Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-12 00:00:00

І. Стислий виклад позицій сторін: позивачка [PERSON] звернулась до суду із позовом (т. 1 а.с. 51-60) до [PERSON] , в якому просить: - зобов`язати відповідача спростувати недостовірну інформацію: «… Місцева діячкиня, адвокатесса…,….підсіла видно на грантівську голочку…,…можна і побути рупором неомарксизму…,…дуже погано, що вона свій талант віддає в оренду пропагандистам неомарксизму…,…не про юридичні знання це був семінар/курс навчання, а про нав`язування гендерної ідеології (однієї з невід`ємних складових сучасного неомарксизму). Хто своїми силами та знаннями добивається успіху той на такі семінари не їздить і їх не рекламує. Для експерименту поставив незручні запитання, на які пані [PERSON] відреагувала так як відреагувала. Розумію, попала на вилку де треба було стати на сторону здорових цінностей і не здорових, але фінансово і карєрно перспективних. Вибрала варіант пісок в голову, … я щиро можу повірити, що ви справді така наївна і не розумієте, яке «навчання» закінчила [PERSON] . Але у вас є гугл ви можете зайти і передивитися теми форуму та лекторів. Можете знайти інформацію про кирівникиці даної грантоїдської структури « [PERSON] » такої собі [PERSON] і які теми вона проштовхує, [PERSON] тому я поставив запитання на сторінці [PERSON] про т.зв. «цивільні партнерства» і саме тому вона їх видалила бо добре розуміє про що йдеться і які «навчання» вона проходила та для кого поза картинкою у фейсбуці. Ви теж їздили в Житомир на літературний конкурс про пропаганді «елджібіті тематики»?... Ще раз, я стверджую, втому числі як людина з юридичною освітою що навчання яке проходила пані [PERSON] нічого спільного не мають з юриспруденцією. Це чистої води «елбєтєджі пропаганда». Вона ваш адвокат, тому ви її прикриваєте?... То як хтось відстоює права людей, то йому дозволяється елбетеджі локшину вішати людям на вуха?, Volodimir Nay якщо коротко то розділяй на класи/групи/гендери захищай начебто прегнічених і володарюй. Гендери замість рабочіх і крєстьян решта те саме», розміщену у соціальній мережі «Фейсбук» на особистій сторінці [PERSON] та у локальній групі «Долина LIVE», адміністратором якої він є; - зобов`язати відповідача публічно вибачитись щодо його висловлювань у соціальній мережі «Фейсбук» з таким текстом: «Я, [PERSON] прошу публічно вибачення у адвокатки Креховецької Надії у зв`язку із тим, що я безпідставно зводив наклепи на неї щодо звинувачень її у поширенні неомарксизму, єлджєбеті тематики та щодо усіх негативних поширень інформації на рахунок її навчання у [PERSON] »; - стягнути з відповідача на її користь компенсацію за завдану моральну шкоду у сумі 165\~000 гривень та сплачений судовий збір. Позовні вимоги мотивує тим, що вона є адвокаткою і у 2022 успішно пройшла конкурсний відбір та стала учасницею навчальної програми «Академії правозахисниць «ЮрФем», яка тривала з вересня 2022 року по червень 2023 року і проводилась Асоціацією жінок юристок України «ЮрФем». Після успішного завершення навчання, 05.06.2023 вона опублікувала на своїй особистій сторінці у соціальній мережі « [PERSON] » ( [INFO] допис про закінчення Академії правозахисниць [PERSON] з таким текстом: «Завершилось навчання у «Академії правозахисниць». Це було фантастично… адже це нові знання та досвід від найкращих тренерів… нові знайомства й обмін досвідом з колежанками… ціную кожну з вас. Дякую Асоціації жінок юристок України «ЮрФем» за можливість ставати кращою разом з вами! Ви неймовірні!». Цього ж дня, близько 14.35 год., вона побачила під своїм дописом два коментарі від відповідача [PERSON] , з такими текстами: 1. «В академію правозахисникиць беруть чоловіків чи тільки після зміни статі? А ще цікаво як академія ставиться до законопроекту про цивільні партнерства?». 2. «І ще в мене запитання до тих хто ставить вподобайки і такі прекрасні коментарі ви розумієте, що саме схвалюєте чи какая разніца?». Вважаючи ці коментарі такими, що розпалюють мову ворожнечі та принижують її честь, гідність та ділову репутацію, а також є провокативними і дискримінують її за ознакою статі, вона їх видалила. Однак, того ж дня, близько 16.00 год., відповідач, під її дописом знову написав коментар: «Коментарі зникають?». Не бажаючи спілкуватись з відповідачем [PERSON] , оскільки він вороже налаштований проти неї та намагається свідомо навіяти свої ствердні, неправдиві факти, вона знову видалила його коментар. Проте, відповідач [PERSON] , на своїй особистій сторінці у соціальній мережі «Фейсбук» ( [INFO] ) опублікував допис такого змісту: «Місцева діячкиня і адвокатесса видаляє ідеологічно «не правильні» коментарі. Орда пре зі сходу, а неомарксизм підкрадається з Заходу. Все як 100-105 років тому». При цьому, не маючи потрібної кількості аудиторії на своїй особистій сторінці, відповідач [PERSON] , переходить у більш публічну площину та зловживаючи тим, що він є адміністратором локальної групи «Долина LIVE» у соціальній мережі «Фейсбук», публікує цей допис там. Зазначає, що вона вважає допис відповідача [PERSON] та наступні його висловлювання у коментарях під цим дописом, такими, що принижують її честь, гідність та ділову репутацію, а також дискримінують її за ознакою статі. Даний допис та висловлювання відповідача у коментарях зроблені з метою принизити її честь, гідність та ділову репутацію, а також для дискримінації її за ознакою статі. Вказує, що відповідач спеціально перекручує слова: «діяч» на «діячка», «адвокатка» на «адвокатесса», лише для того, щоб принизити, висміяти і дискримінувати її перед суспільством. Також коментар відповідача [PERSON] на його особистій сторінці у соціальній мережі « [PERSON] », який розміщено під дописом про її навчання: « [PERSON] тут таке, якби особисто не знав панянку… працював в відділі освіти, були навіть якісь спільні позитивні напрацювання… а тут підсіла видно на грантівську голочку і карєра стрімко пішла в гору..) А заради карєри можна побути і рупором неомарксизму. Якось так». Даний коментар, вважає порушенням її конституційних прав та свобод. Її обурює те, що відповідач [PERSON] дозволив собі дані висловлювання, адже такі принижують її честь, гідність та ділову репутацію, а також впливає значним чином на її