Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-22 00:00:00

18.04.2024р. [PERSON] звернувся до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу (а.с. №3-5). Ухвалою судді Ткаченко Н.В. від 23.04.2024р. було відкрито провадження по справі, розгляд справи призначено в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін (а.с.№27). Представник позивача адвокат Єлісєєв Д.О. (діє за ордером від 02.04.2024р. а.с. № 10) в обґрунтування позовних вимог посилався на те, що сторони зареєстрували шлюб 23.05.2019р. у Приморському районному у місті Маріуполі відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області під актовим записом № 220. Від даного шлюбу у сторін спільних дітей немає. Представник позивача вважав, що родина сторін розпалася остаточно, примирення між сторонами неможливе, шлюбні відносини припинено через відсутність взаєморозуміння, постійні конфлікти та недомовленості. Представник позивача адвокат Єлісєєв Д.О. в заяві до суду, яка подана одночасно з подачею позову, підтримав поданий позов та просив ухвалити рішення в судовому засіданні за його відсутності та відсутності позивача (а.с. №6). Відповідачка по тексту заяви до суду від 23.05.2024р. зазначила, що згодна на розірвання шлюбу, просила справу розглянути за її відсутності та без фіксації судового процесу технічними засобами. Також додатково зазначила, що вони з чоловіком остаточно припинили шлюбні відносини з вересня 2023р., а також те, що після розірвання шлюбу вона бажає собі залишити прізвище « [PERSON] » (а.с. № 40). Таким чином, на підставі ст.223, ч.2 ст.247 ЦПК України суд ухвалив рішення в судовому засіданні 23.05.2024р. за відсутності обох сторін та без фіксації судового процесу технічними засобами. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.110 Сімейного Кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним з подружжя. Відповідно до ст.112 Сімейного Кодексу України при розгляді справи про розірвання шлюбу, суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ст.113 Сімейного Кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 23.05.2019р. у Приморському районному у місті Маріуполі відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області під актовим записом № 220 (а.с. №7). Від даного шлюбу у сторін спільних дітей немає. Судом встановлено, що сторони остаточно припинили шлюбні відносини, зі слів відповідачки, з вересня 2023р. (а.с. №40). Шлюбні відносини сторони припинили, зі слів відповідачки, з вересня 2023р. Подальше збереження шлюбу буде суперечити інтересам подружжя, оскільки у відповідності до положень ст. 24 Сімейного Кодексу України шлюб це добровільний союз чоловіка та жінки. З огляду на вищевикладене і приймаючи до уваги те, що шлюбні відносини між сторонами остаточно припинені, зі слів відповідачки, з вересня 2023р., з того часу не відновлювалися, позивач від позову не відмовився, а відповідачка визнала позовні вимоги та не заперечувала проти розірвання шлюбу, суд дійшов висновку про те, що родина сторін розпалася остаточно, відновлена бути не може, і шлюб підлягає розірванню. При ухваленні рішення суд зазначає період остаточного припинення шлюбних стосунків між сторонами саме з вересня 2023р., відповідно до даних, які містить заява відповідачки від 23.05.2024р. (а.с. № 40), оскільки позовна заява, яка підписана представником позивача адвокатом Єлісєєвим Д.О., не містить іншого періоду остаточного припинення стосунків між сторонами. При ухваленні рішення суд також приймає до уваги положення ч.1 ст. 82 ЦПК України, оскільки відповідачка визнала позовні вимоги та погодилася на розірвання шлюбу. Питання щодо зміни прізвища відповідачки у відповідності до положень 113 СК України не вирішується, оскільки остання по тексту заяви до суду від 23.05.2024р. не виявила бажання повертати собі прізвище, яке у неї було до реєстрації шлюбу (а.с. № 40). Обговорюючи питання розподілу судових витрат на підставі ст.141 ЦПК України, у зв`язку із задоволенням позову, суд вважає за необхідне стягнути з відповідачки на користь позивача понесені ним при подачі позову судові витрати по оплаті судового збору у розмірі 1 211 грн. 20 коп.(а.с.№2). На підставі викладеного,

Outcome: approved