можливо вирішити в відсутність позивачки та відповідача, без фіксування судового процесу. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 17 липня 2010 року, від якого мають неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується: свідоцтвом про шлюб /а.с.7/ та свідоцтвами про народження дітей /а.с.8-9/. Відповідно до ч.2 ст.112 СК України: суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їх дитини, що мають істотне значення. Позивачка у своєму позові посилається на те, що: -шлюбні відносини між нею та відповідачем погіршилися з вересня 2021 року, коли внаслідок систематичного зловживання відповідачем алкоголем, вона з дітьми змушена була перейти жити до своїх батьків; -у лютому 2023 року відповідач запевнив її, що припинить вживати алкоголь і буде вести здоровий спосіб життя, після чого вони знову почали жити повноцінною сім`єю. Однак, у червні 2023 року відповідач знову почав зловживати алкоголем, внаслідок чого протягом майже трьох місяців вона змушена була возити його в лікарняні заклади для лікування від алкоголізму; -через те, що відповідач й надалі продовжував вживати алкогольні напої, вони з вересня 2023 року повністю припинили свої шлюбні стосунки, відповідач переїхав жити до своїх батьків, де проживає і на сьогоднішній день. З того часу подружні стосунки з відповідачем вони не підтримують та спільного господарства не ведуть; -на сьогоднішній день шлюб між нею та відповідачем існує формально, оскільки їх сім`я розпалася; -подальше спільне подружнє життя з відповідачем і збереження їхнього шлюбу неможливе і суперечить їхнім інтересам; -за вищевказаних обставин перебувати у шлюбі, який не виконує свого прямого призначення, недоцільно для них обох, тому їхній шлюб підлягає розірванню; -примирення та збереження їхньої сім`ї категорично неможливе, тому строк на примирення вона просила не надавати. Відповідач відзиву на позов до суду не надав, тобто не надав суду ніяких доказів того, що їх з позивачкою спільне життя та збереження шлюбу можливе, а розірвання шлюбу буде суперечити його інтересам, що має істотне значення. З огляду на встановлене суд дійшов висновку, що ніяких підстав для збереження шлюбу між сторонами в судовому засіданні не встановлено, оскільки шлюб існує формально, не виконує свого прямого призначення, сторони проживають окремо, позивачка ні за яких умов не бажає категорично примирятися з відповідачем, а тому шлюб між сторонами доцільно розірвати. Суд вважає, що збереження шлюбу буде суперечити інтересам позивачки. Спору про спільно нажите майно та місце проживання неповнолітніх дітей сторони не заявляють. Відповідно до ст.180 СК України: батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.3 ст.181 СК України: за рішенням суду кошти на утримання дитини /аліменти/ присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Відповідно до ст.182 СК України: при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1)стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2)стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3)наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1)наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2)доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4)інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку /доходу/ платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку /доходу/ платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток /дохід/, і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Відповідно до ч.1 та ч.2 ст.184 СК України: суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період. Відповідно до ст.81 ЦПК України: кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Як зазначила позивачка у своєму позові: відповідач є працездатною особою і діючим адвокатом, який має хороший дохід і в змозі матеріально забезпечувати своїх дітей, іншої сім`ї та інших утриманців немає, тому він має можливість сплачувати аліменти на утримання своїх дітей у твердій грошовій сумі в розмірі по 5000 /п`ять тисяч/ гривень щомісячно, на кожну дитину, однак жодних доказів цих обставин суду не надала. Відповідач відзиву на позов та ніяких доказів по суті позову суду не надав. Окрім цього, позивачка взагалі не вказала тих обставин, які враховуються при визначенні розміру аліментів у відповідності до ст.182 СК України: стан здоров`я та матеріальне становище дітей; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів непрацездатних батьків; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Виходячи зі змісту ч.2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789-XII від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року: батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства»: кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Тобто, саме на батьках дитини лежить обов`язок забезпечувати дитину фінансово, тим самим створивши їй умови для забезпечення достатнього фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Як вбачається зі ст.43 Конституції України: кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Оцінивши в сукупності встановлені по справі обставини, враховуючи принцип розумності та справедливості, з врахуванням віку неповнолітніх дітей та потреб для забезпечення їх гармонійного розвитку, з урахуванням того, що: -обов`язок утримувати дітей до досягнення ними повноліття покладається на обох батьків, тобто в рівних частках як на відповідача, так і на позивачку; -позивачка не надала суду ніяких доказів свого заробітку /доходу/; -сторони мають неповнолітніх дітей віком 7 та 11 років; -відповідно до Закону України «Про державний бюджет України на 2024 рік»: для дітей віком від 6 до 18 років встановлено прожитковий мінімум: з 1 січня 2024 року 3196грн.; -мінімальний розмір аліментів на одну дитину віком від 6 до 18 років не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, тобто з 1 січня 2024 року не може бути меншим, ніж 1598грн.00коп.; -мінімальний рекомендований розмір аліментів на дитину віком від 6 до 18 років становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку /тобто станом на день ухвалення судового рішення 3196грн./ і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку /доходу/ платника аліментів; -позивачкою не надано суду жодних доказів того, що відповідач має достатній заробіток для того, щоб сплачувати аліменти в розмірі по 5000грн. щомісячно, на кожну дитину, тобто 10000грн. щомісячно на двох неповнолітніх дітей; -відповідачем не надано суду жодних доказів недостатності /достатності/ свого заробітку /доходу/, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги в частині розміру аліментів, які підлягають стягненню з відповідача, слід задовольнити частково у твердій грошовій сумі - в розмірі по 2700грн. на кожну дитину, щомісячно, до досягнення дітьми повноліття. На думку суду ніяких причин, які б перешкоджали відповідачу сплачувати на користь позивачки аліменти у визначеному вище розмірі, не встановлено. Згідно квитанції №5631-АЕ53-UBBE від 05.02.2024 /а.с.13/ - позивачка при зверненні до суду сплатила документально підтверджені судові витрати по оплаті судового збору за позовну вимогу про розірвання шлюбу в розмірі 1211грн.20коп., які підлягають стягненню з відповідача на користь позивачки відповідно до ст.141 ЦПК України. Крім того, на підставі ст.141 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь держави судові витрати у вигляді судового збору за позовну вимогу про стягнення аліментів у розмірі 1211грн.20коп., від сплати якого позивачка звільнені. Згідно з п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України: суд допускає негайне виконання рішення у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: partial