професійну діяльність. [PERSON] є і те, що відповідач називає її «рупорорм неомарксизму», оскільки це є голослівним і водночас є недостовірною інформацією та ствердним фактом. Переходить усі допустимі межі і те, що відповідач [PERSON] , її допис про закінчення навчання у Академії правозахисниць «ЮрФем», називає: «рекламою антихристиянських і антилюдських цінностей». Вказане є недостовірною інформацією, створеною лише для того, щоб звести на неї наклепи, висміяти, виставити це все на публічне обговорення та принизити її. Окрім цього, у одному із своїх коментарів до допису відповідач [PERSON] зазначив таке: «…Не про юридичні знання це був семінар/курс навчання, а про навязування гендерної ідеології (однієї з невідємних складових сучасного неомарксизму). Хто своїми силами та знаннями добивається успіху той на такі семінари не їздить і їх не рекламує. Для експерименту поставив незручні запитання на які пані [PERSON] відреагувала так як відреагувала. Розумію попала на вилку де треба було стати на сторону здорових цінностей і не здорових, але фінансово і карєрно перспективних. Вибрала варіант голову в пісок». Також в одному із коментарів відповідач [PERSON] на коментар дописувачки « [PERSON] », зазначив: « [PERSON] я щиро можу повірити, що ви справді наївна і не розумієте, яке «навчання» закінчила [PERSON] . Але у вас є гугл ви можете зайти і передивитися теми форуму та лекторів. Можете знайти інформацію про кирівникиці даної грантоїдської структури « [PERSON] » такої собі [PERSON] і які теми вона проштовхує». Отже, відповідач [PERSON] принижує честь і гідність не тільки її, але й дописувачки « [PERSON] », зазначивши, що вона наївна й не достатньо розумна, тільки через те, що має власну думку. Також звертає увагу, що відповідач знову «перекривлює» мову словом «керівникиці», що просто не припустимо і звучить як сексизм. При цьому, вислів відповідача в її сторону «… голову у пісок….» звучить як гасло, з метою дискредитації її як адвокатки. Більше того, у наступному коментарі відповідач [PERSON] , відповідаючи на коментар « [PERSON] » зазначив таке: « [PERSON] тому я поставив запитання на сторінці пані [PERSON] про т.зв. «цивільні партнерства» і саме тому вона їх видалила бо добре розуміє про що йдеться і які «навчання» вона проходила та для кого - поза картинкою в фейсбуці. Ви теж їздили у Житомир на літературний конкурс по пропаганді «елджібіті тематики»?». Отже, відповідач [PERSON] стверджує, що вона проходила навчання за «елжібіті тематикою», при цьому не маючи жодних доказів цього, однак з метою наклепу, він писав цю недостовірну інформацію. У наступному коментарі, на коментар дописувачки « [PERSON] », відповідач [PERSON] зазначив: «… Ще раз стверджую, в тому числі як людина з юридичною освітою що навчання, яке проходила пані [PERSON] нічого спільного не мають з юриспруденцією. Це чистої води «елбєтєджі пропаганда». Вона ваш адвокат, тому ви її прикриваєте?». Надалі, продовжуючи відповідати на коментарі, відповідач зазначив: «… То як хтось відстоює права людей, то йому дозволяється елбетеджі локшину вішати людям на вуха?». Таким чином, відповідач [PERSON] вкотре підкреслює, що робить це свідомо, усвідомлюючи при цьому значення своїх дій, які спрямовані на приниження її честі, гідності та ділової репутації. Також, користувач соціальної мережі «Volodimir Nay» поставив запитання відповідачу [PERSON] : «А що не так? Я щось ніяк не второпаю… в чому суть неомарксизму?», на що відповідач відповів : «якщо коротко то розділяй на класи/групи/гендери захищай начебто пригнічених і володарюй. Гендери замість рабочіх і крєстьян решта те саме». Цим своїм висловом, відповідач [PERSON] , звинуватив її у тому, що вона розділяє на гендери. Вважає, що це також спрямовано на приниження її честі, гідності і ділової репутації. Вважає, що допис відповідача [PERSON] призвів до того, що інші користувачі соціальної мережі «Фейсбук» почали писати різні негативні дописи та критикувати її, що спрямовано також на приниження її честі, гідності та ділової репутації. Про це свідчить навіть коментар користувача «Anrian Mihalcisin»: «Але що головне які продажні галицькі дівчатка!!!». Інші користувачі «Фейсбук» намагались звернути увагу відповідача [PERSON] на те, що він неправильно написав деякі слова: «адвокатесса», «захисникиця», на що відповідач відповів: «Ви про граматику, а я про те, що приховують за граматикою». Отже, відповідач [PERSON] свідомо спотворює українську мову і застосовує фемінітиви неправильно, для того, щоб знецінити, висміяти та принизити її. Вказує, що відповідач [PERSON] є адміністратором групи у «Долина LIVE», аудиторія якої складає 39,6 тисяч учасників, а тому, саме така кількість людей побачила наклепи відповідача, приниження її честі, гідності та ділової репутації, що спричинило їй значної моральної шкоди. Факт того, що відповідач [PERSON] бажав її приниження на загал свідчить його фраза в одному із коментарів: «… якщо пані не бажають спілкуватися у вужчому колі, то приходиться це робити публічно…». Це, на її думку, є свідомим кроком відповідача на приниження її честі, гідності та ділової репутації. Такі незаконні дії відповідача [PERSON] завдали їй значної моральної шкоди, що підтверджується висновком психолога. Вся поширена відповідачем інформація завдала їй значного стресу, моральних переживань, страждань, неврози та стресовий стан, що не давав і не дає їй змоги зосередитись на роботі, відповідно, вона почала втрачати клієнтів. Це також підірвало її авторитет серед колег та знайомих, створило дискомфорт у родинних відносинах. У зв`язку із цим, просить стягнути з відповідача на її користь 165\~000 грн моральної шкоди. Відповідач [PERSON] подав відзив (т. 1 а.