Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-08 00:00:00

На розгляд суду пред`явлено вказану позовну заяву, в якій заявлено вимогу - визнати за [PERSON] , [INFO] в порядку спадкування за законом після смерті, батька [PERSON] право власності на житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 66,3 кв.м., у тому числі житловою площею 34,2 кв.м. та допоміжною площею 32,1 кв.м, з господарськими будівлями та спорудами: а-І прибудова, а2-1 тамбур, Б- І сарай, .В-1 літня кухня, Д-1 сарай, Г-1 вбиральня, пг-1 погріб, а1- 1 ґанок, №1 огорожа, №2 ворота, №3 огорожа, №4 вигрібна яма, 1 вимощення. Позовні вимоги обґрунтовані наступним. [INFO] помер батько позивача - [PERSON] , який на день смерті був зареєстрований та проживав за адресою: [ADDRESS] . Після його смерті відкрилась спадщина у вигляді житлового будинку, який розташований за адресою: [ADDRESS] (колишній № [NUMBER] , № [NUMBER] ), загальною площею 66,3 кв.м, у тому числі житловою площею 34,2 кв.м. та допоміжною площею 32,1 кв.м., з господарськими спорудами до нього. Позивач [PERSON] , як спадкоємець першої черги, у встановлений строк, відповідно до ч. 2 ст. 1269 ЦК України подала заяву до державного нотаріуса Першої покровської державної нотаріальної контори Донецької області про прийняття спадщини за законом після смерті батька. 10.06.2023 року позивачем було отримано постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, а саме державний нотаріус Першої покровської державної нотаріальної контори Шиленко С.В. відмовила позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок, який розташований за адресою: [ADDRESS] ), у зв`язку з тим, що позивачем не надано ніякого документа, який би міг підтвердити право власності на житловий будинок. Згідно рішення виконкому Красноармійської міської ради депутатів Донецької області від 28.12.1966 протокол № 24 батькові позивача - [PERSON] було надано дозвіл на будівництво житлового будинку на земельній ділянці по [ADDRESS] (в даний час [NUMBER]) зі зносом старого будинку, який належав його дружині [PERSON] та її брату [PERSON] . Після будівництва нового житлового будинку та зносу старого будинку право власності оформили на [PERSON] . Правові документи на старий будинок оформлені на громадян [PERSON] та [PERSON] погасити. 15.02.1967 року батьком позивача було отримано дозвіл № [NUMBER] на виробництво робіт виданого відділом комунального господарства виконкому Красноармійської міської ради депутатів. Відповідного до дозволу батькові позивача - [PERSON] було дозволено будівництво житлового будинку за адресою: [ADDRESS] (в даний час [NUMBER]) на підставі рішення № 24 від 28.12 1966 року. Після отримання дозвільних документів на будівництво житлового будинку зі зносом старого за адресою: [ADDRESS] ) батько позивача в 1967 році побудував житловий будинок, зазначений в технічному паспорті літ. А-І загальною площею 66,3 кв., у тому числі житловою площею 34,2 кв.м., та допоміжною площею 32,1 кв.м., тамбур зазначений в технічному паспорті літ. а2-1 площею 2,70 кв.м., сарай позначений в технічному паспорті літ. Б-1 площею 12,90 кв.м., сарай позначений в технічному паспорті літ. Д-1 площею 15,80 кв.м., літня кухня позначена в технічному паспорті літ. В-1 площею 10,50 кв.м., вбиральня позначена в технічному паспорті літ. Г-1. Згідно відповіді начальника КП «БТІ» м. Покровськ від 05.05.2022 року будинок [ADDRESS] (колишній [NUMBER], [ADDRESS] , на 01.01.2013 рік належав [PERSON] на підставі договору щодо відновлення прав забудовника від 08.03.1939 року, посвідченого державним нотаріусом Красноармійської нотаріальної контори 27.03.1939 року реєстровий № 932. В КП «БТІ» зареєстровано 24.03.1950 року в кн. 8 за реєстровим № 2905. Відомостей про загальну та житлову площу будинку [ADDRESS] , наявність самовільного будівництва, переобладнання чи перепланування за вказаною адресою станом на 02.05.2023 року в КП «БТІ» відсутні. Після смерті [PERSON] , його діти [PERSON] , [PERSON] отримали спадщину в рівних долях, у вигляді житлового будинку, що, розташований за адресою: [ADDRESS] ) що, підтверджується свідоцтвом про право на спадщину від 25.03.1965 року, посвідченого державним нотаріусом Красноармійської державної нотаріальної контори. Згідно рішення виконкому Красноармійської міської ради депутатів Донецької області від 28.12.1966 року житловий будинок розташований за адресою: [ADDRESS] (в даний час [NUMBER]) підлягає зносу а правові документи на будинок, який належить в рівних долях [PERSON] та [PERSON] погашенню. Тобто житловий будинок, що розташований за адресою: [ADDRESS] ), був побудований батьком позивача на підставі дозвільних документів і батько позивача на час смерті був єдиним власником зазначеного житлового будинку. У зв`язку з зазначеним позивач звернулась до суду, для захисту своїх прав. Ухвалою суду від 14.12.2023 року порушено справу, між сторонами виникли матеріально-правові і процесуально-правові наслідки такого рішення суду. Розгляд справи призначено в порядку загального позовного провадження з викликом сторін, що узгоджується з ч. 4 ст. 19, ст. 274 