Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-20 00:00:00

Позивач [PERSON] , звернувся до суду з позовом до [PERSON] звільнення\~від сплати\~заборгованості по\~аліментам і просить суд частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами за рішенням Зарічного районного суду м.\~Суми від 12.08.2016 року у справі №\~591/2784/16-ц за період з 01.11.2016 року по 05.04.2019 рок у сумі 32521,94 грн. та стягнути\~з відповідача\~судові витрати\~по сплаті\~судового збору\~та витрат\~на правничу\~допомогу адвоката.\~Свої позовні\~вимоги мотивує\~тим,\~що йому\~нічогоне\~було відомо\~про прийняття\~судом рішення\~у справі\~№ 591/2784/16-ц\~про стягнення\~з нього\~аліментів,\~у зв`язку\~із чим\~відсутня вина\~платника аліментів\~у виникненні\~заборгованості,\~що має\~істотне значення. Про\~існування рішення\~суду та\~стягнення аліментів\~ [PERSON] \~дізнався 31\~липня 2020\~року.\~Після ухвалення\~судового рішення\~він був\~офіційно працевлаштований,\~однак відрахувань\~із зарплати\~виконавчою службою\~не проводилося.Також у період часу з 01 листопада 2016 року по 05 квітня 2019 року [PERSON] проживав однією сім`єю з [PERSON] та донькою [PERSON] , дитина перебувала на спільному утриманні сторін, через що остання не зверталася до державної виконавчої служби з метою примусового виконання рішення суду. [PERSON] не мала до нього претензій щодо утримання дитини та сплати аліментів, оскільки виконавчий лист про стягнення аліментів був поданий після спливу трьох років з дня ухвалення судового рішення. Враховуючи наведене просить позов задовольнити повністю. Представник позивача [PERSON] адвокат Грищенко Д.М. в письмовій заяві позов підтримав у повному обсязі, просив розглядати справу без його участі та участі позивача, просив суд позов задовольнити повністю. Відповідачка [PERSON] про дату, час і місце судового засідання була повідомлена належним чином, до суду не з`явилася, правом на подання відзиву не скористалася та не подала його. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, так як розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи. Суд, дослідивши матеріали справи, надані докази, допитавши заявленого позивачем свідка [PERSON] , дійшов висновку, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню, виходячи з таких підстав: Судом при розгляді справи встановлено, що Зарічним районним судом м.\~Суми 12 серпня 2016 року було постановлено рішення за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів (справа № 591/2784/16-ц) та вирішено стягувати з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини заробітку, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 02.06.2016 року. Вказане судове рішення позивачем [PERSON] не було отримано, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення від 18.08.2016 року. Натомість відповідачка [PERSON] таке рішення суду отримала 25 серпня 2016 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення від 18.08.2016 року. Із заявою про примусове стягнення з [PERSON] аліментів на утримання доньки [PERSON] до Зарічного відділу ДВС відповідачка [PERSON] звернулася 31.10.2019 року. Актом державного виконавця від 31.07.2020 року встановлено, що [PERSON] з`явився до відділу виконавчої служби, надав квитанції про сплату аліментів. Відповідно до довідки-розрахунку державного виконавця Зарічного відділу державної виконавчої служби у м. Суми Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Трегубова О.В. позивачу [PERSON] була нарахована заборгованість зі сплати аліментів за період з 02.06.2016 року по 01.09.2022 року у сумі 109115,5 грн.. Відомостями з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про джерела/суми виплачених доходів та утриманих податків № 1819-22-11521 станом на 14.10.2022 року підтверджується факт офіційного працевлаштування та отримання доходів [PERSON] у різні періоди 2017-2020 років. Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 23 грудня 2020 року у справі № 591/2324/19, яке набрало законної сили, [PERSON] відмовлено у визнанні [PERSON] таким, що втратив право користування жилим приміщенням будинком [ADDRESS] . Вказаним рішенням, зокрема, встановлено, що коли померла мати [PERSON] , вони із [PERSON] помирилися, зійшлися, продали свої квартири та купили будинок по [ADDRESS] . Вона їздила на заробітки до Польщі, а він проживав із донькою. Після приїзду з Польщі [PERSON] не пускала [PERSON] у будинок. В судовому засіданні [PERSON] підтвердила, що [PERSON] перестав проживати за адресою: [ADDRESS] з 05 квітня 2019 року. Свідоцтвом про смерть [PERSON] серії [NUMBER] підтверджується, що остання померла [INFO] у м. Бориспіль Київської області. Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] встановлено, що [PERSON] є матір`ю [PERSON] . Із довідки про реєстрацію місця проживання особи на ім`я [PERSON] та паспорта на ім`я [PERSON] вбачається, що сторони з 13.06.2017 року були зареєстровані за однією адресою: [ADDRESS] . Згідно з довіреністю від 25.05.2017 року [PERSON] (батько позивача) уповноважив [PERSON] зібрати документи та продати належну йому квартиру [ADDRESS] , а відповідно до договору купівлі-продажу від 26.05.2017 року [PERSON] продала від імені [PERSON] вказану квартиру. Допитаний в судовому засіданні 22.02.2024 року свідок [PERSON] пояснив, що знайомий із сторонами по справі, був їхнім сусідом. У 2016 році після смерті матері позивача [PERSON] та [PERSON] стали проживати однією сім`єю разом із дочкою [PERSON] , 2006 року народження. У 2017 році продали квартири та купили будинок по [ADDRESS] , де він був одного разу у гостях. [PERSON] їздила на заробітки до Польщі, а [PERSON] залишався з дитиною, працював на вантажній « [PERSON] ». Припинили спільно проживати приблизно через півтора-два роки, коли [PERSON] вигнала з будинку [PERSON] .. Приписами частини 1 ст. 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Згідно з ч. 1 ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч. 2 ст. 197 СК України за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. Постановою Верховного Суду від 12 квітня 2022 року у справі №\~381/1553/19 було визначено, що вказана правова норма не встановлює конкретного, вичерпного переліку обставин, які можуть бути підставою для звільнення від сплати заборгованості за аліментами. Питання про те, чи мають обставини, на які посилається платник аліментів, істотне значення, у кожному конкретному випадку вирішує суд. Лише за наявності встановлених судом обставин, що мають істотне значення, платник аліментів може бути повністю або частково звільнений від сплати заборгованості за ними на підставі судового рішення. Згідно із роз`ясненнями, викладеними у пункті 2\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», суд може, за передбачених\~статтею 197 СК України\~умов, повністю або частково звільнити платника аліментів від сплати заборгованості. За правилами статей 12,81\~ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із статтею 89\~ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Враховуючи вище викладене, суд вважає, що наведені позивачем обставини мають істотне значення, оскільки частково заборгованість зі сплати аліментів виникла не з його вини, а через необізнаність про існування рішення суду про їх стягнення, у той період, коли позивач спільно проживав із відповідачем та дитиною, а [PERSON] більше трьох років не вживалися заходи із примусового стягнення аліментів. Щодо розподілу судових витрат суд зазначає наступне: відповідно до ч. 1 ст.141ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки при подачі позову до суду позивачем сплачено судовий збір у розмірі 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб фізичною особою, то сплачений судовий збір підлягає стягненню з відповідача у сумі 1073 грн. 60 коп.. Згідно з\~ч.\~4\~ст.\~137\~ЦПК України\~розмір витрат\~на оплату\~послуг адвоката\~має бути\~співмірним із 1)\~складністю справи\~та виконаних\~адвокатом робіт\~(наданих\~послуг); 2)\~часом,\~витраченим адвокатом\~на виконання\~відповідних робіт\~(надання\~послуг); 3)\~обсягом наданих\~адвокатом послуг\~та виконаних\~робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Враховуючи викладені вище критерії суд вважає співмірним розмір витрат на оплату послуг адвоката у сумі 4000 грн., які підлягають стягненню з відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved