Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-14 00:00:00

Представник позивача [PERSON] звернувся до суду з позовом в інтересах [PERSON] до [PERSON] , третя особа орган опіки та піклування Лівобережної адміністрації Дніпровської міської ради про визначення місця проживання малолітньої дитини. В обґрунтування позову вказує, що 16 січня 2015 року між сторонами було укладено шлюб, який було зареєстровано в Індустріальному відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції, про що складено відповідний автовий запис № 14. Від шлюбу сторони мають неповнолітню дочку [PERSON] , [INFO] . 4 вересня 2023 року Індустріальним районним судом м. Дніпропетровська було ухвалено рішення у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , яким шлюб між сторонами розірвано. 12 квітня 2023 року Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська було ухвалено рішення в цивільній справі за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів, яким стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дитини [PERSON] , [INFO] . До повномасштабного вторгнення російської федерації в Україну позивач разом з донькою проживали за зареєстрованою адресою [ADDRESS] . В березні 2022 року у зв`язку з військовою агресією російської фередації проти України позивач разом з донькою виїхали до Німеччини де зараз і проживають. На теперішній час відповідач аліменти згідно рішення суду не сплачує. Дитина постійно проживає разом з матір`ю, відповідач натомість немає постійного міця зайняття, не має постійного доходу. Ухвалою суду від 4 грудня 2023 року у справі відкрито провадження в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 01.04.2024 року підготовче провадження закрито та справу призначено до судового розгляду. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позов підтримав в повному обсязі та просив задовольнити з підстав зазначених в позові. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про день і час розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки не повідомив, відзиву на позов не подавав. Представник органу опіки та піклування в судове засідання не з`явився, про місце та час розгляду справи повідомлений належним чином. Враховуючи, що сторони по справі в судове засідання не з`явились, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. На підставі ст. 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення спору. Заслухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що заявлені вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що 16 січня 2015 року між сторонами було укладено шлюб, який було зареєстровано в Індустріальному відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції, прощо складено відповідний автовий запис № 14 /а.с. 20/. Від шлюбу сторони мають неповнолітню дочку [PERSON] , [INFO] /а.с 18/. В березні 2022 року у зв`язку з військовою агресією російської фередації проти України позивач разом з донькою виїхали до Німеччини де зараз і проживають, що підтверджується відповідними довідками з місця реєстрації та навчання дитини /а.с. 22-44/. Згідно відповіді управління служби у справах дітей Лівобережної адміністрації Дніпровської міської ради від 20.02.2024 року на запит адвоката у з`вязку з перебуванням за кордоном дитини, орган опіки та піклування не має можливості надати висновок про визначення місця проживання дитини /а.с. 183/. Відповідно до ч. 4 ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Відповідно до ст.141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно до ч. 8 ст. 7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 160 СК України, місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Згідно ч.1 ст.161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до принципу 6 Декларації про права дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959 року, дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові та розуміння. Вона повинна, коли це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, розлучати зі своєю матір`ю. Саме до такого правового висновку дійшов Верховний Суд України у постанові від 14.12.2016 по справі № 6-2445цс16, який у відповідності до ст. 360-7 ЦПК України є обов`язковим для всіх судів. За змістом ст. 31 ЦК України, малолітньою особою є дитина віком до чотирнадцяти років. З аналізу норм сімейного законодавства вбачається, що у тому разі, коли батьки дитини спільно не проживають, право визначати місце проживання дитини залишається за кожним з батьків. Питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватись не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все, з урахуванням прав та законних інтересів дитини. Відповідно до ст. ст. 18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року, держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. У п. 1 ст. 9 указаної Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (ч. 1 ст. 3 Конвенції). Місце проживання малолітньої дитини з одним із батьків визначається або за місцем проживання матері чи батька, або за конкретною адресою. Із системного тлумачення ч. 1 ст. 3, ст. 9 Конвенції про права дитини, ч. ч. 2 і 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», ст.161 СК України випливає, що при вирішенні спору про визначення місця проживання дитини, суди мають враховувати передусім інтереси дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини. Вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо, про те, з ким із них дитина залишається, суд, ураховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дитини і турботу про неї, його вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дитини. Враховуючи інтереси малолітньої дитини, приймаючи до уваги її вік та встановлені судом обставини, а саме, що на даний час дочка сторін [PERSON] , проживає з матір`ю, мати у повному обсязі створює всі необхідні умови для виховання, проживання та нормального розвитку дитини в атмосфері любові, моральної та матеріальної забезпеченості, суд приходить до висновку, що необхідно визначити місце проживання малолітнього саме з матір`ю.

Outcome: approved