ЦПК України. Сторони в судове засідання не з`явилися. Позивач [PERSON] , в порядку ч. 3 ст. 211 ЦПК України, подала заяву про розгляд справи в її відсутність, заявлені вимоги підтримує в повному обсязі, просить задовольнити позов. Відповідачами Покровською міською радою Донецької області та Покровською міською військовою адміністрацією Покровського району Донецької області не подано відзив на позовну заяву в порядку ст. 191 ЦПК України. В порядку ч. 3 ст. 211 ЦПК України, заявлено клопотання про проведення судового розгляду у відсутність представника міської ради та винести рішення на розсуд суду. Суд, повно і всебічно з`ясувавши обставини, на які посилались сторони, як на підставу своїх вимог, дослідивши докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, - приходить до наступних висновків. З матеріалів справи встановлено наступні факти та відповідні правовідносини. Позивач [PERSON] , [INFO] , уродженка м. Красноармійськ Донецької області, громадянка України, адреса реєстрації місця проживання: [ADDRESS] , РНОКПП [NUMBER] (а.с. 4-6). Відповідно до копії свідоцтва про народження, серії [NUMBER] , [PERSON] є донькою [PERSON] та [PERSON] (а.с. 7). Згідно копії свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 28.07.1978 року, позивач [PERSON] 28.07.1978 року уклала шлюб з [PERSON] . Після укладення шлюбу присвоєно прізвище [PERSON] (а.с. 8). [PERSON] (батько позивача) помер [INFO] , відповідно до копії свідоцтва про смерть від 27.04.2009 року (а.с. 9). [PERSON] (мати позивача) померла [INFO] , відповідно до копії свідоцтва про смерть від 14.10.2005 року (а.с. 10). Згідно рішення виконкому Красноармійської міської ради депутатів Донецької області від 28.12.1966 протокол № 24 батькові позивача - [PERSON] було надано дозвіл на будівництво житлового будинку на земельній ділянці по [ADDRESS] (в даний час [NUMBER]) зі зносом старого будинку, який належав його дружині [PERSON] та її брату [PERSON] . Після будівництва нового житлового будинку та зносу старого будинку право власності оформили на [PERSON] . Правові документи на старий будинок оформлені на громадян [PERSON] та [PERSON] погасити (а.с. 11). 15.02.1967 року [PERSON] (батьком позивача) отримано дозвіл № [NUMBER] на виробництво робіт виданого відділом комунального господарства виконкому Красноармійської міської ради депутатів. Відповідного до дозволу батькові позивача - [PERSON] було дозволено будівництво житлового будинку за адресою: [ADDRESS] (в даний час [NUMBER]) на підставі рішення № 24 від 28.12 1966 року (а.с. 12). Відповідно до копії свідоцтва про право на спадщину від 25.03.1965 року, виданого нотаріусом Красноармійської державної нотаріальної контори, єдиними спадкоємцями після смерті [INFO] [PERSON] є його діти [PERSON] , [PERSON] в рівних долях, у вигляді житлового будинку, що, розташований за адресою: [ADDRESS] ) що, підтверджується свідоцтвом про право на спадщину від 25.03.1965 року, посвідченого державним нотаріусом Красноармійської державної нотаріальної контори (а.с.13). Згідно листа начальника КП «БТІ» м. Покровськ від 05.05.2022 року будинок [ADDRESS] (колишній [NUMBER], [ADDRESS] , на 01.01.2013 рік належав [PERSON] на підставі договору щодо відновлення прав забудовника від 08.03.1939 року, посвідченого державним нотаріусом Красноармійської нотаріальної контори 27.03.1939 року реєстровий № 932. В КП «БТІ» зареєстровано 24.03.1950 року в кн. 8 за реєстровим № 2905. Відомостей про загальну та житлову площу будинку [ADDRESS] , наявність самовільного будівництва, переобладнання чи перепланування за вказаною адресою станом на 02.05.2023 року в КП «БТІ» відсутні. Станом на 24.02.1975 року загальна площа 63,6 кв.м., житлова площа 44,5 кв.м. будинку [ADDRESS] (а.с. 14). Відповідно до копії технічного паспорту, виготовленого на замовлення [PERSON] 15.06.2023 року, на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, розташований за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 66,3 кв.м., у тому числі житловою площею 34,2 кв.м. та допоміжною площею 32,1 кв.м, з господарськими будівлями та спорудами: а-І прибудова, а2-1 тамбур, Б- І сарай, .В-1 літня кухня, Д-1 сарай, Г-1 вбиральня, пг-1 погріб, а1- 1 ґанок, №1 огорожа, №2 ворота, №3 огорожа, №4 вигрібна яма, І вимощення (а.с. 15-17). Згідно до копії Звіту про оцінку майна від 29.06.2023 року, виготовленого на замовлення [PERSON] , на житловий будинок, що розташований за адресою: [ADDRESS] , ринкова вартість об`єкту складає: 110585,09 гривень (а.с. 19). Постановою про відмову у вчинені нотаріальної дії від 10.06.2023 року, державним нотаріусом Першої покровської державної нотаріальної контори Шиленко С.В. відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті батька [PERSON] (а.