Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-08 00:00:00

У травні 2023 року позивач звернулася до суду з позовною заявою про визначення місця проживання [PERSON] , [INFO] з матір`ю - [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування вимог посилається на те, що 28.12.2002 року між позивачем та відповідачем укладений шлюб, який розірвано рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда від 15.08.2018 року. Під час перебування у шлюбі народився син: [PERSON] , [INFO] , який після розірвання шлюбу залишився проживати разом із позивачем та перебуває на її утримані. Вказує, що [PERSON] знаючи, що син потребує постійної батьківської уваги та матеріальної допомоги, ухилявся від виконання своїх обов`язків, добровільно матеріальної допомоги на сім`ю та на утримання дитини не надавав починаючи з березня 2020 року. 21.11.2022 року [PERSON] звернулась до Кіровоградського районного суду Кіровоградської області із заявою про видачу судового наказу, в результаті чого 8 грудня 2022 року Кіровоградським районним судом Кіровоградської області видано судовий наказ про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання сина [PERSON] у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 21.11.2022 року. Зазначає, що сімейні стосунки між сторонами фактично припинились з лютого 2018 року, сім`я з цього часу фактично припинила своє існування, позивач з відповідачем проживають за різними адресами, що призвело до фактичного припинення шлюбних відносин та ведення спільного господарства та саме з цього часу спільний син сторін - [PERSON] проживає разом з позивачем у [ADDRESS] . Однак, після того як відповідач дізнався про те, що з нього судовим наказом стягнуто аліменти на утримання сина, він будь-яким чином намагається нашкодити позивачу та погрожує постійно відібранням дитини, про що свідчить те, що за адресою реєстрації позивача відповідачем викликалась служба у справах дітей для обстеження умов проживання дитини, хоча йому достеменно відомо, що там проживають батьки позивача. Разом з тим, [PERSON] на виконання своїх обов`язків, як батька та на виконання рішення суду аліменти не сплачував, життям сина не цікавиться. Аліменти на утримання сина в сумі 5 000 грн вперше надійшли на рахунок позивача 27 квітня 2023 року. Зазначає, що з 6 жовтня 2015 року син позивача та відповідача був зареєстрований у квартирі, яка належить на праві власності матері відповідача - [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , однак позивач випадково дізналась, що син знятий з реєстрації за вищевказаною адресою з 17 листопада 2022 року. Таким чином, фактично залишивши дитину без постійного місця реєстрації, не повідомивши про це навіть матір, відповідач та його мати, рідна бабуся [PERSON] уникає будь яких зв`язків з сином та онуком. Вказує, що для свого сина [PERSON] є не тільки люблячою мамою, але й другом, якому [PERSON] розповідає усі секрети, ділиться своїми переживаннями та радощами. Для позивача має велике значення здоров`я та душевний спокій сина. Станом на сьогоднішній день сторони не можуть дійти згоди про те, з ким [PERSON] залишиться на теперішній час, у зв`язку з чим позивач вимушена звернутись до суду з даним позовом. Ухвалою судді Кіровського районного суду м. Кіровограда від 26.05.2023 року прийнято позовну заяву та відкрито провадження по справі, призначено підготовче засідання. 26.05.2023 року ухвалою судді Кіровського районного суду м. Кіровограда витребувано від Управління з питань захисту прав дітей Кропивницької міської ради висновок про доцільність визначення місця проживання дитини [PERSON] , [INFO] з матір`ю [PERSON] , [INFO] за адресою [ADDRESS] . Відповідач 14.07.2023 року подав відзив, в якому позовні вимоги не визнав, у їх задоволені просив відмовити. Вказав, що хоча в 2018 році шлюб між сторонами розірвано, вони продовжували проживати разом як родина та спільно вели домогосподарство. У березні 2020 року, коли закрили школу в зв`язку з пандемією КОВІД-19, [PERSON] разом із їх сином переїхала тимчасово, з її слів, жити до своїх батьків у с. Бережинку, а він зі старшою донькою лишився проживати по [ADDRESS] . З того часу колишня дружина з його сином додому не повернулась. Після того, як вони почали жити окремо, їх спільна квартира за обопільною усною домовленістю, здавалась в найом і всі гроші з найму квартири позивач забирала на утримання їхнього сина. Вказує, що звернувшись до суду про стягнення з нього аліментів на утримання сина, позивачка тим самим порушила їх домовленості. З огляду на те, що він сплачує аліменти на утримання сина, а позивач вчинила дії в порушення їх домовленості і при цьому продовжує здавати квартиру в найм вже без його згоди і отримує гроші, він вирішив поділити це майно яке є спільною сумісною власністю подружжя. Для