Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-20 00:00:00

Заявник [PERSON] звернувся в суд із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення. Посилається на те, що з [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі з 17.07.2004 року. Від даного шлюбу у них народилося двоє дітей: син [PERSON] , [INFO] та син [PERSON] , [INFO] .. Рішенням Хустського районного суду Закарпатської області від 15.03.2016 року шлюб між ним та [PERSON] розірвано. Син, [PERSON] , [INFO] постійно проживає із заявником за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується актом обстеження місця проживання від 07.11.2023 року. 15.06.2016 р. батьками укладено договір, відповідно до якого встановлене місце проживання [PERSON] разом з батьком, який одноосібно здійснює його виховання та утримання, сприяє розширенню його кругозору та світогляду. [PERSON] не несе жодних зобов`язань по вихованню та матеріальному утриманню сина. Син постійно проживає разом з батьком та перебуває на його самостійному вихованні та утриманні. Згідно акту обстеження житлово-побутових і матеріальних умов проживання від 07.11.2023 року проведено обстеження умов проживання [PERSON] , яким встановлено, що він зареєстрований та проживає в [ADDRESS] . Разом з ним за вказаною адресою проживає неповнолітній син [PERSON] . Батько займається самостійним вихованням сина. Мати [PERSON] після розлучення разом з ними не проживає та спільне господарство не веде. Житло відповідає санітарно-гігієнічним вимогам. Батьком створені для дитини всі умови для виховання та проживання. Встановлення даного факту заявнику необхідно з метою переміщення дитини, його навчання, профілактичного лікування, що в першу чергу відповідає інтересам дитини, оскільки без згоди матері, яка на даний час виїхала за кордон, батько обмежений у прийнятті рішень щодо вищевказаних обставин. Заявник звертає увагу суду на те, що у нього як батька, що самостійно виховує сина, виникла необхідність у встановленні факту такого самостійного виховання та утримання дитини, однак, жодним нормативно-правовим актом не передбачено можливість видачі органом державної влади та/або місцевого самоврядування документів, які б могли підтверджувати факт здійснення батьком самостійного виховання та утримання неповнолітньої дитини. Тому, для можливості реалізації прав заявника як батька, що самостійно виховує та утримує неповнолітню дитину, [PERSON] просить встановити зазначений юридичний факт в судовому порядку. В судове засідання заявник [PERSON] не з`явився. Подав\~ до суду заяву про розгляд заяви без його участі. Заяву підтримує та просить таку задовольнити. Представник Хустської міської ради Сабадош М.І. в судове засідання не з`явився. Подав заяву про розгляд справи без участі уповноваженого представника, заявлені вимоги залишає на розсуд суду. Відповідно до ч. 2 ст. 247\~ ЦПК України у зв`язку з неявкою учасників справи, суд вважає за можливе провести розгляд справи по суті, без проведення фіксування судового засідання технічними засобами. Дослідивши матеріали справи суд вважає, що заява підлягає до задоволення, виходячи з наступного. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] мають двох спільний дітей сина [PERSON] , [INFO] , який є повнолітнім та сина [PERSON] , [INFO] , що стверджується копіями свідоцтв про народження. Рішенням Хустського районного суду Закарпатської області від 15.03.2016 року, ке набрало законної сили, шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Актом обстеження житлово-побутових і матеріальних умов проживання від 07.11.2023 року, складеним депутатом Хустської ОТГ [PERSON] стверджується, що [PERSON] зареєстрований та фактично проживає за адресою [ADDRESS] . Разом з ним за вказаною адресою проживає його неповнолітній син [PERSON] , [INFO] . Батько самостійно займається вихованням сина. З матір`ю [PERSON] з 2016 року по теперішній час разом не проживають та спільного господарства не ведуть. Зі слів сусідів [PERSON] та [PERSON] батько [PERSON] постійно доглядає за сином, займається його вихованням, забезпечує його матеріально, здійснює всі необхідні заходи для його оздоровлення та належного відпочинку. В будинку створені всі необхідні умови для комфортного проживання неповнолітнього сина.\~\~\~ З договору про самостійне виховання та повне утримання від 15.06.2016 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON] вбачається, що встановлене місце проживання неповнолітнього [PERSON] разом з батьком, який одноосібно здійснює його виховання та утримання, сприяє розширенню його кругозору та світогляду. [PERSON] не несе жодних зобов`язань по вихованню та матеріальному утриманню сина. Син постійно проживає разом з батьком та перебуває на його самостійному вихованні та утриманні. Встановлено, що мати дитини [PERSON] 29.03.2024 року виїхала за кордон, що підтверджується копією закордонного паспорту. Викладені вище обставини підтверджують факт самостійного виховання дитини батьком. Відповідно до ч. 7 ст. 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини, що ратифікована постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року № 789-XII, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ч. 3 ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Частиною 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» встановлено, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Ст. 8 Законом України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, поважати дитину. Відповідно до ч. 3 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом. Згідно ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Відповідно до частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Згідно з пунктом 5 частини другої статті 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Частиною 1 ст. 315 ЦПК України передбачено, про встановлення яких фактів, що мають юридичне значення, суд розглядає справи. Відповідно до ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до роз`яснень Постанови Пленуму Верховного суду України № 5 від 31.03.1995 р. "Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення" судам роз`яснено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду у справі № 363/214/17-ц від 22.08.2018 р. прийшов до висновку, що перелік юридичних фактів, які підлягають встановленню в судовому порядку є невичерпним і у судовому порядку можуть бути встановленні факти, від яких залежить виникнення, зміна чи припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Спори з приводу визначення місця проживання дитини, участі у вихованні дітей та спілкуванні із ними між батьками дитини відсутні. Заявник не перешкоджає спілкуванню матері з неповнолітнім сином. [PERSON] повністю та повноцінно матеріально забезпечує сина усім необхідним для гармонійного розвитку дитини, здійснює належне та турботливе виховання, оплачує витрати на всі потреби дитини. Встановлення факту перебування дитини на самостійному вихованні та утриманні батька обумовлено виключно інтересами дитини, викликаними необхідністю захисту його життя, здоров`я, захисту прав та інтересів дитини. Суд, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, враховуючи, що встановлення вищезазначеного факту необхідно заявнику для забезпечення прав дитини, вважає, що вимога про встановлення факту самостійного виховання батьком неповнолітньої дитини підлягає задоволенню.

Outcome: approved