Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-13 00:00:00

КП «Харківські теплові мережі» звернулось до суду з позовом, в якому просило стягнути солідарно з [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] заборгованість за опалення та гарячу воду в сумі 57 647,71 грн. та судовий збір в сумі 2684,00 грн.. В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що відповідачі є споживачами послуг з централізованого опалення та підігріву холодної води для потреб гарячого водопостачання. Однак в порушення приписів чинного законодавства свого обов`язку щодо проведення оплати за комунальні послуги з централізованого опалення та підігріву холодної води для потреб гарячого водопостачання не здійснюють, внаслідок чого у відповідачів перед позивачем утворилась заборгованість за період з 01.03.2014 року по 28.02.2022 року у сумі 57 647,71 грн.. Провадження у справі було відкрито та призначено її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Відповідачем [PERSON] було подано до суду заяву, відповідно до якої, остання просила застосувати строк позовної давності в три роки, також просила здійснювати розгляд справи без її участі. У\~судове засідання представник позивача не з`явився, просив розглянути справу за його відсутності. Інші відповідачі у судове засідання не з`явились, повідомлялись про час та місце розгляду справи, будь-яких заяв до суду не подали. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить наступного висновку. Судом встановлено, що відповідачі зареєстровані за адресою: [ADDRESS] та є споживачами послуг з централізованого опалення та підігріву холодної води для потреб гарячого водопостачання, які надаються КП «Харківські теплові мережі». Відповідно до\~статті 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»\~до житлово-комунальних послуг належать послуги з постачання теплової енергії, постачання гарячої води. Статтею 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»\~визначено, що фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги є індивідуальним споживачем. Згідно п. 5 ч. 2\~ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»\~індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Частиною 6\~ст. 19 Закону України «Про теплопостачання»\~передбачено, що споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. Відповідно до\~ст. 68 Житлового кодексу України\~наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги. Відповідно до пп. 1 п. 30 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених\~постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 року № 630\~(далі - Постанова №630), споживач зобов`язаний оплачувати послуги в установлені договором строки. Відповідно до п. 18 Постанови № 630 розрахунковим періодом для оплати послуг, якщо інше не визначено договором, є календарний місяць. Оплата послуг здійснюється не пізніше 20 числа місяця, наступного за розрахунковим періодом (місяцем), якщо договором не встановлено інший строк. Згідно\~ст. 526 ЦК України\~зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Приписами ч. 1\~ст. 530 ЦК України\~визначено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). З матеріалів справи встановлено, що відповідачі належним чином свої зобов`язання щодо оплати послуг з централізованого опалення та підігріву холодної води для потреб гарячого водопостачання не виконували, плату за спожиті послуги у повному обсязі не вносили, внаслідок чого у відповідачів перед позивачем є заборгованість за період з 01.03.2014 року по 28.02.2022 року у сумі 57 647,71 грн., яка підтверджується наданим суду розрахунком заборгованості. Разом з тим, з матеріалів справи вбачається, що відповідач [PERSON] просить застосувати до позовних вимог наслідки пропуску строку позовної давності. Відповідно ч. 1\~ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ч. 1\~ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ч.ч. 1, 5\~ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Відповідно до положень ч. 3, ч. 4, ч. 5\~ст. 267 ЦК України\~позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони в спорі, зробленою до винесення рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Так,\~Постановою КМУ від 11.03.2020 № 211\~встановлено з 12.03.2020 року на всій території України карантин, строк якого неодноразово продовжувався. В останнє,\~Кабінет Міністрів України постановою від 23.12.2022 р. № 1423\~вніс зміни, зокрема, до\~Постанови КМУ від 09.12.2020 р. № 1236 «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої короновірусом SARS-CoV-2». Вони передбачають, що продовжено термін дії карантину та обмежувальних протиепідемічних заходів в Україні для запобігання розповсюдженню COVID-19 до 30.06.2023 року. Згідно із\~законом від 30.03.2020 № 540-IX\~розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК\~доповнено п. 12, яким під час карантину строки, визначені, зокрема, ст.ст. 257, 258 Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Зазначений\~Закон України від 30.03.2020 № 540-IX\~набрав чинності 02.04.2020 року. Пунктом 12\~розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України\~в редакції\~закону №540-IX\~перелічені всі\~статті цього кодексу, які визначають строки позовної давності. І всі ці строки продовжено для всіх суб`єктів цивільних правовідносин на строк дії карантину. Отже, відповідно до п.12 «Перехідних і прикінцевих положень»\~ЦК України\~продовжено під час карантину строків загальної і спеціальної позовної давності, передбачених, зокрема, ст.ст.\~257,\~258\~цього\~Кодексу. Проте, позивачем пред`явлено позовну заяву до суду 12.09.2023 року, тобто після припинення дії карантину, а тому у суду відсутні підстави для застосування п. 12 «Перехідних і прикінцевих положень»\~ЦК України. Разом з тим, Законом України від 15.03.2022 року № 2120-розділ «Прикінцеві та перехідні положення»\~Цивільного кодексу України\~було доповнено пунктом 19 такого змісту: «У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями\~257-259,\~362,\~559,\~681,\~728,\~786,\~1293\~цього\~Кодексу, продовжуються на строк його дії». Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 року «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого\~Законом України № 2102-ІХ від 24.02.2022 року «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні»(зі змінами), введено воєнний стан з 24 лютого 2022 року, дія якого неодноразово продовжувалася та триває на час розгляду справи. Отже, строк позовної давності за вимогою про стягнення заборгованості за опалення та гарячу воду у період з березня 2019 року в силу приписів пункту 19\~Розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України\~продовжено на строк дії воєнного стану. Таким чином, позовні вимоги про стягнення заборгованості за період з 01.03.2014 року по 28.02.2019 року не підлягають задоволенню, так як пред`явлені поза межами позовної давності. В межах розгляду даної справи позивач не довів, а суд не встановив обставин, що вказували б на поважність причин пропуску позовної давності, що дає суду підстави для відмови у задоволенні позовних вимог в частині стягнення з відповідачів заборгованості за послуги з теплопостачання за період з 01.03.2014 року по 28.02.2019 року включно, що є підставою для відмови у задоволені позову в цій частині. Натомість позовні вимоги про стягнення заборгованості за надані послуги з теплопостачання за період з 01.03.2019 року по 28.02.2022 року заявлені в межах строку позовної давності. Шляхом математичних розрахунків, зроблених на підставі наданих доказів, суд приходить до висновку, що заборгованість відповідачів перед позивачем за надані послуги з теплопостачання за період з 01.03.2019 по 28.02.2022 становить\~34\~551, 29 грн.. Таким чином, враховуючи викладене вище, позовні вимоги повинні бути задоволені частково, в межах строків позовної давності з 01.03.2019 по 28.02.2022 року в розмірі\~34\~551, 29 грн.. Відповідно до\~ст. 141 ЦПК України\~пропорційно розміру задоволених позовних вимог суд стягує з відповідачів на користь позивача витрати по сплаті судового збору в розмірі 1\~610, 40 грн..

Outcome: partial