проведення оцінки цього об`єкту нерухомості треба було потрапити до нього, щоб провести його оцінку, але він не зміг до нього потрапити, оскільки позивач змінила замки вхідних дверей, екземпляр ключів йому не надала. З цього приводу він звернувся до правоохоронних органів. Щодо звернення до служби у справах дітей та правоохоронних органів, зазначає наступне: дійсно, він звертався до служби у справах дітей Первозванівської сільської ради, з тієї причини, що позивачка постійно чинить йому перешкоди у спілкуванні з сином, адресу свого фактичного проживання разом з їхньою дитиною не називала, не надавала телефонний номер мобільного телефону дитини, подала заяву до класного керівника школи де навчається їх син про заборону йому, як батьку, на те, щоб він забирав дитину із школи, тим самим постійно намагається усунути його від спілкування з його сином. У письмовій відповіді Первозванівської сільської ради зазначено, що вирішити способи участі батька у вихованні дитини не може у зв`язку із тим, що дитина і його мати не проживають за зареєстрованим місцем проживання, а також надано рекомендацію звернутись до служби у справах дітей за місцем проживання (перебування дитини). У зв`язку із тим, що позивач постійно міняла житло і категорично не бажала називати адресу проживання дитини (а також номер його телефону), чинить перешкоди у спілкуванні батька з сином, він звернувся до правоохоронних органів із заявою про те, що позивач чинить самоуправства. Щодо зняття дитини з реєстрації, вказує, що неодноразово пропонував позивачці зареєструвати дитину за місцем його проживання, так як їх син відвідує навчальний заклад, який знаходиться на відстані 150 метрів від його під`їзду, але позивач, категорично відмовлялась від його пропозиції, без будь-яких пояснень. Вказує, що як батько дитини також бажає, щоб його син проживав з ним, у зв`язку із чим, 12.06.2023 року, подав заяву у службу у справах дітей Кропивницької міської ради про надання йому висновку про доцільність визначення місця проживання дитини - [PERSON] , [INFO] , разом з батьком. 05.09.2023 року представник позивача подала до суду відповідь на відзив, зазначила, що вказані у відзиві на позовну заяву обставини не відповідають дійсності. Зазначила, що після розірвання шлюбу позивач та відповідач деякий час проживали разом в одній квартирі, однак в різних кімнатах але не являлися подружжям, не мали жодних взаємовідносин, крім виховання спільних дітей. Вказала, що після того як позивач разом сином 6 березня 2020 року остаточно припинила будь-яке спільне проживання з відповідачем та переїхала до батьків, сторони домовились, що оскільки жодних речей (крім особистих) позивач не взяла з квартири, в якій вони спільно проживали протягом подружнього життя та придбавали спільно майно, то в квартирі по [ADDRESS] буде проживати саме позивач з дітьми, а після досягнення старшою донькою 18 років вказана квартира буде переоформлена на доньку. Так, з березня 2020 року по жовтень 2020 року в квартирі проживала жінка, яка сплачувала 2000 грн на місяць. Кошти за березень - серпень 2020 року передавалися відповідачу, а за вересень - жовтень позивачу. Відповідач жодним чином не контролював стан вищевказаної квартири, і коли в жовтні позивач навідалась до квартири то побачила її в жахливому стані. З жовтня 2020 року позивач почала власними силами роботи поточний ремонт в квартирі по мірі того, як в неї були на це кошти. Жодної допомоги на ремонт квартири від відповідача отримано не було. Після початку війни з лютого по вересень 2022 року позивач надала прихисток переселенцям з [PERSON] , які оплачували комунальні платежі за квартиру, доходу від оренди квартири позивач не отримувала. Вказує, що відповідач зазначає, що [PERSON] звернулась до суду за стягненням аліментів на утримання сина, порушивши при цьому усні домовленості і зазначає що сплачує аліменти на утримання сина. Вказані обставини не відповідають дійсності, оскільки жодної матеріальної допомоги відповідач добровільно починаючи з березня 2020 року не надавав. Вперше аліменти надійшли на виконання судового наказу в квітні 2023 року. Також, відповідач постійно звертає увагу на те, що позивач чинить перешкоди відповідачу у спілкуванні з дитиною, однак не надає жодного доказу який би підтверджував дану обставину Так, відповідач почав звертатися із вимогами про спілкування з дитиною лише після того, як [PERSON] пред`явила до виконання судовий наказ про стягнення з нього аліментів на утримання сина та після того, як [PERSON] дізнався про прийняте судове рішення Ленінським районним судом м. Кіровограда про стягнення з нього аліментів на доньку [PERSON] до закінчення нею навчання. На сьогоднішній день в Кропивницькому апеляційному суді розглядається апеляційна скарга [PERSON] на вищевказане