Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-22 00:00:00

[PERSON] звернувся в\~суд з\~позовною заявою. В якій просить визнати дійсним договір купівлі-продажу жилого будинку [ADDRESS] ), що укладений 24 травня 2001 року між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований універсальною торговою біржею ІНКОПМАРК-КОНТРАКТ», реєстраційний номер № [NUMBER] . Судові витрати вважати фактичне понесеними . В обґрунтування\~позовних вимог\~позивач зазначив,\~що не може оформити право власності в порядку спадкування за законом, в зв`язку з тим, що спадкодавець - [PERSON] , за життя/під час укладення договору не здійснила обов`язкове нотаріальне посвідчення зазначеного Договору. Ухвалою судді\~від 21\~вересня 2023\~рокувідкрито спрощене позовне\~провадження у\~вказаній цивільній справі\~та призначено судове засідання. Позивач та його представник до суду не зявились, представник позивача подала заяву, якою позовні вимоги підтримала, просила позов задовольнити. Відповідач до суду не зявилась, подала заяву, якою позовні вимоги визнала та просила їх задовольнити . Представник третьої особи в судове засідання не з`явився про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази по справі в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 24 травня 2001 року, на універсальній торговій біржі «ІНКОПМАРК- КОНТРАКТ» було укладено договір купівлі-продажу жилого будинку реєстраційний номер - 18 (а.с. 4). Відповідно до умов Договору, [PERSON] продала, а [PERSON] придбала належну [PERSON] на праві особистої власності 19/100 (дев`ятнадцять сотих) частини житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель за № [NUMBER] , що знаходиться по [ADDRESS] ). [PERSON] вищезазначений договір нотаріально не посвідчувала, оскільки на той час був чинним Закон України «Про товарну біржу» від 10.12.1991 року, відповідно до ст. 15 якого, правочини зареєстровані на біржі, подальшому нотаріальному посвідченню не підлягали. Угода вважалась укладеною з моменту її реєстрації на біржі, дану інформацію зазначено також на другому аркуші Договору. Сторони домовилися про всі істотні умови Договору, що відображено в підписаному Договорі купівлі-продажу жилого будинку реєстраційний номер № [NUMBER] , від 24 травня 2001 р. При цьому були виконані всі умови Договору: [PERSON] фактично звільнила житловий будинок до 05 червня 2001 р., ні заперечень, ні зауважень ніхто зі сторін по правочину не заявляв. [INFO] , померла бабуся заявника, [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] виданим відділом державної реєстрації смерті у місті Кропивницькому Південно- Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро)(а.с.3). 19 квітня 2023 року, заявник звернувся до приватного нотаріуса Кропивницького міського нотаріального округу Кіровоградської області Воєвода-Бригей М.П. із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом. Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 19.04.2023 року за № 32/02-31приватного нотаріуса Кропивницького міського нотаріального округу Кіровоградської області Воєвода-Бригей М.П. відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, оскільки одна із часток, а саме 19/100 часток, право власності на які посвідчує договір купівлі-продажу від 24.05.2001 року № 18 УТБ «Інкопмарк-Контракт» не може бути прийнятий нотаріусом в якості документа, тому що сторонами договору недодержано вимоги статті 27 Цивільного кодексу УРСР (1963), чинного на час укладення договору, в частині його нотаріального посвідчення(а.с.6-7). Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 р. «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватись судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину. Згідно з Прикінцевими та перехідними положеннями ЦК України, який набрав чинності 01 січня 2004 року, положення цього кодексу застосовуються до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності або продовжують існувати після набрання ним чинності. Відповідно до ст. 241 ЦК УРСР (в редакції 1963 року), за договором міни між сторонами провадиться обмін одного майна на інше. Кожний з тих, хто бере участь у міні, вважається продавцем того майна, яке він дає в обмін, і покупцем майна, яке він одержує. Відповідно до ст. 242 ЦК УРСР (в редакції 1963 року), до договору міни застосовуються відповідно правила про договір купівлі-продажу, якщо інше не випливає з змісту відносин сторін. У відповідності з вимогами ст. 227 ЦК УРСР (в редакції 1963 року), договір купівлі-продажу жилого будинку або квартири повинен бути нотаріально посвідчений, якщо однією із сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору. Згідно ст. 9 ч. 2 ЖК України громадяни мають право придбати житло на біржових торгах. У відповідності до ст. 12 ЗУ "Про власність", що діяв на час укладання договору передбачав, що громадяни набувають право власності в разі укладання угод незаборонених Законом. Відповідно до ч.1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійснені. В силу ч. 1 ст. 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Відповідно до ч. 1, 3 ст. 334 ЦК України право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Як роз`яснено у абзаці 3 п. 13 Постанови пленуму Верховного Суду України № 9 від 06 листопада 2009 року Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними; при розгляді справи про визнання правочину дійсним суди повинні з`ясувати, чи підлягає правочин обов`язковому нотаріальному посвідченню, чому він не був нотаріально посвідчений, чи дійсно сторона ухилилася від його посвідчення та чи втрачена така можливість, а також чи немає інших підстав нікчемності правочину. Згідно з вимогами частин 1,4 ст.60\~ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Дослідивши матеріали справи, враховуючи, що відповідач позов визнала, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач як на підставу для задоволення позову, знайшли своє підтвердження, оскільки ґрунтуються на достатніх, належних та допустимих доказах, суд прийшов до висновку, що даний спір підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд залишає судові витрати по фактично понесеним. На підставі ст.ст.\~11,\~15,\~16,\~209,\~220,\~321,\~328,\~334,\~392,\~638,\~655-657\~ЦК України та\~

Outcome: approved