Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-15 00:00:00

Прокурор, в інтересах Харківської міської ради 08.01.2024 звернувся до суду з позовом про відшкодування шкоди, пов`язаної з лікуванням потерпілого, спричиненої злочином в розмірі 20364,01 грн.\~ та судових витрат. В обґрунтування позовних вимог прокурор посилається на те, вироком Київського районного суду м. Харкова від 07.08.2023 по справі №953/2794/23 [PERSON] визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України та призначено покарання у виді 5 років позбавлення волі. Судом встановлено, що 20.02.2023 близько 16.50 годині [PERSON] знаходився за місцем проживання [PERSON] , в квартирі [ADDRESS] , де на грунті ревнощів та раптово виниклих неприязних відносин з [PERSON] , між ними стався словесний конфлікт, в ході якого [PERSON] , діючи умисно, з мотиву раптово виниклих неприязних відносин, бажаючи спричинити тяжке тіслесне ушкодження потерпілому, схопив зі стола кухонний ніж, який утримував в правій руці, наніс один удар в область тулубу потерпілому [PERSON] , спричинивши йому проникаюче колото-різане поранення передньої черевної стінки з пораненням IV сегменту печінки, внутрішньочеревну кровотечу, яке, відноситься до тяжких тілесних ушкоджень, за критерієм небезпеки для життя відповідно до п. 2.1.1 «а», п. 2.1.2 «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом МОЗ України Х°6 від 17.01.1995.) Винуватість [PERSON] у фактично скоєному злочині, повністю доводиться дослідженими під час судового розгляду доказами, а саме: показаннями потерпілого та свідків, сукупністю досліджених документів, речовими доказами та висновками експерта, які є належними, допустимими, достовірними та в сукупності достатніми доказами для прийняття процесуального рішення у кримінальному провадженні. Вирок суду стосовно [PERSON] набрав законної сили згідно з ухвалою Харківського апеляційного суду від 19.09.2023. Внаслідок отриманих тілесних ушкоджень потерпілий [PERSON] перебував на стаціонарному лікуванні у відділенні політравми комунального некомерційного підприємства «Міська клінічна лікарня швидкої та невідкладної допомоги ім. проф. О.І. Мещанінова» Харківської міської ради з 20.02.2023 по 28.02.2023 та з 01.03.2023 по 03.03.2023, тобто 11 ліжко-днів. На його лікування закладом охорони здоров`я витрачено кошти в сумі 20364, 01 грн., що підтверджується листом комунального некомерційного підприємства «Міська клінічна лікарня швидкої та невідкладної допомоги ім. проф. О.І. Мещанінова» №01-30/964 від 28.04.2023. Вирок у справі винесений Київським районним судом м. Харкова 07.08.2023, однак позови про стягнення витрат на лікування потерпілого лікарнями до суду ні під час розгляду матеріалів кримінального провадження, ні після набуття вироком чинності, не заявлялися. Так, підставами для звернення до суду прокурора із зазначеним позовом є спричинення комунальному закладу охорони здоров`я збитків кримінальним правопорушенням - злочином. Оскільки КНП «Міська клінічна лікарня швидкої та невідкладної допомоги ім. проф. О.І. Мещанінова» Харківської міської ради є комунальним закладом охорони здоров`я, фінансується із місцевого бюджету та у зв`язку з перебуванням потерпілого на стаціонарному лікуванні з вини [PERSON] , на лікування [PERSON] витрачені кошти місцевого бюджету, тому кошти необхідно стягнути на користь Харківської міської ради. Обґрунтовуючи підстави представництва інтересів держави прокурором у даній справі варто звернути увагу суду на наступне. Згідно зі ст. 18 Закону України «Основ законодавства про охорону здоров`я» фінансове забезпечення охорони здоров`я може здійснюватися за рахунок коштів Державного бюджету України та місцевих бюджетів, коштів юридичних та фізичних осіб, а також з інших джерел, не заборонених законом. Кошти Державного\~бюджету України\~та місцевих\~бюджетів,\~призначені на\~охорону здоров`я,\~використовуються,\~зокрема,\~для забезпечення\~медичної та\~реабілітаційної допомоги\~населенню,\~фінансування державних\~цільових і\~місцевих програм\~охорони здоров`я\~та фундаментальних\~наукових досліджень\~у цій\~сфері. Таким чином, Харківська міська рада є органом, уповноваженим на здійснення відповідних функцій у спірних правовідносинах як уповноважений орган місцевого самоврядування є розпорядником коштів місцевого бюджету. Матеріальною і фінансовою основою місцевого самоврядування є рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, земля, природні ресурси, що є у комунальній власності територіальних громад сіл, селищ, міст, районів у містах, а також об`єкти їхньої спільної власності, що перебувають в управлінні районних і обласних рад. Таким чином, Харківська міська рада є органом, уповноваженим на здійснення відповідних функцій у спірних правовідносинах як уповноважений орган місцевого самоврядування є розпорядником коштів місцевого бюджету. Засновником, власником та органом управління майном КНП «Міська клінічна лікарня швидкої та невідкладної допомоги ім. проф. О.