с. 68-95), в якому просить відмовити у задоволенні позову [PERSON] та стягнути з неї понесені ним судові витрати. В обґрунтування заперечення щодо позову посилається на те, що зі змісту позову вбачається, що позивачка [PERSON] оспорює певні дані, які начебто існували в мережі Інтернет, які частково вже видалені, тобто щодо яких суд не може навіть зробити оцінки. Вказує, що позов не може бути задоволеним, оскільки відсутній належний склад відповідачів, адже позивачка не встановила та не зазначила у позові автора відповідного інформаційного матеріалу та власника веб-сайту. Також суд не може зобов`язати його вибачитись у тій чи іншій формі. Щодо суті пред`явлених позовних вимог, зазначає, що позивачка [PERSON] , на той час, в соціальній мережі «Фейсбук», була в нього в друзях і відповідно її дописи з`являлись і його стрічці новин. Тобто, запитання про навчання позивачки в академії правозахисниць він ставив в своїй стрічці новин і дописів. Він до того неодноразово спілкувався із позивачкою на тему фемінітивів та ідеологічну тематику. Вказує, що в його словах не було жодної образи в сторону позивачки [PERSON] , а вжите ним слово «правозахисникиць» - це його особистий спосіб вираження іронії за прикладом словотворення з роману «1984» - до тих, хто поширює гендерну ідеологію («хліб хлібиня», анг. «бред» - «брединя»). Тобто, це його іронічна критика та оціночне судження. Вислів «какая разніца» написаний українськими літерами і транскрипцією усталеного виразу, яким звертаються до байдужих людей до важливих суспільних питань. Твердження позивачки про те, що його обурило видалення нею коментарів це лише хибне її припущення. В нього не було жодного обурення, адже таких дискусій в соціальних мережах в нього величезна кількість. Керівниця організації « [PERSON] » Христина Кіт є відомою в публічному просторі захисницею гендерних цінностей. Так, наприклад, її коментар у статті: «У мого нареченого є чоловік», вона також публічно закликала не враховувати думку Ради церков України щодо гендерних законопроектів. Тому, знаючи позицію громадської діячки Христини Кіт, він і запитував позивачку [PERSON] про ставлення академії правозахисниць до законопроекту про цивільні партнерства. Майже всі свої дописи він дублює в групах, які використовує для висвітлення політичних подій і політичних дискусій, а тому твердження позивачки [PERSON] про те, що він спеціально створив пост для її приниження в групі «Долина LIVE» є лише припущенням. Як і припущенням є те, що він спеціально перекручує слова. Насправді, він намагається використовувати фемінітиви, робить це з іронією, чи підкреслює недоречність окремих фемінітивів в словотворенні. Також буває, що робить помилки при написанні слів, одруківки, чи спрацьовує автозаміна. Але точно він не мав на меті будь кого образити, в тому числі, позивачку [PERSON] . На його думку слово «адвокатесса» цілком відповідає новому правопису. А наявність двох букв «сс» пояснює одруківкою. Вислів «грантівська голочка», після якого стоїть подвійний смайлик, що «мовою соцмереж» означає усмішку та вислів «рупор неомарксизму» - вжитий в переносному значенні. І в дані вислови він нічого образливого не закладав. Навпаки, «підсісти на грантівську голочку» означає мати приналежність до організацій чи відвідувати заходи, які фінансуються грантами. І гранти це само по собі позитивне явище. На сертифікаті позивачки [PERSON] пише: «фінансується Європейським союзом», тому він і написав даний вислів. Фраза «…не можу пройти повз рекламу антихристиянських і антилюдських цінностей» була ним вжита в коментарі як відповідь на звинувачення його у видаленні коментарів і даною фразою він характеризував саме себе. Фраза: «… не про юридичні знання це був семінар/курс навчання, а про навязування гендерної ідеології….» є лише його оціночним судженням з порівняннями та гіпербулами. І це було зроблено після огляду сайту « [PERSON] », на якому розміщено достатньо матеріалів, які він оцінив і зробив свої власні висновки. Більше того, позивачка [PERSON] зазначаючи, що він принижує честь і гідність не лише її, а і дописувачки [PERSON] , вказує, що вона наївна та не достатньо розумна, однак це є лише її вигадкою. Він такого не писав. Його запитання про т.зв. цивільні партнерства було видалено, однак йому відомо, що Христина Кіт прізвище якої зазначено на сертифікаті позивачки, підтримує такі партнерства і тому він припускає, що на «навчанні» була така тематика. Але це не більше ніж його оціночне судження. Тому він запитував про це позивачку [PERSON] Переписка із «Vololimir Nay» взагалі не стосується позивачки [PERSON] , адже дана переписка є роз`ясненням не по темі допису. В соціальних мережах не заборонено в самій дискусії обговорювати інші питання. І тому, його відповідь є власною думкою про неомарксизм, яка ґрунтується лише на його власних ідеологічних переконаннях. Крім цього, на сертифікаті позивачки [PERSON] зазначено, що вона стає на варту захисту гендерної рівності. А також п. 3, 7 навчальної програми стосується гендерних питань. Тобто є очевидний зв`язок з ідеологією гендеру як такою, відповідно він мав повне право припускати, що позивачка компетентна в питаннях зміни статі та гендеру, а також орієнтується в питанні законопроекту про цивільні партнерства. Таким чином, в його дописах немає жодного натяку на приниження гідності та честі позивачки, також не було наступу на її ділову репутацію, а тому позов є безпідставним та таким, що не підлягає задоволенню. Позивачка [PERSON] подала відповідь на\~відзив (т. 1 а.п. 159-166), в якому зазначила, що навіть після подання позову до суду, позивач [PERSON] , зухвало залишив усі публікації, як у себе на сторінці, так і на сторінці групи у «Фейсбуці». Склад відповідачів нею визначений добре, оскільки вона правильно визначила автора дописів, що відповідачем [PERSON] не заперечується. Вказує, що відповідач і до цього також намагався у дискусії різними фразами образити її та принизити її честь, гідність і ділову репутацію. Звертає увагу, що відповідач у відзиві зазначає, що його дописи це «іронічна критика», що є дискримінацією за ознакою статі. Відповідач [PERSON] зухвало бажав її приниження та поширення щодо неї недостовірної інформації, оскільки він усвідомлював, що вона не бажає з ним спілкуватись. Таким чином, інформація поширена відповідачем [PERSON] щодо неї є фактичними твердженнями, а також є недостовірною інформацією, перекрученою, зібраною та поширеною незаконним шляхом і такою, що не відповідає вимогам і нормам чинного законодавства. Відповідач [PERSON] подав заперечення (т. 1 а.с. 177-185), в якому просить у задоволенні позову позивачки [PERSON] відмовити. Суть даного заперечення зводиться до того, що позивачка невірно трактує цитати відповідача і останній знову зазначає, що всі його дописи були оціночним судженням. Позивачка [PERSON] двічі подала додаткові письмові пояснення (т. 1 а.