с. 18). Відповідно до ч. 1 ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно статті 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. За життя [PERSON] не скористався, наданим статтею 1234 ЦК України, правом на залишення заповіту. Згідно ч. 1 ст. 1266 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Спадкоємцем після смерті [PERSON] є його дочка [PERSON] . Згідно ч. 1 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Статтями 1268, 1269 ЦК України визначено порядок прийняття спадщини. Відповідно до листа державного нотаріуса Першої покровської державної нотаріальної контори та Інформаційних довідок зі Спадкового реєстру (наданих на запит суду) - на майно після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , відкрита спадкова справа № 488/09 від 07.10.2009 року. З заявою про прийняття спадщини за законом звернулась дочка померлого - [PERSON] . Свідоцтво про право на спадщину за законом не видавалось. Заповіт від імені [PERSON] не посвідчувався (а.с. 27-29). Згідно ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Відповідно до ст. 67 Закону України «Про нотаріат» свідоцтво про право на спадщину видається в порядку встановленому цивільним законодавством. Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розгляду у позовному провадженні. Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Згідно ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. До складу спадщини після смерті [INFO] [PERSON] входить житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 66,3 кв.м., у тому числі житловою площею 34,2 кв.м. та допоміжною площею 32,1 кв.м, з господарськими будівлями та спорудами: а-І прибудова, а2-1 тамбур, Б- І сарай, .В-1 літня кухня, Д-1 сарай, Г-1 вбиральня, пг-1 погріб, а1- 1 ґанок, №1 огорожа, №2 ворота, №3 огорожа, №4 вигрібна яма, 1 вимощення. У відповідності до ст. 1216 ЦК України, спадкування є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 379 ЦК України, житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше жиле приміщення, призначені та придатні для постійного або тимчасового приживання в них. Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно до п. 3.2 розділу 3 Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 24.05.2001 року №127, не належать до самочинного будівництва: (для одноквартирних (садибних), дачних та садових будинків:) індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі та споруди, прибудови до них побудовані до 05 серпня 1992 року. Відповідно ч. 3. ст. 3 Закону України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Згідно ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була відповідно проведена до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема такими, як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України. від 07 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мінюсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами). Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте витиснення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Постановою Верховного Суду від 15 жовтня, 2020 року по справі № 623/214/17 зазначено, що до 05 серпня 1992 року закон не передбачав процедуру введення нерухомого майна в експлуатацію при оформленні права власності. Порядок та умови прийняття в експлуатацію об`єктів будівництва вперше встановлений постановою Кабінету Міністрів України від 05 серпня 1992 року № 449 «Про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів державного замовлення» (втратила чинність). Ураховуючи зазначене, індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, збудовані у період до 05 серпня 1992 року, не підлягають проходженню процедури прийняття в експлуатацію. Фактично єдиним документом, що засвідчує факт існування об`єкта нерухомого майна й містить його технічні характеристики, є технічний паспорт на такий об`єкт, виготовлений за результатом його технічної інвентаризації (лист Міністерства юстиції України від 23 лютого 2016 року № 8.4-35/18/1). Отже, аналізуючи зазначене, вбачається, що не потребує введення в експлуатацію приватних житлових будинків, збудованих до 5 серпня 1992 року, при набутті права власності на такі об`єкти. (Лист Державної архітектурно-будівельної інспекції України, від 01.09.2011, № 40-12-2409 "Щодо прийняття в експлуатацію об`єктів, закінчених будівництвом до 5 серпня 1992 року"). Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Пленум Верховного Суду України у своїй Постанові за № 5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» констатує факт того, що відповідно до ст. 41 Конституції України та п. 2 ч. 1 ст. 3, ст. 321 ЦК України, ніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених Конституцією та законом. Основною метою ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних є попередження свавільного захоплення власності, конфіскації, експропріації та інших порушень безперешкодного користування своїм майном. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про необхідність в задоволенні вимог позивача. Згідно п. 2 ч. 5 ст. 265 ЦПК України, резолютивна частина рішення суду повинна містити висновок суду про розподіл судових витрат. Розподіл судових витрат між сторонами відбувається за правилами статті 141 ЦПК України. Вимог про відшкодування судових витрат не заявлено. На підставі ст. ст. 16, 328, 379, 392, 1216, 1217, 1218, 1261, 1268, 1296, 1297 ЦК України, ст. ст. 13, 19, 263-265 ЦПК України, суд, -

Outcome: approved