І. Мещанінова» Харківської міської ради є Харківська міська рада, а тому кошти на відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого від злочину повинні бути зараховані на відповідний рахунок місцевого бюджету. Харківська міська рада також не здійснює захист інтересів територіальної громади, оскільки до цього часу позов про стягнення витрат на стаціонарне лікування потерпілого від кримінального правопорушення до суду не пред`явлений та відповідні кошти витрачені з місцевого бюджету не відшкодовані. Вказане свідчить про нездійснення Харківською міською радою захисту інтересів держави та територіальної громади, що є виключним випадком представництва інтересів держави прокурором у суді. Прокурор в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив задовольнити. Відповідач повторно в судове засідання не з`явився, повідомлявся про дату, час та місце судового засідання належним чином, відзив на адресу суду не подав, за таких обставин суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність належним чином повідомленого відповідача, зважаючи на строки розгляду справи. Треті особи в судове засідання не прибули, причини неявки не повідомили, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. 08.01.2024 вказана позовна заява надійшла до суду, та розподілена в провадження судді Київського районного суду м.Харкова Губської Я.В. 17.01.2024 ухвалою судді Київського районного суду м.Харкова відкрито спрощене позовне провадження у вказаній справі, залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет позову [PERSON] . Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні ним правовідносини. Вироком Київського районного суду м. Харкова від 07.08.2023 по справі №953/2794/23 [PERSON] визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України та призначено покарання у виді 5 років позбавлення волі. Судом встановлено, що 20.02.2023 близько 16.50 годині [PERSON] знаходився за місцем проживання [PERSON] , в квартирі [ADDRESS] , де на грунті ревнощів та раптово виниклих неприязних відносин з [PERSON] , між ними стався словесний конфлікт, в ході якого [PERSON] , діючи умисно, з мотиву раптово виниклих неприязних відносин, бажаючи спричинити тяжке тіслесне ушкодження потерпілому, схопив зі стола кухонний ніж, який утримував в правій руці, наніс один удар в область тулубу потерпілому [PERSON] , спричинивши йому проникаюче колото-різане поранення передньої черевної стінки з пораненням IV сегменту печінки, внутрішньочеревну кровотечу, яке, відноситься до тяжких тілесних ушкоджень, за критерієм небезпеки для життя відповідно до п. 2.1.1 «а», п. 2.1.2 «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом МОЗ України Х°6 від 17.01.1995.) Винуватість [PERSON] у фактично скоєному злочині, повністю доводиться дослідженими під час судового розгляду доказами, а саме: показаннями потерпілого та свідків, сукупністю досліджених документів, речовими доказами та висновками експерта, які є належними, допустимими, достовірними та в сукупності достатніми доказами для прийняття процесуального рішення у кримінальному провадженні. Вирок суду стосовно [PERSON] набрав законної сили згідно з ухвалою Харківського апеляційного суду від 19.09.2023. Внаслідок отриманих тілесних ушкоджень потерпілий [PERSON] перебував на стаціонарному лікуванні у відділенні політравми комунального некомерційного підприємства «Міська клінічна лікарня швидкої та невідкладної допомоги ім. проф. О.І. Мещанінова» Харківської міської ради з 20.02.2023 по 28.02.2023 та з 01.03.2023 по 03.03.2023, тобто 11 ліжко-днів. На його лікування закладом охорони здоров`я витрачено кошти в сумі 20364, 01 грн., що підтверджується листом комунального некомерційного підприємства «Міська клінічна лікарня швидкої та невідкладної допомоги ім. проф. О.І. Мещанінова» №01-30/964 від 28.04.2023. Відповідно до ч. 3 ст. 56 ЦПК України, у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами. Частиною 4 статті 56 ЦПК України передбачено, що прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Згідно ч. 5 ст. 56 ЦПК України, у разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі прокурор набуває статусу позивача. Пунктом 3 ч. 1 ст. 131-1 Конституції України визначено, що в Україні діє прокуратура, яка здійснює, зокрема, представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом. Згідно з ч. З ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті, крім випадку, визначеного абзацом четвертим цієї частини. Відповідно до ч. 4 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Засновником, власником та органом управління майном КНП «Міська клінічна лікарня швидкої та невідкладної допомоги ім. проф. О.