Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-14 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом і просить визнати припиненим зобов`язання за кредитним договором №800001539 від 23 серпня 2007 року, укладеним між ним та ЗАТ «Альфа-Банк». Посилається в позові на те, що 23 серпня 2007 року між ним та ЗАТ «Альфа-Банк», яке в подальшому змінило назву на AT «Сенс Банк», був укладений кредитний договір №800001539. В цей же день, 23 серпня 2007 року, між ним та банком був укладений іпотечний договір №800001539-И. Предметом іпотеки за договором є земельна ділянка, загальною площею 0,1000 гектара, що розташована за адресою: [ADDRESS] . Цільове призначення зазначеної земельної ділянки - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка); кадастровий номер земельної ділянки: 5123755100:02:005:0200. 31 травня 2021 року право власності на земельну ділянку було зареєстровано за AT «Альфа-Банк» на підставі свідоцтва, серія та номер: 519, виданого 31 травня 2021 року приватним нотаріусом Овідіопольського районного нотаріального округу Одеської області Могилою М.М., про що внесено відповідний номер запису про право власності 42259379 на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 58481851 від 01 червня 2021 року. Таким чином, власником заставного майна на данй час є AT «Альфа-Банк», зазначене майно перейшло до відповідача шляхом завершення позасудового врегулювання вимоги іпотекодержателя щодо виконання основного зобов`язання. Відповідач самостійно обрав такий спосіб захисту, як звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання спору, і оскільки банк звернув стягнення на предмет іпотеки відповідним позасудовим шляхом, то з урахуванням застереження, що міститься в іпотечному договорі, наявні підстави для визнання припиненим зобов`язання за кредитним договором №800001539 від 23 серпня 2007 року. З урахуванням цього, просить задовольнити позов. Позов був зареєстрований судом 13 березня 2023 року та відповідно до ст. 33 ЦПК України було визначено склад суду. Ухвалою суду від 17 березня 2023 року в справі було відкрито спрощене позовне провадження без виклику сторін. Сторонам було направлено копію ухвали про відкриття провадження в справі, відповідачу - копію позовної заяви з додатками. Відповідно до ст. 178 ЦПК України відповідачу був наданий строк для подання відзиву. Відповідач своїм правом не скористався, відзив на позов не подав. 20 червня 2023 року в справі було ухвалено заочне рішення. Ухвало суду від 10 листопада 2023 року за заявою відповідача заочне рішення в справі було скасоване, справа призначна до судового розгляду за участі сторін. Позивач у судовому засіданні позов підтримав. Представник відповідача проти позову заперечував з підстав, викладених у заяві про перегляд заочого рішення. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову, виходячи з наступного. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договір. Згідно з ч.1 ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова, установа зобов`язується надати грошові кошти /кредит/ позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Судом встановлено, що 23 серпня 2007 року між позивачем та ЗАТ «Альфа-Банк», яке в подальшому змінило назву на AT «Сенс Банк», був укладений кредитний договір №800001539, за умовами якого позивачу був наданий кредит у розмірі 24 500, 00 доларів США під 12, 75% річних строком до 23 серпня 2027 року. В цей же день між сторонами був укладений іпотечний договір №800001539-И. Предметом іпотеки за договором є земельна ділянка, загальною площею 0,1000 гектара, що розташована за адресою: [ADDRESS] ; цільове призначення земельної ділянки - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка); кадастровий номер земельної ділянки: 5123755100:02:005:0200. Пунктом 3.3. договору ринкова вартість предмету іпотеки була визначена в розмірі 123 730. 00 гр., що за курсом НБУна момент укладення договору було еквівалентно 24 501. 00 долар США. Відповідно до п.6.2 іпотечного договору звернення стягнення на предмет іпотеки може бути здійснено іпотекодержателем на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя(позасудове врегулювання), яким вважається, зокрем, застереження, що міститься в п.6.3 договору. Звернення стягнення на предмет іпотеки у порядку позасудового врегулювання може здійснюватися одним із способів, зазначених у п.6.3.1 договору. Після переходу до іпотекодержателя права власності на предмет іпотеки будь-які наступні вимоги іпотекодержателя щодо виконання основного зобов`язання у межах суми, передбаченої у п.2.1 ст.2 договору,є недійсними. 