рішення суду першої інстанції, що свідчить про той факт що відповідач в добровільному порядку уникає утримання та матеріального забезпечення власних дітей. Зазначає, що [PERSON] працює в одному приміщенні на одному поверсі з позивачем та за бажання мав змогу поспілкуватись усно з приводу зустрічей з власним сином, однак цього ніколи не робив. Окрім того, починаючи з 2021 року син відповідача та позивача [PERSON] самостійно добирається зі школи додому, тобто відповідач мав змогу приходити до приміщення школи для спілкування з сином, однак цього також не робив, що свідчить про відсутність в нього на той час намірів спілкуватися з власним сином, а тому посилання на те, що позивач чинить перешкоди у спілкуванні батька з сином є безпідставними, не обґрунтованими та не підтвердженими жодними доказами. Крім того, [PERSON] вказує, що дитина після школи весь час сама знаходиться без нагляду матері. Вказані обставини не відповідають дійсності, оскільки протягом червня-серпня 2023 року в денний час син знаходився в таборах або на гуртках. В червні 2023 року в першій половині [PERSON] відвідував літній табір при школі, в якій він навчається, а в другій половині червня відвідував табір Клубу «Чайка», в якому він протягом начального року відвідує гурток настільного тенісу. Першу половину липня 2023 року позивач була у відпустці і син весь час проводив з нею, а в другій половині липня відвідував табір в Центрі психології та розвитку «Umbrella». В серпні 2023 року [PERSON] три рази на тиждень відвідував репетитора з української мови та математики та три рази на тиждень відвідує гурток з оздоровчого плавання. Таким чином, вільного часу який би спільний син сторін проводив без нагляду, не було. Протягом навчального року, після закінчення уроків в школі три рази на тиждень [PERSON] відвідує гурток з настільного тенісу, та три рази з оздоровчого плавання. Таким чином, посилання відповідача на те, що дитина знаходиться без нагляду матері безпідставними та необґрунтованими. Зазначає, що 31 липня 2023 року проведено психологічне обстеження дитини про встановлення емоційного контакту з батьком, в результаті чого складено відповідний висновок № 14. Відповідно до вказаного висновку, для встановлення емоційної прихильності до одного з батьків використовувались різні методики. В результаті проведених бесід та діагностик встановлено: « [PERSON] на запитання з ким ти хочеш жити відповідав одне і те саме - з мамою і сестрою. [PERSON] відчуває образу, відчай та негативізм до батька та витісняє його зі свого життя, для [PERSON] авторитетом є мама. Отже, дослідивши психологічний стан дитини та провівши ряд проективних методик, неодноразових бесід з дитиною та його сім`єю можна зробити висновок що [PERSON] бажає проживати з мамою, емоційно прихильний до мами». Крім того, у випадку проживання [PERSON] разом з батьком, останній у випадку хвороби сина не знає навіть як лікувати дитину, оскільки як вбачається з довідки від 24.07.2023 року, виданої КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги», за останні три роки нагляду за дитиною до лікаря зверталась тільки мама [PERSON] . Таким чином, вважає, що позивачем надано достатньо доказів на підтвердження своїх вимог про визначення місця проживання дитини з матір`ю, а надані в свою чергу докази відповідачем не відповідають обставинам справи, є надуманими та такими, що не підтверджують можливості батька одноособово доглядати за сином. Представник відповідача 20.09.2023 звернувся до суду із зустрічним позовом до [PERSON] , третя особа: Управління з питань захисту прав дітей Кропивницької міської ради про визначення місця проживання дитини з батьком. 19.10.2023 року до суду надійшов висновок органу опіки та піклування від 26.09.2023 року № 6247/19 та рішення Виконавчого комітету Кропивницької міської ради «Про затвердження висновку» від 10.10.2023 року № 875. Ухвалою судді Кіровського районного суду м. Кіровограда від 07.02.2024 року відмовлено в прийнятті зустрічної позовної заяви за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Управління з питань захисту прав дітей Кропивницької міської ради про визначення місця проживання дитини з батьком. Згідно ухвали суду від 07.02.2024 року закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду по суті в судовому засіданні. Ухвалою Кіровського районного суду м. Кіровограда від 12.03.2024 року відмовлено у задоволенні клопотання представника [PERSON] - адвоката Багіряна Е.Б. про повернення до стадії підготовчого провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Управління з питань захисту прав дітей Кропивницької міської ради про визначення місця проживання дитини з матір`ю. 12.03.2024 року ухвалою Кіровського районного суду м. Кіровограда клопотання [PERSON] про призначення судової психологічної експертизи дитячо-батьківських відносин у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Управління з питань захисту прав дітей Кропивницької міської ради про визначення місця проживання дитини з матір`ю - залишено без розгляду. Ухвалою Кіровського районного суду м. Кіровограда від 23.04.2024 року клопотання представника позивача - адвоката Осіпової Ю.Ю. задоволено. Вирішено з`ясувати думку дитини [PERSON] , [INFO] щодо визначення його місця проживання з одним із батьків, в судовому засіданні в присутності психолога. Залучено до участі у судовому засіданні, під час з`ясування думки дитини, психолога Кропивницького міського центру соціальних служб, який повинен надати в судовому засіданні підтверджуючі документи на право займатися діяльністю за фахом у сфері психології. Позивач та її представник [PERSON] в судовому засіданні підтримали заявлені позовні вимоги, посилаючись на обставини викладенні в позовній заяві та відповіді на відзив, просили задовольнити в повному обсязі. Просили визначити місце проживання дитини саме з матір`ю [PERSON] . Відповідач та його представники [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнали та просили відмовити в їх задоволенні, посилаючись на обставини викладені у відзиві на позовну заяву. Представник третьої особи в судовому засіданні підтримала висновок, наданий комісією з питань захисту прав дитини про доцільність визначити місце проживання малолітньої дитини [PERSON] , з матір`ю [PERSON] . Зазначила, що [PERSON] до Управління з питань захисту прав дітей Кропивницької міської ради із заявами про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною не звертався. В судовому засіданні 23.04.2024 року свідок [PERSON] повідомила, що є сестрою [PERSON] . Вказала, що на її думку, дитині краще буде виховуватися та проживати разом з матір`ю, оскільки вона не згодна з методами виховання батька. Свідок зазначила, що батько під час їх спільного проживання застосовував відносно неї та брата фізичні покарання, здійснював психологічний тиск, примушував їх робити те, що вони не хотіли. Зазначила, що після того як мати і брат переїхали до батьків позивача, вона залишилася проживати разом з батьком за адресою [ADDRESS] , але вже в червні 2020 року вона переїхала проживати до матері оскільки батько застосував до неї моральне та фізичне насилля. Вказала, що батько ніякої матеріальної допомоги не надавав. Наразі, братом займається тільки мати, матеріально забезпечує її, водить до школи, на додаткові заняття, секції, гуртки. В будинку де наразі вони проживають затишно, у дитини є власна кімната. Зазначила, що ніколи мати не забороняла батьку спілкуватися з дитиною або чинила якісь перешкоди. В судовому засіданні заслухано думку дитини [PERSON] , за участю залученого ухвалою суду психолога Кропивницького міського центру соціальних служб, який пояснив, що бажає проживати разом з матір`ю, оскільки вона допомагає у всьому, не ображає. Вказав, що з мамою проживає вже 4 роки. До школи, на гуртки по плаванню та тенісу його водять та забирають тільки мама або сестра. Батько хотів спілкуватися з ним, але він не захотів, мати ніколи не забороняла спілкуватися з батьком. Батько зазвичай телефонував по п`ятницям та пропонував поїхати до нього, але він ніколи не бажав цього. Спілкуватися з бабусею він не бажає оскільки йому не подобаються її запитання та відношення до нього. З батьком він їздив відпочивати 2 рази, але без мами. Під час спільного проживання батько застосовував постійно фізичне насилля, водив на ті секції які йому не подобалися, заставляв їсти їжу, яку він їсти не може. Коли проживали разом з батьком про нього насправді піклувались тільки мати і сестра. Суд, заслухавши пояснення позивача, представника позивача, відповідача, представників відповідача, представника органу опіки та піклування, покази свідка, думку неповнолітнього [PERSON] , дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного. Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, який рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда від 15.08.2018 року розірвано. Від шлюбу мають сина - [PERSON] , [INFO] . 8 грудня 2022 року Кіровоградським районним судом Кіровоградської області видано судовий наказ про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON] у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 21.11.2022 року та до досягнення [PERSON] повноліття, тобто до [INFO] . Згідно довідки про заробітну плату за 2022 рік, позивач працює головним спеціалістом в Управлінні містобудування та архітектури Кропивницької міської ради з 18 березня 2008 року та має дохід. Відповідно до характеристики № 23-634 від 18.04.2023, виданої на [PERSON] , остання за час роботи зарекомендувала себе кваліфікованим та дисциплінованим спеціалістом. До виконання службових обов`язків ставиться відповідально. По характеру має веселу вдачу, оптимістичні погляди на життя, доброзичлива, легко спілкується з колегами по роботі та замовниками. Тактовна, комунікабельна, товариська. Постійно вдосконалює свій професійний рівень, користується повагою серед колег. Згідно довідки № 103 від 13.02.2023, виданої [PERSON] , її син [PERSON] , [INFO] навчається в комунальному закладі «Ліцей «Науковий» Міської ради міста Кропивницького». За період навчання батько учня, [PERSON] , не відвідував батьківських зборів, не звертався до класного керівника чи адміністрації закладу з метою з`ясування успіхів сина у навчанні та його поведінки. Відповідно до довідки № 243 від 20.04.2023 виданої старостою Бережинського старостинського округу Первозванівської сільської ради, [PERSON] , [INFO] - зареєстрована, але не проживає за адресою: [ADDRESS] , а також її син [PERSON] , [INFO] не проживає за вище вказаною адресою. У відповідності до характеристики з місця проживання від 21.04.2023, яка надана сусідами на [PERSON] , [INFO] , що проживає за адресою: [ADDRESS] , [PERSON] разом з неповнолітнім сином [PERSON] проживає за вказаною адресою з 2022 року. За період проживання зарекомендувала себе з хорошого боку, ніяких негативних ситуацій помічено не було. Завжди проводить час із сином, виховує та доглядає з дотриманням всіх морально-етичних принципів. З сусідами привітна, ввічлива. У зловживанні спиртними напоями непомічена, завжди має охайний зовнішній вигляд. Згідно до акту № 641 оцінки потреб сім`ї/особи від 26.04.2023 року встановлено, що помешкання, в якому проживають [PERSON] разом із сином безпечне для дитини, пристосоване для потреб дітей, в ньому облаштоване місце для навчальних занять, є окреме ліжко для дитини, в помешканні дотримуються санітарно-гігієнічні норми, територія навколо помешкання безпечна для дитини. Проведено оцінювання самопочуття дитини, його зовнішній вигляд, в результаті чого встановлено, що дитина добре себе почувається та має задовільний зовнішній вигляд, його харчування відповідає віковій категорії, дитина урівноважена та спокійна, агресію не виявляє, дитина любить та поважає маму, конфліктів з однолітками не має. Згідно до довідки № 425 від 04.07.2023 року виданої [PERSON] комунальним закладом «Ліцей «Науковий» Міської ради міста Кропивницького» [PERSON] за період навчання регулярно відвідував заняття у школі. Дитина завжди охайна, доглянута. Батько, [PERSON] , після розлучення з [PERSON] батьківські збори не відвідував, успішністю у класного керівника цікавився періодично. З сином спілкувався у міру своїх можливостей. Дитину до школи у 1-му класі, до розлучення, приводив батько, у 2-му і 3-му класах приводили і забирали мати або сестра. У 4-му класі [PERSON] добирався самостійно. Відповідно до характеристики № 512 від 27.07.2023 року наданої старостою Бережинського старостинського округу Первозванівської сільської ради, [PERSON] за час проживання в селі за адресою: [ADDRESS] зарекомендувала себе з позитивної сторони. Спиртними напоями не зловживала. До адміністративної відповідальності не притягувалася. За характером врівноважена, розсудлива, має авторитет серед свої друзів, сусідів. Виховує неповнолітню дитину. Скарг від жителів села та сусідів до Бережинського старостинського округу Первозванівської сільської ради на [PERSON] не надходило. Згідно до висновку психолога (Психологічне обстеження дитини про встановлення емоційного контакту до одного з батьків) від 31.07.2023 року № 14, дитина [PERSON] в контакт вступає легко та невимушено, життєрадісний, має бадьорий настрій, емоційно вразливий. Інтелектуальний, фізичний та мовленнєвий розвиток відповідає віковій нормі. Емоційно-вольова сфера дитини сформована, увага стійка. Має достатній і середній рівень шкільних знань, виконує арифметичні дії, читає, переказує, пише. Врівноважений, впевнений у своїх силах, в своїх відповідях, волевиявленнях та бажаннях. Поведінка адекватна. Під час бесід та діагностик, [PERSON] , на запитання з ким ти хочеш жити, відповідав одне і те ж саме - з мамою і сестрою. [PERSON] відчуває образу, відчай та негативізм до батька, та витісняє його із свого життя. Для [PERSON] авторитетом є мама, він бажає проживати з мамою, емоційно прихильний до мами. Відповідно до довідки від 24.07.2023, виданої сімейним лікарем за останні три роки нагляду за дитиною до неї зверталася тільки мати [PERSON] . Згідно до висновку органу опіки та піклування від 26.09.2023 року № 6247/19 та рішення Виконавчого комітету Кропивницької міської ради «Про затвердження висновку» від 10.10.2023 року № 875 вирішено за доцільне визначити місце проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , з матір`ю [PERSON] . Статтею 8 Конституції України закріплено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права, а норми Конституції України є нормами прямої дії. Відповідно до ч. 3 ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно ч. 7 ст. 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Пунктами 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. За правилами ст. 9 Конвенції про права дитини держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно із ч. 1, ч. 2 ст. 171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Враховуючи міжнародні та національні правові норми, якими визначено, що до прав дитини належить, зокрема, право на врахування її думки щодо питань, які стосуються її життя, зокрема, відповідно до положень ст. 12 ч. I Конвенції ООН від 20 листопада 1989 р. «Про права дитини» (ратифікована Україною 27 лютого 1991 р.), держави-учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що стосуються дитини, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю. Враховуючи вищезазначене, а також те, що дитина у віці десяти років може висловити свою думку та сформулювати погляди, судом було прийнято рішення про необхідність вислухати думку дитини. Статтею 141 СК України встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1-3 ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Згідно ч. 1, 2 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. За ч.1, 2 статті 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Тлумачення ч. 1 ст. 161 СК України свідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку. При визначенні місця проживання дитини першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини в силу вимог ст. 3 Конвенції про права дитини. Враховуючи вимоги ст. 51 Конституції України, ст. 3, 9, 18 Конвенції про права дитини, ст. 7 СК України, а також положення прецедентної практики Європейського суду з прав людини, при вирішенні справи, зокрема, про визначення місця проживання дитини встановлення обставин, які, на думку суду, забезпечують найкращі інтереси дитини та зазначення указаних обставин у відповідному рішенні є обов`язком суду. Відповідно до ч. 4 та ч. 5 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Висновок, який наданий суду першої інстанції відповідає вимогам, які повинна здійснювати зазначена установа. Дитина є найбільш вразливою стороною в ході будь-яких сімейних конфліктів, оскільки на її долю випадає найбільше страждань та втрат. Судовий розгляд сімейних спорів, у яких зачіпаються інтереси дитини, є особливо складним, оскільки в його процесі вирішуються не просто спірні питання між батьками та іншими особами, а визначається доля дитини, а тому результат судового розгляду повинен бути спрямований на захист найкращих інтересів дитини. З аналізу норм сімейного законодавства вбачається, що у тому разі, коли батьки дитини спільно не проживають, право визначати місце проживання дитини залишається за кожним з батьків. Питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватись не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все, з урахуванням прав та законних інтересів дитини - її права на належне батьківське виховання, яке повною мірою може бути забезпечене тільки обома батьками; права на безперешкодне спілкування з кожним з батьків, здійснення обома батьками якого є запорукою нормального психічного розвитку дитини. Згідно ст.ст. 8, 11, 15 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Європейський суд з прав людини неодноразово аналізував позитивні зобов`язання держави щодо забезпечення вказаних інтересів в аспекті дотримання статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та вказував, що при визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови. По-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків з сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або неблагонадійною. По-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним («NeulingerandShuruk v. Switzerland» від 8 січня 2009 року, заява № 41615/07, «Mamchur v. Ukraine» від 16 липня 2015 року, заява № 10383/09,«М. С. проти України», заява № 2091/13). Аналіз наведених норм права, зокрема й практики Європейського суду з прав людини, дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. Законодавство України не містить норм, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною. У постанові Верховного Суду України від 14 грудня 2016 року у справі № 6-2445цс16, у якій розглядалося питання визначення місця проживання малолітньої дитини, зазначено, що у принципі 6 Декларації прав дитини проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю. Подібні висновки про обов`язковість судів брати до уваги принцип 6 Декларації прав дитини про те, що малолітня дитина не повинна бути розлучена зі своєю матір`ю, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, містяться й у постанові Верховного Суду України від 12 липня 2017 року у справі № 6-564цс17. Таким чином, у зазначених постановах Верховний Суд України зробив висновок про те, що до правовідносин, що виникають з визначення місця проживання дитини, суди повинні обов`язково застосовувати норми принципу 6 Декларації прав дитини про недопустимість розлучення дитини з матір`ю, крім випадків, коли є виняткові обставини. Під забороною розлучення дитини зі своєю матір`ю в контексті Декларації прав дитини слід розуміти не обов`язковість спільного проживання матері та дитини, а право на їх спілкування, турботу з боку матері та забезпечення з боку обох батьків, у тому числі й матері, прав та інтересів дитини, передбачених цією Декларацією та Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року. Однак Декларація прав дитини від 20 листопада 1959 року не є міжнародним договором у розумінні Віденської конвенції про право міжнародних договорів від 23 травня 1969 року та Закону № 1906-IV, а також не містить положень щодо набрання нею чинності. У зв`язку із цим Декларація прав дитини не потребує надання згоди на її обов`язковість Верховною Радою України і не є частиною національного законодавства України. Крім того у вищевказаних справах ЄСПЛ не визначав обов`язкового врахування судами принципу 6 Декларації прав дитини. Тому при визначенні місця проживання дитини першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини в силу вимог статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року. У зв`язку з цим, відсутність виняткових обставин щодо необхідності розлучення малолітньої дитини з її матір`ю не можна тлумачити як наявність у матері переваги перед батьком при вирішенні питання щодо визначення місця проживання дитини, приймаючи до уваги рівність прав обох батьків щодо дитини. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Батько дитини, у разі визначення місця проживання останнього з матір`ю, не обмежений у своєму праві на спілкування з дитиною, турботу відносно нього та участі у його вихованні й може реалізувати свої права шляхом домовленості з матір`ю дитини щодо встановлення часу спілкування або за рішенням органу опіки і піклування, або за рішенням суду. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Приймаючи рішення в інтересах дитини суд має враховувати право дитини мати і зберігати стосунки з обома батьками. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства. При визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним. Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати інтереси батьків. Рівність прав батьків стосовно дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й першорядно повинні бути визначені й враховані інтереси дитини з урахуванням об`єктивних обставин спору. При визначенні місця проживання дитини судам потрібно крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору. Отже, під час розгляду справ щодо визначення місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах (зокрема, постанова Верховного Суду від 14 вересня 2022 року у справі № 466/1017/20). У постанові Верховного Суду від 14 лютого 2019 року у справі № 377/128/18 вказано, що тлумачення частини першої статті 161 СК України свідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку. Вирішуючи питання про визначення місце проживання дитини, суди мають враховувати об`єктивні та наявні у справі докази, зокрема обстеження умов проживання, характеристики психоемоційного стану дитини, поведінки батьків щодо дитини та висновку органу опіки та піклування. При вирішенні спорів про визначення місця проживання дитини суди враховують спроможність кожного з батьків піклуватися про дитину особисто; стосунки між дитиною і батьками в минулому; бажання батьків бути опікунами; збереження стабільності в оточенні дитини, йдеться про місце проживання, школу, друзів; бажання дитини; безпекові питання. Органам державної влади слід враховувати чи страждатиме дитина через відсутність піклування, через неповноцінне виховання та відсутність емоційної підтримки одного з батьків. Під час вирішення питання щодо можливості встановлення спільної фізичної опіки мають враховуватися: бажання кожного з батьків, щоб дитина проживала разом з ним, згода на участь у її вихованні та піклуванні; наявність у обох батьків сталих відносин з дитиною та бажання останньої спілкуватися з обома батьками; відсутність обставин, зазначених у частині другій статті 161 СК України, а також інших обставин, що можуть становити загрозу інтересам дитини; наявність у кожного з батьків часу та можливості, що дозволяє належним чином опікуватися дитиною; місце проживання кожного з батьків, що знаходиться не далеко від звичайного місця проживання дитини (сформованих місць життєвих інтересів дитини) тощо. Таким чином, обставини, встановлені