І. Мещанінова» Харківської міської ради є Харківська міська рада, а тому кошти на відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого від злочину повинні бути зараховані на відповідний рахунок місцевого бюджету. Харківська міська рада також не здійснює захист інтересів територіальної громади, оскільки до цього часу позов про стягнення витрат на стаціонарне лікування потерпілого від кримінального правопорушення до суду не пред`явлений та відповідні кошти витрачені до місцевого бюджету не відшкодовані. Вказане свідчить про нездійснення Харківською міською радою захисту інтересів держави та територіальної громади, що є виключним випадком представництва інтересів держави прокурором у суді. \~ Відповідно до статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі, а згідно зі статтею 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Статтею 22 ЦК України передбачено, що особа, якій завдано збитків в результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Статтею 12 ЦПК України визначено, що одним із принципів цивільного судочинства є змагальність сторін. Та відповідно до ч.3, 4 ст. 12 та ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу для своїх вимог; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до вимог ст. 1206 ЦК України особа, яка вчинила злочин, зобов`язана відшкодувати витрати закладові охорони здоров`я на лікування потерпілого від цього злочину. Частиною 3 \~ \~ \~ \~ст.1206 ЦК України зазначено, що якщо лікування проводилося закладом охорони здоров`я, що є у державній власності, у власності Автономної Республіки Крим або територіальної громади, кошти на відшкодування витрат на лікування зараховуються до відповідного бюджету. Відповідно до п.З Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 07.07.1995 «Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину, та судових витрат» сума коштів, що підлягає відшкодуванню, визначається закладом охорони здоров`я, в якому перебував на лікуванні потерпілий, з урахуванням кількості ліжко-днів, проведених ним у стаціонарі, та щоденної вартості його лікування. Термін і обґрунтованість перебування потерпілого від злочину на стаціонарному лікуванні визначається на підставі даних лікувального закладу, де він перебував на лікуванні. До справи має бути приєднана довідка-розрахунок бухгалтерії цього закладу із записом про загальну суму фактичних витрат на лікування потерпілого. Витрачені на стаціонарне лікування кошти підлягають відшкодуванню у повному обсязі і зараховуються до відповідного державного бюджету залежно від джерел фінансування закладу охорони здоров`я або на рахунок юридичної особи, якій належить останній. Відповідно до абз. 2 п. 2 Порядку обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнення з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання, затвердженого Постановою Кабінету міністрів України №545 від 16.07.1993 визначення суми витрат на лікування потерпілого за один ліжко-день провадиться, виходячи з фактичної кількості ліжко-днів і загальної суми фактичних витрат за місяць (в якому проводилось лікування) на утримання лікувального закладу, за винятком витрат на капітальні вкладення, капітальний ремонт і придбання інвентаря та обладнання. Відповідно до п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 07.07.1995 «Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину, та судових витрат» суддя чи суд при відданні обвинуваченого до суду зобов`язані перевірити, чи заявлено позов про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину, чи є в матеріалах справи документи лікувального закладу про причину і термін перебування потерпілого на стаціонарному лікуванні.Позов про стягнення таких витрат може бути пред`явлений закладом охорони здоров`я, органом Державного казначейства України або прокурором. Відповідно до частини другої статті 22 ЦК України збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Згідно зі статтею 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала; особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоду завдано не з її вини. Таким чином, законодавцем встановлена презумпція вини заподіювача шкоди та саме він повинен довести, що шкоди завдано не з його вини. Суд вважає обґрунтованими доводи прокурора, що КНП «Міська клінічна лікарня швидкої та невідкладної допомоги ім. проф. О.І. Мещанінова» Харківської міської ради є комунальним закладом охорони здоров`я, фінансується із місцевого бюджету та у зв`язку з перебуванням потерпілого на стаціонарному лікуванні з вини [PERSON] , на лікування [PERSON] витрачені кошти місцевого бюджету, тому кошти необхідно стягнути на користь Харківської міської ради. Відповідно до частин першої-другої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. За змістом частини першої статті 95 ЦПК України письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Відповідно до ч. ч. 1, 5, 6, 7 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. У частинах першій-третій статті 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Враховуючи вищевикладене, аналізуючи надані докази та даючи їм правову оцінку, враховуючи встановлені судом і наведені вище обставини, підтвердженими доказами, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є законними, обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved