Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-19 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до Південного відділу державної виконавчої служби у місті Кам`янське Кам`янського району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про зняття арешту з майна. В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що на праві спільної сумісної власності йому та його матері [PERSON] належить квартира [ADDRESS] , що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло № [NUMBER] від 15.02.1995 року, виданого центральною комісією по приватизації житлового фонду ВО «ПХЗ». [INFO] його мати [PERSON] померла. Після її смерті відкрилась спадщина, що складається зокрема з 1/2 частини зазначеної вище квартири. В ході нотаріального оформлення спадщини було з`ясовано, що в Єдиному реєстрі заборон відчуження нерухомого майна міститься запис №6413878 від 17.01.2008 про арешт нерухомого майна, а саме 1/2 частини квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] , належну померлій [PERSON] . Отже, внаслідок накладення арешту на нерухоме майно, на сьогоднішній день він позбавлений можливості реалізувати своє право власника, яке передбачено законодавством України. Позивач та його представник в судове засідання не з`явились, надали заяву про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги просили задовольнити повністю. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи без їх участі. На підставі ч.2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні у справі докази, дійшов до висновку, що позовна заява підлягає задоволенню за наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах, заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 263\~ЦПК України передбачено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч.1 ст. 80 ЦПК України). Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] на праві спільної сумісної власності належить квартира [ADDRESS] , що підтверджується копією свідоцтва про право власності на житло № [NUMBER] від 15.02.1995 року, виданого центральною комісією по приватизації житлового фонду ВО «ПХЗ». [INFO] мати позивача [PERSON] померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть. Після її смерті відкрилась спадщина, що складається зокрема з 1/2 частини зазначеної вище квартири. В ході нотаріального оформлення спадщини було з`ясовано, що в Єдиному реєстрі заборон відчуження нерухомого майна міститься запис №6413878 від 17.01.2008 про арешт нерухомого майна, а саме 1/2 частини квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] , належну померлій [PERSON] , підстава обтяження: постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, АЕ975189 від 17.12.2007 Баглійського відділу державної виконавчої служби Дніпродзержинського міського управління юстиції (а.с.15). Згідно ч.1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст. 319 ЦК України, власнику майна належить право володіти, користуватися та розпоряджатися власним майном за власним розсудом, та вчиняти по відношенню до свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Згідно ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправне позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 391\~ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до п.2 постанови №5 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 03.06.2016 року «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна», позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження», у разі закінчення виконавчого провадження (крім закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження. Про зняття арешту з майна (коштів) виконавець зазначає у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа, яка в день її винесення надсилається органу, установі, посадовій особі, яким була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно (кошти) боржника, а у випадках, передбачених законом, вчиняє дії щодо реєстрації припинення обтяження такого майна. Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження», арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту. Підстави зняття арешту з майна, передбачені ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження». Зокрема, відповідно до ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження», особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Виходячи з вищевикладеного, на час звернення з заявою до суду за наявності арешту (обтяження) накладеного на майно, порушується право власності позивача, внаслідок чого він позбавлений змоги в повному обсязі користуватися та розпоряджатися своїм майном на власний розсуд, підстав для продовження обтяження на майно суд не вбачає, а тому право позивача підлягає судовому захисту у заявлений ним спосіб шляхом зняття арешту з майна. На підставі наведеного, аналізуючи докази по справі, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про звільнення майна з-під арешту є обґрунтованими і підлягають задоволенню. Згідно з п.9 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються: особи з інвалідністю I та II груп, законні представники дітей з інвалідністю і недієздатних осіб з інвалідністю. Враховуючи, що позивач звільнений від сплати судового збору, суд вважає необхідним судові витрати покласти на рахунок держави.

Outcome: approved