с. 224-233, т. 2 а.с. 61-62), в яких не погоджується із висловлюваннями відповідача [PERSON] в судових засіданнях на адресу академії правозахисниць «ЮрФем», а саме фраза: «навіть не знаю як назвати ту академію», сказану відповідачем, вважає жахливою і неприпустимою. Вказує, що жодної теми пов`язаної із пропагандою «елджебіті» тематикою під час її навчання не було. Також зазначає, що відповідач [PERSON] вороже і упереджено ставиться виключно до жінок, оскільки його представник адвокат Малетин А.Я. відвідує точно такі ж заходи, на які він ходить разом із своєю дочкою. Однак відповідач не поширює щодо свого представника такої ж недостовірної інформації, не налаштовує людей вороже проти нього, не дискримінує його жодним чином та не принижує його честі, гідність і ділову репутацію. Більше того, відповідач саме його обирає своїм представником, що вже є доказом його дискримінаційного ставлення до жінок і їх участі в суспільному житті, їх професійному лідерстві та розвитку і освіті. У судовому засіданні позивачка [PERSON] позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити, надавши пояснення аналогічні викладеним у заявах по суті справи. Відповідач [PERSON] та його представник адвокат Малетин А.Я. у судовому засіданні просили у задоволенні позову відмовити у повному обсязі за безпідставність такого, пославшись на обставини викладені у відзиві та запереченні. ІІ. Заяви та клопотання сторін, процесуальні дії у справі: ухвалою суду від 30.06.2023 позовну заяву [PERSON] залишено без руху та надано їй десятиденний строк з дня вручення ухвали для усунення недоліків такої. 03 липня 2023 року від позивачки [PERSON] надійшла заява на виконання ухвали суду про залишення позовної заяви без руху. Судом у порядку ч. 6 ст. 187 ЦПК України 03.07.2023 було зроблено запит щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) відповідача [PERSON] , відповідь на який 06.07.2023 надійшла на адресу суду. Ухвалою суду 06.07.2023 відкрито провадження у даній справі та призначено підготовче судове засідання. 20 липня 2023 року від відповідача [PERSON] надійшов відзив на позов. 10 серпня 2023 року позивачка [PERSON] подала відповідь на відзив. 18 серпня 2023 року відповідач [PERSON] подав заперечення. Ухвалою суду від 28.08.2023 закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті. Позивачка [PERSON] 18.09.2023, 27.09.2023 подала клопотання про відкладення судових засідань. 20 листопада 2023 року представник відповідача [PERSON] адвокат Малетин А.Я. подав через систему «Електронний суд» клопотання про відкладення судового засідання. Цього ж дня позивачка [PERSON] через канцелярію суду подала заяву про розгляд справи без її участі та додаткові письмові пояснення. Також 07.12.2023 позивачка [PERSON] через систему «Електронний суд» подала клопотання про підтримання позовних вимог та про розгляд справи без її участі. Ухвалою суду від 07.12.2023 клопотання представника відповідача [PERSON] адвоката Малетина А.Я. задоволено та визнано обов`язковою явку позивачки [PERSON] у судові засідання. Позивачка [PERSON] 11.01.2024, 13.02.2024 подала клопотання про розгляд справи без її участі, а 06.03.2024 подала клопотання про відкладення судового засідання. 07 травня 2024 року позивачка [PERSON] подала клопотання про підтримання позовних вимог, про розгляд справи без її участі і надала додаткові письмові пояснення. ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин: відповідно до копії свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серії ІФ №001874 від 15.04.2022 (т. 1 а.с. 43), позивачка [PERSON] має право на заняття такою діяльністю. Згідно із копією сертифікату (т. 1 а.с. 17), виданого головою ГО «Асоціація жінок юристок України «ЮрФем» - Христиною Кіт, підтверджено, що позивачка [PERSON] успішно завершила навчальну програму «Академія правозахисниць», що тривала протягом вересня червня 2022-2023. Тим самим ставши на варту захисту гендерної рівності та отримавши змогу надавати якісну й чутливу правову допомогу потерпілим від гендерно зумовленого насильства та дискримінації. 1. «Емоційний ресурс правозахисниць». 2. «Гендерна дискримінація: поняття, протидія, прояви в умовах війни». 3. «Гендерно зумовлене насильство, як найганебніше порушення прав людини і воєнний злочин». 4. «Гендерно чутлива комунікація юристки із клієнт(к)ами». 5. «Право на приватність як гарантія захисту прав жінок». 6. «Звернення до міжнародних інститутів захисту прав людини». 7. «Комунікація юристок з медіа». У соціальній мережі «Facebook», на особистій сторінці відповідача [PERSON] ( [INFO] ) було розміщено ним такі коментарі (т. 1 а.с. 18-32): - «В академію правозахисникиць беруть чоловіків чи тільки після зміни статі? А ще цікаво як академія ставиться до законопроекту про цивільні партнерства?»; - «І ще в мене запитання до тих хто ставить вподобайки і такі прекрасні коментарі ви розумієте, що саме схвалюєте чи какая разніца?»; - «Місцева діячкиня і адвокатесса видаляє ідеологічно «неправильні» коментарі. Орда пре зі Сходу, а неомарксизм з Заходу. Все як 100-105 років тому»; - на коментар [PERSON] : «Так свобода слова виключно для власників бренду «свобода слова»», відповідач [PERSON] зазначив: «тут таке, якби особисто не знав панянку… працювала в відділі освіти, були навіть якісь спільні напрацювання… а тут підсіла видно на грантівську голочку і карєра стрімко пішла в гору.:)) А заради карєри можна побути і рупором неомарксизму. Якось так.»; - на коментар [PERSON] , відповідач [PERSON] зазначив: «щодо професійних якостей пані [PERSON] в мене тільки одне застереження дуже погано, що вона свій талант віддає в оренду пропагандистам неомарксизму. За вас радий, вважаю що з вами вчинили неправильно…», «… Якщо пані не бажають спілкуватись в вужчому колі, то приходиться це робити публічно завтра моїм дітям дану феммаячню будуть навішувати в школі в нашій рідній Долині. Працюю на випередження», «…не про юридичні знання це був семінар/курс навчання, а про нав`язування гендерної ідеології (однієї з невід`ємних складових сучасного неомарксизму). Хто своїми силами та знаннями добивається успіху той на такі семінари не їздить і їх не рекламує. Для експерименту поставив незручні запитання, на які пані [PERSON] відреагувала так як відреагувала. Розумію, попала на вилку де треба було стати на сторону здорових цінностей і не здорових, але фінансово і карєрно перспективних. Вибрала варіант пісок в голову.», «Я щиро можу повірити, що ви справді така наївна і не розумієте, яке «навчання» закінчила [PERSON] . Але у вас є гугл ви можете зайти і передивитися теми форуму та лекторів. Можете знайти інформацію про кирівникиці даної грантоїдської структури « [PERSON] » такої собі [PERSON] і які теми вона проштовхує», «тому я поставив запитання на сторінці [PERSON] про т.