31 травня 2021 року право власності на земельну ділянку на підставі свідоцтва, серія та номер:519 від 31 травня 2021 року, виданого приватним нотаріусом Овідіопольського районного нотаріального округу Одеської області Могилою М.М., зареєстровано за АТ`Альфа-Банк», про що внесено відповідний номер запису про право власності 42259379 на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 58481851 від 01 червня 2021 року. ( а.с. 9 - 23; 57 ) Відповідно до ст. 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком, правом довірчої власності. Згідно зі ст.575 ЦК України іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи. За змістом ст. 1 Закону України "Про іпотеку" іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Статтею 11 Закону України "Про іпотеку" встановлено, що іпотекодавець (майновий поручитель) несе відповідальність перед іпотекодержателем за невиконання боржником основного зобов`язання в межах вартості предмета іпотеки. Згідно з ч.5 ст.3 Закону іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору. Встановлено, що рішенням Даницького районного суду м.Києва від 18 березня 2015 року стягнуто з позивача на користь банку заборгованість за кредитним договором у розмірі 341 968, 38 грн. На підставі вказаного рішення суду 03 вересня 2015 року був виданий виконавчий лист. Приватним виконавцем виконавчого округу Одеської області Щербаковим Ю.С.в межах виконавчого провадження вказана земельна ділянка була описана та арештована в порядку виконання имог ст. 61 Закону України» Про виконавче провадження». 19 жовтня 2020 року арештоване майно було передано на реалізацію. Електронні торги з продажу земельної ділянки не відбулися в зв`язку з відсутністю покупців. Постановою приватного виконавця Щербакова Ю.С. від 08 лютого 2021 року земельна ділянка була передана банку, як стягувачу, в рахунок погашення боргу за ціною других електронних торгів - 53 168. 00 грн. На підставі вказаних документів приватного виконавця банку було видано свідоцтво про право власності на вказану земельну ділянку. ( а.с. 58 - 64; 106 - 116 ). З матеріалів справи вбачається, що виконавчий лист банком пред`являвся до виконання двічі. Постановою головного державного виконавця Овідіопольського районного відділу державної виконавчої служби від 24 червня 2019 року виконавчий лист повертався стягувачу в зв`язку з відсутністю у боржника майна, на яке можливо було звернути стягнення. На підставі заяви стягувача 28 жовтня 2020 року виконавчий лист повторно був пред`явлений до виконання до приватного виконавця Щербакова Ю.С. ( а.с. 113 - 116 ) Питання примусового виконання рішення суду врегульовано Законом України «Про виконавче провадження». Відповідно до ст.1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій, визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. Статтею 48 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації. Частиною 7 ст. 51 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що примусове звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється виконавцем з урахуванням положень Закону України "Про іпотеку". Згідно з ч. 3 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Відповідно до ч.ч. 1, 6, 7 та 9 ст. 61 Закону Ураїни «Про виконавче провадження» реалізація арештованого майна (крім майна, вилученого з цивільного обороту, обмежено оборотоздатного майна та майна, зазначеного у частині восьмій статті 56 цього Закону) здійснюється шляхом електронних торгів або за фіксованою ціною. У разі нереалізації майна на третіх електронних торгах виконавець повідомляє про це стягувачу і пропонує йому вирішити питання про залишення за собою нереалізованого майна, крім майна, конфіскованого за рішенням суду. У разі, якщо стягувач протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця письмово не заявив про своє бажання залишити за собою нереалізоване майно, арешт з майна знімається і воно повертається боржникові. За відсутності у боржника іншого майна, на яке може бути звернено стягнення, виконавчий документ повертається стягувачу без виконання. Про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу виконавець виносить постанову. За фактом такої передачі виконавець складає акт. Постанова та акт є підставами для подальшого оформлення стягувачем права власності на таке майно. Порядок проведення електронних торгів визначається Міністерством юстиції України. Відповідно до ч.1 ст.49 Закону України «Про іпотеку» протягом десяти днів з дня оголошення електронного аукціону таким, що не відбувся, іпотекодержателі та інші кредитори боржника відповідно до пріоритету їх зареєстрованих вимог мають право залишити за собою предмет іпотеки за початковою ціною шляхом заліку своїх забезпечених вимог в рахунок ціни майна. У такому випадку залишення за собою предмета іпотеки іпотекодержателем оформлюється протоколом, сформованим за результатами електронного аукціону, що не відбувся, та актом про проведення електронного аукціону. Такий акт є підставою для видачі нотаріусом іпотекодержателю свідоцтва про залишення за собою майна з електронного аукціону, що не відбувся. 08 лютого 2021 року приватним виконавцем виконавчого округу Одеської обл. Щербаковим Ю.С. був складений Акт про реалізацію предмета іпотеки, згідно з яким електронні торги не відбулися в зв`язку з відсутністю покупців. ( а.а. 58 - 59 ) Таким чином, право власності на земельну ділянку до відповідача перейшло в межах процедури, визначеної Законом України» Про виконавче провадження» з виконання рішення суду про стягнення з позивача боргу, а не в порядку задоволення вимог іпотекодержателя, визначеному укладеним між сторонами іпотечним договором. Відповідно до ч.1 ст.598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. За змістом ст. 599 ЦК України однією з таких підстав, встановлених законом, є виконання, проведене належним чином. Відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону України "Про іпотеку" іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. Згідно з ч. 5 ст. 3 Закону України "Про іпотеку" іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору. За аб. 2 ч. 1 ст. 17 Закону України "Про іпотеку" іпотека припиняється у разі припинення основного зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору. Тобто, іпотека припиняється в разі припинення основного зобов`язання, зокрема, на підставі виконання. При цьому законодавство не вимагає від іпотекодавця будь-яких дій, пов`язаних з припиненням іпотеки, оскільки іпотека, за відсутності іншої обґрунтованої заборгованості, припиняється за фактом виконанням основного зобов`язання. Отже, за відсутності обґрунтованої заборгованості позичальника та вимог кредитора на момент виконання рішення суду про дострокове стягнення заборгованості та припинення у зв`язку із цим основного зобов`язання іпотека припиняється. Це відповідає позиції Верховного Суду, висловленій у постанові від 26 січня 2022 року в справі №127/26402/20. Як вбачається з матеріалів справи, заборгованість з позивача банком стягнута достроково в зв`язку з невиконання ним умов договору. Стягнення на земельну ділянку було звернуто в порядку виконання рішення суду та передано банку за ціною, яка є значно нижчою, ніж заборгованість за ухваленим судовим рішенням. Велика Палата Верховного Суду в постанові від 25 травня 2021року в справі №923/971/19 зазначила, що норми Закону України "Про виконавче провадження" допускають звернення стягнення на предмет іпотеки в ході процедури виконавчого провадження без судового рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки в межах процедури стягнення коштів з іпотекодавця на користь іпотекодержателя (постанова ВП ВС від 23.01.2019 р. у справі №522/10127/14-ц) за певних умов: відсутність у боржника будь-якого іншого майна, на яке можна першочергово звернути стягнення; наявність заборгованості виключно перед іпотекодержателем; дотримання порядку реалізації майна, визначеного Законом України "Про іпотеку" (постанова ВП ВС від 23.01.2019р. у справі №522/10127/14-ц, постанова ВСУ від 28.09.2016р. у справі №165/810/13-ц). При цьому, вирішуючи питання щодо конкуренції правових норм, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що приписи ст.61 Закону України "Про виконавче провадження" є загальними відносно до норм ст. 49 Закону України "Про іпотеку", яку було вірно застосовано у спірних правовідносинах, і яка є спеціальною. З урахуванням приведеного вище, підстави для задоволення вимог позивача відсутні.

Outcome: dismissed