у результаті детальної та поглибленої оцінки конкретної сімейної ситуації та фактори фактичного, емоційного, психологічного, матеріального та медичного характеру приводять правила щодо визначення місця проживання малолітньої дитини судом в дію. Система правосуддя прислухається до дітей, серйозно ставиться до їх думок і має гарантувати захист прав дитини. Дитина, яка внутрішнім законодавством визнається такою, що має достатній рівень розуміння, під час розгляду судовим органом справи, що стосується її, наділяється правами: отримувати всю відповідну інформацію; отримувати консультацію та мати можливість висловлювати свої думки; клопотати про призначення спеціального представника під час розгляду судовим органом справ, бути поінформованою про можливі наслідки реалізації своїх думок та про можливі наслідки будь-якого рішення (статті 3, 4 Європейської конвенції про здійснення прав дітей 1996 року). Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Разом з тим, згода дитини на проживання з одним з батьків не повинна бути абсолютною для суду, якщо така згода не буде відповідати та сприяти захисту прав та інтересів дитини (стаття 12 Конвенції про права дитини, стаття 171 СК України, стаття 14 Закону України «Про охорону дитинства»). 10.05.2024 року допитаний в судовому засіданні неповнолітній [PERSON] , [INFO] , за участі психолога, факти, викладені у позовній заяві підтвердив, висловив своє бажання проживати із матір`ю. Суб`єктивне право дитини бути почутою є важливою цінністю та одним із головних принципів Конвенції про права дитини. Слід також брати до уваги, що мати, батько, баба, дід, інші особи, з якими проживають неповнолітні брати та сестри, зобов`язані сприяти їхньому спілкуванню (частина третя статті 259 СК України). З урахуванням вищезазначеного, при вирішенні спору між розлученими батьками про визначення місця проживання дитини суд з урахуванням обставин справи має право розглянути питання щодо визначення місця проживання дитини з одним із батьків із забезпеченням контакту дитини з іншим з батьків. Оцінивши докази, зібрані у справі, суд вважає, що саме мати не є байдужою до долі та виховання свого сина, цікавиться його життям, піклується про його здоров`я та виховання. Твердження [PERSON] про те, що [PERSON] не дає йому можливості спілкуватися з сином, суд не приймає до уваги, оскільки це не може бути підставою для відмови у задоволенні позову, в разі вчинення перешкод у спілкуванні з дитиною батько має право звернутися до органу опіки та піклування або до суду з вимогою про усунення даних перешкод у спілкуванні з сином. Доказів про звернення для усунення перешкод у спілкуванні з сином до компетентних органів суду не надано. Суд вважає, що відповідачем не надано достатніх доказів на підтвердження того, що проживання сина разом з матір`ю не відповідає інтересам дитини, які є вирішальними при розгляді даного спору. Таким чином, суд, враховуючи інтереси дитини, факт що батьки дитини проживають окремо, а син з березня 2020 року проживає разом із матір`ю, навчається у школі № 18 КЗ «Ліцей «Науковий», перейшов до 5 класу, виявив бажання проживати з матір`ю, ставлення сторін до виконання своїх батьківських обов`язків, вік дитини, стан дитини та особливості фізичного розвитку, що мати більш обізнана в цьому, та більше на це звертає увагу, відсутність даних про незадовільний стан здоров`я матері, створення належних умов для проживання дитини за місцем проживання матері, оцінивши всі обставини, які у даному конкретному випадку мають істотне значення для визначення місця проживання дитини, подані докази в їх сукупності, висновок органу опіки та піклування, беручи до уваги всі можливості батьків забезпечити належні умови для виховання та розвитку дитини, а також відсутність виключних обставин, які б унеможливлювали проживання дитини з матір`ю, приходить до висновку про обґрунтованість позову про визначення місця проживання дитини із матір`ю. Суд зауважує, що визначення місця проживання дитини з матір`ю, не впливатиме на їх взаємовідносини з батьком, оскільки визначення місця проживання дитини з одним із батьків, не позбавляє іншого батьківських прав та не звільняє його від виконання своїх батьківських обов`язків. Батько дитини, який безсумнівно відіграє важливу роль у житті та розвитку дитини, має право та обов`язок піклуватися про здоров`я дитини, стан її розвитку, незалежно від того з ким дитина буде проживати. Суд, відповідно до ст.ст.160, 161 СК України приходить до висновку, що в інтересах дитини [PERSON] , [INFO] , слід визначити з матір`ю [PERSON] , але відмовити у визначенні місця проживання за конкретно визначеною адресою, оскільки вона може змінюватися, в залежності від життєвих обставин. На підставі ст.ст. 161,171 СК України,

Outcome: partial