зв. «цивільні партнерства» і саме тому вона їх видалила бо добре розуміє про що йдеться і які «навчання» вона проходила та для кого поза картинкою у фейсбуці. Ви теж їздили в Житомир на літературний конкурс по пропаганді «елджібіті тематики»?», «Ще раз, я стверджую, втому числі як людина з юридичною освітою що навчання яке проходила пані [PERSON] нічого спільного не мають з юриспруденцією. Це чистої води «елбєтєджі пропаганда». Вона ваш адвокат, тому ви її прикриваєте?», «То як хтось відстоює права людей, то йому дозволяється елбетеджі локшину вішати людям на вуха?». Користувач соціальної мережі «Facebook» «Adrian Mihalcisin» в коментарях зазначив: «Але що головне які продажні галицькі дівчатка!!!». Користувач соціальної мережі «Facebook» « [INFO] » в коментарях зазначив: «А що не так? Я щось ніяк не второпаю… в чому суть неомарксизму?». На що відповідач [PERSON] написав: «якщо коротко то розділяй на класи/групи/гендери захищай начебто прегнічених і володарюй. Гендери замість рабочіх і крєстьян решта те саме». Інші користувачі соціальної мережі розпочали дискусію стосовно написаного відповідачем слова «адвокатесса» з двома літерами «с», на що відповідач зазначив: «ви про граматику, а я про те, що приховують за граматикою. Ось теми які проштовхує грантоїдкиня [PERSON] засновниця [PERSON] підпис якої стоїть на посвідченні про проходження курсів». У соціальній мережі «Facebook» в соціальній групі « [INFO] » (( [INFO] учасниками якої є 39,6 тисяч користувачів, відповідач [PERSON] окрім зазначених вище, написав такі коментарі (т. 1 а.с. 33-42): - «Я людей стараюся переконати аргументами. Тут в пані [PERSON] з аргументами слабо, тому й видалила. Цей допис не для того, щоб повідомити про факт цензури, а про те яку гендерну маячню нам згодовують. Маркери ставимо. Може людина задумається після публічної критики над своєю діяльністю»; - «не можу пройти повз рекламу антихристиянських і антилюдських цінностей»; - «Ні не бачу різниці між цими двома любительками нетрадиційних втіх. Два чоботи пара. Написав в дописі, що українці вже проходили 105 років тому. Тільки тепер захищають не «рабочіх і креєстьян», а хворих на «гендерну хворобу»». Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] суду пояснила, що бачила допис відповідача [PERSON] в соціальній мережі «Facebook», який стосується позивачки [PERSON] . Під даним дописом вступила із відповідачем в дискусію. Під даним дописоми відповідача були коментарі інших користувачів. Спірні правовідносини виникли з приводу того, що позивачка [PERSON] вважає відповідача [PERSON] таким, що порушує її немайнові права на честь, гідність та ділову репутацію, шляхом розповсюдження недостовірної інформації у соціальній мережі «Facebook». ІV. Оцінка суду: суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши та оцінивши докази в їх сукупності, долучені на обґрунтування позову, з`ясувавши таким чином фактичні обставини справи, приходить такого висновку. Статтею 55 Конституції України передбачено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Саме суди є останньою правовою інстанцією в державі, в якій кожен громадянин за необхідності шукає захисту своїх прав, свобод та інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ст. 4 ЦПК України). Згідно із ст. 12, 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 статті 15 Цивільного кодексу України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Як передбачено ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 3 Конституції України, ст. 297 ЦК України, кожен має право на повагу до його честі і гідності. Честь і гідність фізичної особи є недоторканними. У разі порушення цих прав фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її честі і гідності. Згідно із ст. 32 Конституції України, кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації. Як передбачено ч. 1 ст. 277 ЦК України, фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. У п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», судам роз`яснено, що при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). В той же час, у відповідності до ст. 277 ЦК України не є предметом судового захисту\~оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів)\~і спростування, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень ст. 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Згідно зі ч. 1 ст. 299 ЦК України, фізична особа має право на недоторканість своєї ділової репутації. Фізична особа може звернутися до суду з позовом про захист своєї ділової репутації (ч. 2 ст. 299 ЦК України). Так, судом встановлено, що відповідачем [PERSON] на своїй особистій сторінці та у відкритій, загальнодоступній групі «Долина LIVE» соціальної мережі ««Facebook» було розміщено спірний допис і написано коментарі, які стосуються, в тому числі, позивачки [PERSON] . У п. 19 постанови Пленуму ВСУ від 27.02.2009 № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» роз`яснено, що вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначити характер такої інформації та з`ясувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. Відповідно до ст. 30 Закону України «Про інформацію», ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Якщо особа вважає, що оціночні судження або думки принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи у тому самому засобі масової інформації з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку. Якщо суб`єктивну думку висловлено в брутальній, принизливій чи непристойній формі, що принижує гідність, честь чи ділову репутацію, на особу, яка таким