Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-12 00:00:00

04 жовтня 2023 року Саратським районним судом Одеської області ухвалено рішення, яким позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про стягнення суми інфляційних витрат та трьох відсотків річних від простроченої суми боргу задоволено; з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто три відсотки річних від простроченої суми в розмірі 796,00 грн та інфляційні витрати у розмірі 3676,09 грн, всього 4472,09 грн, а також судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 858, 88 грн. 14 лютого 2024 року позивач звернувся до суду із заявою про ухвалення додаткового рішення про стягнення з відповідача [PERSON] понесених ним витрат на оплату правничої допомоги у розмірі 4000,00 грн, оскільки судом не вирішено вказане питання при ухвалені судового рішення. У судове засідання учасники справи не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належдним чином. Від позивача [PERSON] надійшло клопотання про розгляд заяви про ухвалення додаткового рішення у його та представника [PERSON] відсутність, заявлені вимоги підтримав. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідач [PERSON] про причини неявки суд не повідомила, заяви про відкладення розгляд справи не подала, правом на подання пояснень та заперечень не скористалася. За змістом ст.ст. 43, 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. На осіб, які беруть участь у справі, покладається загальний обов`язок - добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки. При цьому під добросовісністю необхідно розуміти таку реалізацію прав і виконання обов`язків, що передбачають користування правами за призначенням, здійснення обов`язків в межах, визначених законом, недопустимість посягання на права інших учасників цивільного процесу, заборона зловживати наданими правами. У відповідності до ч.3 ст.211, ст.223 ЦПК України, суд визнав за можливе розглянути справу за відсутності сторін, належним чином повідомлених про день, місце та час розгляду справи на підставі наявних у справі доказів, оскільки наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та прийняття законного і обґрунтованого рішення. Такого висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду при розгляді справи № 361/8331/18 від 1 жовтня 2020 року. В зазначеній постанові Верховний Суд виходив з такого: «якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні». Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Відповідно до ч.4 ст.270 ЦПК України неприбуття у судове засідання учасників справи, не перешкоджає розгляду заяви. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд вирішив провести судове розгляд справи за відсутності сторін, належним чином повідомлених продату, місце та час розгляду справи, з урахуванням направлених до суду заяв, на підставі наявних доказів. Суд, вивчивши подану заяву та долучені до неї матеріали, дослідивши матеріали цивільної справи № 513/840/23 (провадження № 2/513/266/23), дійшов до таких висновків. Судом встановлено, що рішенням Саратського районного суду Одеської області від 04 жовтня 2023 року позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про стягнення суми інфляційних витрат та трьох відсотків річних від простроченої суми боргу задоволено; з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто три відсотки річних від простроченої суми в розмірі 796,00 грн та інфляційні витрати у розмірі 3676,09 грн, всього 4472,09 грн, а також судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 858, 88 грн. Судове рішення набрало законної сили 09 листопада 2023 року та звернуто до виконання. Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Як вбачається з позовної заяви позивачем була заявлена вимога про стягнення з відповідача на його користь судових витрат на правову допомогу у розмірі 4000,00 грн. У мотивувальній частині рішення суду від 04 жовтня 2023 року судом вирішено питання про необхідність стягнення з відповідача на користь позивача понесених ним та документально підтверджених витрат на правову допомогу у заявленому позивачем розмірі 4000,00 грн, однак у резолютивній частині рішенні суду питання про розподіл судових витрат не вирішено. Відповідно до ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Порядок розподілу судових витрат між сторонами визначений ст. 141 ЦПК України. Так, відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача. Згідно із п. 3 ч. 1 ст. 270 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) зроблено висновок, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Відповідно до п. 2.1.2 Розділу 2 Договору №30/01/19 про надання правової допомоги від 30 січня 2019 року адвокат бере на себе зобов`язання надавати правову допомогу клієнту згідно з умовами цього Договору з усіма правами представника, які передбачені Цивільним процесуальним кодексом України, Господарським процесуальним кодексом України, Кодексом адміністративного судочинства України, Кодексом України про адміністративне правопорушення, Кримінальним процесуальним кодексом України тощо. Згідно з 4.1 Розділу 4 вказаного Договору детальний перелік послуг, а також розмір та порядок оплати клієнтом адвокату гонорару та фактичних витрат, пов`язаних із виконанням даного договору, погоджується за взаємною згодою сторін та оформлюється Додатковою Угодою до цього Договору. Відповідно до Додаткової угоди від 13 березня 2023 року № 91 до Договору про надання правової допомоги №30/01/19 від 30 січня 2019 року та акту здачі-прийняття робіт (надання послуг) до вказаного Договору від 13 березня 2023 року, розмір гонорару складає 4 000,00грн, з яких: 300,00 грн - аналіз судової практики та обговорення з клієнтом правової позиції по справі 2 години витраченого часу); 2000,00 грн - складання позовної заяви та підготовка документів до позовної заяви (4 години витраченого часу); 1000,00 грн - подання позовної заяви з додатками через систему «Електронний суд» (1 година витраченого часу); 700,00 грн - супровід та контроль судової справи, який був сплачений клієнтом адвокату повністю на момент підписання даної угоди, згідно з копією платіжної інструкції № РЗ24АР24А946765033D1198. Відповідно до ч 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Оскільки при ухваленні рішення та дослідженні матеріалів справи судом не вирішено питання про судові витрати, саме щодо витрат на професійну правничу допомогу, з метою усунення неповноти судового рішення, враховуючи, що позовні вимоги було задоволено повністю, доказів неспівмірності витрат на правову допомогу до суду не надано, з урахуванням принципу розумності та справедливості, критерію реальності понесених витрат, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу у заявленому ним розмірі. На підставі викладеного,

Outcome: approved