чином та у такий спосіб висловила думку або оцінку, може бути покладено обов`язок відшкодувати завдану моральну шкоду. Суд звертає увагу, що фактичне твердження це логічна побудова та викладення певного факту чи групи фактів. Факт це явище об`єктивної дійсності, конкретні життєві обставини, які склалися у певному місці та часі за певних умов. Враховуючи те, що факт, сам по собі, є категорією об`єктивною, незалежною від думок та поглядів сторонніх осіб, то його відповідність дійсності може бути перевірена та встановлена судом. Судження це те ж саме, що й думка, висловлення. Воно являє собою розумовий акт, що має оціночний характер та виражає ставлення того, хто говорить, до змісту висловленої думки і напряму, пов`язаними із такими психологічними станами, як віра, впевненість чи сумнів. Оцінити правдивість чи правильність судження будь-яким шляхом неможливо, а тому воно не входить до предмета судового доказування. Тлумачення ст. 277 ЦК України свідчить про те, що позов про спростування недостовірної інформації підлягає задоволенню за такої сукупності умов: - поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; - поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; - поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; - поширення інформації, що порушує особисті немайнові права; - врахування положень ст. 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини щодо її застосування. Відповідно до ст. 277 ЦК України\~не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень ст. 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Отже,\~слід розрізняти факти та оціночні судження. Наявність фактів можна довести, а правдивість оціночних суджень не можна. Що стосується оціночних суджень, цю вимогу неможливо виконати і вона є порушенням самої свободи поглядів, яка є основною складовою права, гарантованого ст. 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Лінгенс проти Австрії»). У п. 41 рішення у справі «Ляшко проти України» (заява №21040/02 від 10.08.2006) Європейський суд з прав людини зазначив, що свобода вираження поглядів являє собою одну з важливих засад демократичного суспільства та одну з базових умов його прогресу та самореалізації кожного. Предмет пункту другого статті 10 застосовується не тільки до «інформації» чи «ідей», які були отримані зі згоди чи розглядаються як необразливі чи як малозначущі, але й до тих, які можуть ображати, шокувати чи непокоїти. Такими є вимоги плюралізму, толерантності та відкритості думок, без чого неможливе «демократичне суспільство». Свобода політичних дебатів перебуває в самому серці побудови демократичного суспільства, що наскрізь пронизує Конвенцію. При цьому, повинно бути зроблене чітке розмежування між констатацією фактів та оціночними судженнями. У той час як наявність фактів може бути продемонстровано, достовірність оціночних суджень не піддається доведенню. Вимогу доводити достовірність оціночних суджень неможливо виконати, вона порушує свободу думки як таку, що є базовою частиною права. Особа, яка висловлює не факти, а власні погляди, критичні висловлювання, припущення не може бути зобов`язана доводити їх правдивість, оскільки це є порушенням свободи на власну точку зору, що визнається фундаментальною частиною права, захист якого передбаченого статтею 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. У п. 42 рішення Європейського суду з прав людини від 29.03.2005 у справі «Українська прес-група проти України» (заява №72713/01) зазначено, що навіть, якщо висловлювання є оціночним судженням, пропорційність втручання має залежати від того, чи існує достатній фактичний баланс для оспорюваного висловлювання. Залежно від обставин конкретної справи, висловлювання, яке є оціночним судженням, може бути перебільшенням за відсутності будь-якого фактичного підґрунтя (рішення DEHAES GIJSELSv. BELGIUM, стор. 236, параграф 47). Суд при вирішенні справ про захист гідності, честі та ділової репутації повинен забезпечити баланс між конституційним правом на свободу думки і слова, правом на вільне вираження своїх поглядів та переконань, з одного боку, та правом на повагу до людської гідності, конституційними гарантіями невтручання в особисте і сімейне життя, судовим захистом права на спростування недостовірної інформації про особу, з іншого боку. Суд вважає, що відповідачем [PERSON] не було поширено інформації про факт, а оспорювання позивачкою [PERSON] інформація є по суті оціночним судженням відповідача, яке в свою чергу, не містить жодних образливих висловів щодо неї. Так, справді, відповідач [PERSON] , висловлював у коментарях в соціальній мережі свою думку стосовно навчальної програми «Академії правозахисниць «ЮрФем», однак поширена ним інформація не містить безспірних тверджень про достовірні факти, а ґрунтується лише на інформації, що містить оціночні судження і стосується критики даної громадської організації, оскільки його погляди відрізняються від поглядів голови даної організації та діяльності такої. При цьому не можуть бути спростовані думки, які виражені мовними засобами, зокрема, вживанням гіпербол, алегорій, сатири і за формою є брутальними. Водночас, вжиття відповідачем слів «адвокатесса» та «захисникиця» не можна розцінювати як прояв брутальності. Дані терміни, як зазначив сам відповідач [PERSON] , були вжиті ним як спосіб вираження іронії, тобто як іронічна критика дій громадської організації «Асоціація жінок юристок України «ЮрФем» та є його оціночним судженням. Як і оціночним судженням є вислів відповідача про те, що дана громадська організація в своєму навчанні нічого не має спільного з юриспруденцією, оскільки це є висловлюванням його думки, адже як зазначив відповідач [PERSON] прочитавши програму даного навчання та окремі коментарі голови цієї громадської організації, він прийшов такого висновку і це є його власною суб`єктивною думкою. Таким чином, позивачкою [PERSON] не доведено факту поширення про неї недостовірної інформації відповідачем [PERSON] , яка б принижувала її честі, гідність та ділову репутацію, що є підставою для відмови у позовній вимозі про спростування недостовірної інформації. Стосовно позовної вимоги про зобов`язання відповідача [PERSON] публічно вибачитись щодо його висловлювань у соціальній мережі із написанням ним певного тексту, суд вважає за необхідне зазначити таке. У п. 26 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» судам роз`яснено, що відповідно до статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. У свою чергу, ч. 1 ст. 34 Конституції України\~кожному гарантує право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Суд не вправі зобов`язувати відповідача вибачатися перед позивачем у тій чи іншій формі,\~оскільки примусове вибачення як спосіб судового захисту гідності, честі чи ділової репутації за поширення недостовірної інформації не передбачено у ст. 16, 277 ЦК. Разом із тим не суперечить закону визнання судом мирової угоди, за умовами якої сторони як спосіб захисту гідності, честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи передбачають вибачення перед потерпілим. Вказане підтверджується і прецедентною практикою Європейського суду з прав людини у рішеннях від 25.05.2011(заява № 33014/05) у справі «Редакція газети «Правовоє дєло» та Штекель проти України». Вищевикладене узгоджується із позицією Верховного Суду, викладеній у постанові від 13.03.2024, в справі № 712/10999/22, провадження № 61-13517св23 Отже, такий спосіб захисту, як зобов`язання публічного вибачення не передбачений чинним законодавством та враховуючи те, що у позовній вимозі про спростування недостовірної інформації відмовлено, тому в задоволенні цієї позовної вимоги також слід відмовити. Стосовно позовної вимоги про стягнення із відповідача моральної шкоди, суд зазначає таке. Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі. Згідно з ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Тлумачення положень ст. 11, 23 ЦК України дозволяє зробити висновок про те, що за загальним правилом підставою виникнення зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є завдання моральної шкоди іншій особі. По своїй суті зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є досить специфічним зобов`язанням, оскільки не на всіх етапах свого існування характеризується визначеністю змісту, а саме щодо способу та розміру компенсації. Джерелом визначеності змісту обов`язку особи, що завдала моральної шкоди, може бути: 1) договір особи, що завдала моральної шкоди, з потерпілим, в якому сторони домовилися зокрема, про розмір, спосіб, строки компенсації моральної шкоди; 2) у випадку, якщо не досягли домовленості, то рішення суду в якому визначається спосіб та розмір компенсації моральної шкоди. Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом моральною шкодою; вина особи, яка завдала моральної шкоди. У разі встановлення конкретної особи, яка завдала моральної шкоди, відбувається розподіл тягаря доказування: (а) позивач повинен довести наявність моральної шкоди та причинний зв`язок; (б) відповідач доводить відсутність протиправності та вини. Завдання моральної шкоди явище завжди негативне. Проте з цього не слідує, що будь-яка завдана моральна шкода породжує зобов`язання з її відшкодування. Покладення обов`язку відшкодувати завдану моральну шкоду може мати місце лише за умови, коли шкода була викликана протиправною поведінкою відповідальної за неї особи (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 25.05.2022 у справі № 487/6970/20, провадження № 61-1132св22. Гроші виступають еквівалентом моральної шкоди. Грошові кошти, як загальний еквівалент всіх цінностей, в економічному розумінні «трансформують» шкоду в загальнодоступне вираження, а розмір відшкодування «обчислює» шкоду. Розмір визначеної компенсації повинен, хоча б наближено, бути мірою моральної шкоди та відновлення стану потерпілого. При визначенні компенсації моральної шкоди складність полягає у неможливості її обчислення за допомогою будь-якої грошової шкали чи прирівняння до іншого майнового еквіваленту. Тому грошова сума компенсації моральної шкоди є лише ймовірною, і при її визначенні враховуються характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, інші обставин, які мають істотне значення, вимоги розумності і справедливості (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 25.05.2022 в справі № 487/6970/20, провадження № 61 1132св22). Абзац 2 частини 3 статті 23 ЦК України, у якому вжитий термін «інші обставини, які мають істотне значення» саме тому і не визначає повний перелік цих обставин, оскільки вони можуть різнитися залежно від ситуації кожного потерпілого, особливості якої він доводить суду. Обсяг немайнових втрат потерпілого є відкритим, і в кожному конкретному випадку може бути доповнений обставиною, яка впливає на формування розміру грошового відшкодування цих втрат. Розмір відшкодування моральної шкоди перебуває у взаємозв`язку з фізичним болем, моральними стражданнями, іншими немайновими втратами, яких зазнала потерпіла особа, а не із виключністю переліку та кількістю обставин, які суд має врахувати (постанова Великої Палати Верховного Суду від 29.06.2022 в справі № 477/874/19, провадження № 14-24цс21. Отже, моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання. Таким чином, оскільки позивачкою [PERSON] не доведено факту поширення відповідачем [PERSON] недостовірної інформації, яка б принизила її честі, гідність та ділову репутацію, позовна вимога про стягнення моральної шкоди, яка є похідною від інших, також не підлягає задоволенню. Враховуючи викладене вище, суд приходить висновку, що у задоволенні позову слід відмовити за безпідставністю такого. При цьому доводи відповідача [PERSON] в частині того, що позивачкою [PERSON] не залучено у якості відповідача власника веб сайту, на якому відбулось поширення оспорюваної інформацію, суд відхиляє з огляду на таке. Суд при розгляді справи має виходити із складу осіб, які залучені до участі у справі позивачем. У разі пред`явлення позову до частини відповідачів, суд не вправі зі своєї ініціативи і без згоди позивача залучати інших відповідачів до участі у справі як співвідповідачів та зобов`язується вирішити справу за тим позовом, що пред`явлений, і тих відповідачів, які зазначені в ньому. Якщо позивач не заявляє клопотання про заміну неналежного відповідача (або залучення інших співвідповідачів в окремих справах згідно специфіки спірних правовідносин), суд повинен відмовляти у задоволенні позову. Отже, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Разом з тим установлення належності відповідачів й обґрунтованості позову є обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи. Встановивши, що позов пред`явлений до неналежного відповідача та відсутні визначені процесуальним законом підстави для заміни неналежного відповідача належним, суд відмовляє у позові до такого відповідача. Відповідний правовий висновок викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц, провадження № 14-61цс18, від 20 червня 2018 року у справі № 308/3162/15-ц, провадження № 14-178цс18, від 21 листопада 2018 року у справі № 127/93/17-ц, провадження № 14-392цс18, від 12 грудня 2018 року у справі № 570/3439/16-ц, провадження № 14-512цс18, від 12 грудня 2018 року у справі № 372/51/16-ц, провадження № 14-511цс18, від 05 травня 2019 року у справі № 554/10058/17, провадження № 14-20цс19. При цьому суд зауважує, що у справах про спростування недостовірної інформації, захист честі, гідності та ділової репутації визначення складу осіб, які беруть участь\~у справі, має особливості. У постанові Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 №1 « Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» зазначено, що належним відповідачем у разі поширення оспорюваної інформації в мережі Інтернет є автор відповідного інформаційного матеріалу та власник веб-сайта, особи яких позивач повинен установити та зазначити в позовній заяві. Якщо автор поширеної інформації невідомий або його особу та/чи місце проживання (місцезнаходження) неможливо встановити, а також коли інформація є анонімною і доступ до сайта - вільним, належним відповідачем є власник веб-сайта, на якому розміщено зазначений інформаційний матеріал, оскільки саме він створив технологічну можливість та умови для поширення недостовірної інформації. Дані про\~власника веб-сайта можуть бути витребувані відповідно до положень ЦПК в адміністратора системи реєстрації та обліку доменних назв та адреси українського сегмента мережі Інтернет. Належним відповідачем у разі поширення оспорюваної інформації в мережі Інтернет є автор відповідного інформаційного матеріалу та власник веб-сайта, особи яких позивач повинен установити та зазначити в позовній заяві. Власники веб-сайтів та постачальники послуг хостингу, крім фізичних осіб, які не є суб`єктами господарювання, зобов`язані розміщувати у вільному доступі на власних веб-сайтах та (або) в публічних базах даних записів про доменні імена (WHOIS) достовірну інформацію про себе. Фізичні особи, які не є суб`єктами господарювання, розміщують у вільному доступі на веб-сайтах, власниками яких вони є, або в публічних базах даних записів про доменні імена (WHOIS) контактну інформацію власника веб-сайту, передбачену пунктом "в" цієї частини (частина одинадцята статті 52-1 Закону України «Про авторське право та суміжні права») (постанови Верховного Суду у складі Касаційного цивільного суду від 26.02.2020, справі № 742/3812/18; від 25.11.2020, справа № 753/7666/19). Відповідно до ст. 1 Закону України «Про авторське право і суміжні права», веб-сайт\~\~це сукупність даних, електронної (цифрової) інформації, зокрема об`єктів авторського права та/або суміжних прав тощо, пов`язаних між собою і структурованих у межах адреси веб-сайту та/або облікового запису власника такого веб-сайту, доступ до яких здійснюється через адресу в мережі Інтернет, що може складатися з доменного імені, записів про каталоги або виклики та/або числової адреси за Інтернет-протоколом. Отже, автором\~публікацій і дописів на персональній\~веб-сторінці\~у соціальній мережі\~«Facebook»\~є власник веб-сторінки, який\~незалежно від власника веб - сайту розміщує інформацію на веб-сторінці та управляє нею. Власник\~соціальної\~мережі\~«Facebook»\~не бере\~безпосередньої участі у розміщенні інформації власником веб - сайту, недостовірність якої доводить позивачка. Отже, з огляду на викладене вище та правове регулювання спростування поширеної інформації, захисту гідності та ділової репутації, викладеної в мережі Інтернет, суд зазначає, що питання залучення до участі у справі власника веб-сайту залежить від того, чи відомий автор поширеної інформації, якщо автор невідомий або неможливо встановити його особу, а також коли інформація є анонімою і доступ до веб-сайта вільним, то лише тоді належним відповідачем є власник веб-сайта. Стосовно інших доводів сторін, суд зазначає, що п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення. Обов`язок щодо обґрунтування рішення може бути різним, залежно від характеру рішення. В рішенні Європейського суду з прав людини, у справі «Серявін та інші проти України» вказано, що п. 1 ст. 6 Конвенції, зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не має сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку є різним, залежно від характеру рішення. V. Розподіл судових витрат: частина 1 статті 133 Цивільно процесуального кодексу України передбачає, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до\~п.\~2\~ч.\~2\~ст.\~141\~ЦПК України,\~інші судові\~витрати,\~пов`язані з\~розглядом справи,\~покладаються \~у разі відмови в позові - на позивача. Враховуючи, що суд прийшов висновку про відмову в задоволенні позову, відповідно відсутні підстави для стягнення з відповідача на користь позивачки понесених нею судових витрат. Щодо понесених судових витрат стороною відповідача, то згідно з ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Беручи до уваги, що представник відповідача заявив про те, що докази про розмір понесених його довірителем витрат на професійну правничу допомогу буде надано протягом п`яти днів після ухвалення рішення, суд на підставі п. 5 ч. 7 ст. 265 ЦПК України, вважає за необхідне у резолютивній частині вказати про призначення судового засідання для вирішення питання про судові витрати, дату, час і місце його проведення; строк для подання стороною, за клопотанням якої таке судове засідання проводиться, доказів щодо розміру понесених нею судових витрат. На підставі викладеного, ст. 3, 32, 55 Конституції України, ст. 15, 16, 277, 297, 299 ЦК України, п. 9, 15, 26 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», ст. 30 Закону України «Про інформацію» та

Outcome: dismissed