Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-14 00:00:00

Позивачка 12.03.2024 звернулася до суду із вказаною позовною заявою, просить стягнути з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання дитини - доньки [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини усього заробітку (доходу) платника аліментів щомісяця, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення від дня пред`явлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття. За змістом позовної заяви сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 14.11.2008, мають спільну дитину - доньку [PERSON] , [INFO] . В період з 08.03.2022 [PERSON] разом із бабою [PERSON] та рідним братом [PERSON] , [INFO] перебувала у Франції, з 15.11.2023 проживає із матір`ю в м.Запоріжжі, знаходить на утриманні позивачки. Відповідач не бере участі у вихованні та утриманні дитини, матеріально не підтримує. Позивачці не відомо про місце працевлаштування відповідача, проте, відповідно до змісту позовної заяви [PERSON] отримує пенсію за віком, яка становить приблизно 9 000 гривень на місяць, тобто, має постійний дохід та можливість сплачувати аліменти. З підстав, передбачених ст. 180-183 СК України, враховуючи рівність обов`язку батьків з забезпечення дитини, неможливість врегулювання спору в позасудовому порядку, задля забезпечення належного рівня життя дитини, сторона позивача просить задовольнити позов у повному обсязі. Ухвалою судді від 14.03.2024 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, постановлено розглядати справу у порядку спрощеного позовного провадження, визначено дату, час і місце проведення судового розгляду по суті із повідомленням (викликом) сторін (учасників справи). Визначено відповідачу 15-денний строк із дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву. У зазначений строк відповідач має право надіслати суду відзив на позовну заяву, який повинен відповідати вимогам ст. 178 ЦПК України, і всі письмові та електронні докази (які можливо доставити до суду), висновки експертів і заяви свідків, що підтверджують заперечення проти позову. Роз`яснено, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами (ч. 8 ст. 178 ЦПК України). Згідно з ч.1 ст.193 ЦПК України у строк для подання відзиву відповідач має право пред`явити зустрічний позов. 18.04.2024 із дотриманням строку, визначеного в ухвалі суду від 14.03.2024, відповідач подав до матеріалів справи відзив на позовну заяву, за змістом якого просить визначити частку аліментів від його доходу, що буде стягуватись на утримання дитини у розмірі 1/5, щомісяця, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, тобто, частково визнає позовні вимоги. За змістом відзиву відповідач в повній мірі визнає свій обов`язок щодо матеріального забезпечення спільної доньки сторін. Відповідно до ст.182 СК України, ст.77, 81 ЦПК України просить врахувати, що має вади здоров`я та незадовільне матеріальне становище, що може вплинути на розмір аліментів, які визначить до стягнення суд. Так, з 26.07.2023 відповідачу встановлено діагноз «дистальна полінейропатія змішаного ґенезу, сенсорні та моторні розлади», відповідно, він вимушений проходити медичні огляди, приймати лікарські засоби. Щомісяця на лікарські засоби [PERSON] витрачає 1 429,84 гривень, не враховуючи сплату за медичні процедури та вітамінні препарати. Наявне у відповідача відповідно до його тверджень є триваючим, знижує якість життя, заважає працевлаштуватись. Так, з проявом симптомів хвороби, [PERSON] звільнився з останнього місця роботи, а саме з 12.07.2023, є пенсіонером. Розмір щомісячної пенсії становить 8 827,48 гривень. Зазначені обставини відповідач просить врахувати при визначенні розміру аліментів на утримання доньки. Сторони та їх представники в судове засідання не з`явились. із датою, часом та місцем судового розгляду обізнані. 15.05.2024 від позивачки надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, за змістом якої [PERSON] позовні вимоги підтримує в повному обсязі, підтверджує обставини, викладені в позовній заяві, наполягає на задоволенні позову. Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, не здійснюється згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України. Підстав для відкладення судового засідання та/або його перенесення, оголошення перерви судом не встановлено, із врахуванням приписів ст.223, 240 ЦПК України. Інших заяв по суті справи та зустрічної позовної заяви подано не було, інших процесуальних дій у справі судом не вчинено за відсутності відповідних клопотань. Як передбачено ч.1 ст.279 ЦПК України, розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. З`ясувавши обставини справи, вивчивши її матеріали, дослідивши надані у справі докази у їх сукупності та взаємозв`язку, суд дійшов до висновку про те, що заявлений позов підлягає частковому задоволенню на підставі таких встановлених фактичних обставин справи та відповідних їм правовідносин. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 14.11.2008 по 13.05.2022, що підтверджено даними засвідченої копії свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого Шевченківським відділом реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції 14.11.2008 та рішенням Шевченківського районного суду м.Запоріжжя у цивільній справі № 336/1347/22, пр. 2/336/2806/2022 від 12.04.2022, яке набрало законної сили 13.05.2022 (веб-посилання на текст судового рішення https://reyestr.court.gov.ua/Review/103918804). Сторони мають спільну дитину [PERSON] , [INFO] , що видно з засвідченої копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого Шевченківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у м.Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Мю (м.Одеса) 31.10.2023 (повторно). Дитина мешкає із матір`ю [PERSON] (позивачкою) та знаходиться на її утриманні. Вказані обставини визнаються відповідачем та відповідно до ч.1 ст.82 ЦПК України не підлягає доказуванню. Відповідно до засвідченої копії наказу начальника ГУ Національної поліції України в Запорізькій області №319 о/с від 12.07.2023 «По особовому складу» [PERSON] , відповідно до п.1 ч.1 ст.36 КзпП України (за угодою сторін) [PERSON] , прибиральника службових приміщень тренінгового центру ГУНП звільнено з посади з 13.07.2023 на підставі його заяви від 30.06.2023. Згідно з довідкою ГУ ПФУ в Запорізькій області №1203/02.31-10 від 09.04.2024 за підписом начальника відділу обслуговування військовослужбовців та деяких інших категорій громадян управління обслуговування громадян М.Голованя, [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , дійсно перебуває на обліку ГУ ПФУ в Запорізькій області, отримує пенсію за вислугу років. Розмір пенсії за період з 01.01.2023 по 30.04.2024 становить 127 643,69 гривень, тобто, за 16 місяців. Розмір пенсії за березень та квітень 2024 року дорівнює 8 827,48 гривень щомісячно. За даними результатів огляду №5538625, проведеного Територіальним медичним об`єднанням МВС України по Запорізькій області, [PERSON] , [INFO] , пацієнт консультований нейрохірургом, проведено КТ головного мозку, висновок нейрохірурга від 04.07.2023, основний діагноз «дистальна полінейропатія змішаного ґенезу, сенсорні та моторні розлади», рекомендації - чергування режиму праці та відпочинку, консультації невролога, лікарські призначення: ксефокам, вітаксон, келтікан. Відповідачем надано докази придбання двох з трьох вказаних препаратів, що за датою придбання узгоджені із рекомендацією лікаря. Зазначені докази доводять наявність щомісячних витрат відповідача на власне лікування, проте їх розмір достеменно визначити не видається за можливе, адже надані квитанції на придбання лікарських засобів не свідчать про періодичність їх купівлі та усталений розмір витрат. Крім того, ліки відповідно до результатів огляду призначені строком від 14 до 30 днів, відповідно, рекомендації лікаря можуть змінюватись в залежності від динаміки протікання захворювання. Інші докази у матеріали справи сторонами не надавались. Задовольняючи позов частково, суд виходить з таких норм чинного законодавства. Відповідно до ст.3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Держави-учасниці забезпечують, щоб установи, служби і органи, відповідальні за піклування про дітей або їх захист, відповідали нормам, встановленим компетентними органами, зокрема, в галузі безпеки й охорони здоров`я та з точки зору численності і придатності їх персоналу, а також компетентного нагляду. Згідно зі ст.18 Конвенції про права дитини держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ст.27 Конвенції про права дитини держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Ч.1,3 ст.12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно зі ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч.1,5,6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Ч.8-9 ст.7 СК України встановлено, що регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. За змістом ст.18 СК України кожен учасник сімейних відносин, який досяг чотирнадцяти років, має право на безпосереднє звернення до суду за захистом свого права або інтересу. Суд застосовує способи захисту, які встановлені законом або домовленістю (договором) сторін. Способами захисту сімейних прав та інтересів зокрема є примусове виконання добровільно не виконаного обов`язку. За приписами ст.179 СК України аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на її утримання. Неповнолітня дитина має право на самостійне одержання аліментів та розпорядження ними відповідно до Цивільного кодексу України. Відповідно до ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. За змістом ч.2-3 ст.150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до положень ч.1 ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Крім того, за змістом ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. При визначенні розміру аліментів відповідно до ч.1 ст.182 СК України суд має врахувати: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Як врегульовано ч.1 ст.213, ч.2 ст.229 ЦПК України, суд під час розгляду справи повинен без-посередньо дослідити докази у справі. Докази, що не були предметом дослідження в судовому засіданні, не можуть бути покладені судом в основу ухваленого судового рішення. Правила оцінки доказів чітко передбачені у ст.89 ЦПК України. Проте, матеріали справи не містять відповідних доказів згідно з ч.1 ст.182 СК України, крім розміру щомісячного доходу та актуального стану здоров`я відповідача, що встановлено судом під час розгляду справи. Відомості про доведений розмір витрат дитини відповідно до її вікових та особистісних потреб також суду не надані. Суд враховує, що інших осіб на утриманні відповідач не має, натомість, є особою працездатного віку, здатний надавати матеріальну допомогу. Доказів протилежного матеріали справи не містять, а наявними доказами не підтверджено, що [PERSON] має обмежені можливості у працевлаштуванні з урахуванням стану здоров`я. Відомості про розмір щомісячних витрат відповідачем також не повідомлені. Інших обставин, що мають істотне значення, зокрема, неможливості з боку батька нести витрати по утриманню дитини у визначеному законом розмірі судом під час розгляду справи не встановлено. Згідно зі ст.8, 12 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків по-кладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Суд також враховує, що за змістом ч.1 ст.71 Закону України "Про виконавче провадження" порядок стягнення аліментів визначається законом. Виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого СК України. Як передбачено ч.2 ст.182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом лише у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Підстав для застосування норми ч.3 ст.182 СК України у даній справі не встановлено. Вказаною нормою передбачено, що суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Відповідно до ч.1 ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Позов до суду пред`явлений 12.03.2024. Також суд під час розгляду справи враховує, що встановлений чинним законодавством прожитковий мінімум, необхідний для задоволення щомісячних витрат дитини [PERSON] підлягає захисту та має бути достатнім. Із врахуванням встановлених обставин, часткового визнання відповідачем позову, суд вважає за доцільне щомісячно стягувати аліменти з відповідача на користь позивачки на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/5 частки зі всіх видів заробітку (доходу) відповідача, щомісячно, але не менше, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 12.03.2024 до досягнення дитиною повноліття. На підставі п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. За змістом ст.141 ЦПК України суд стягує із відповідача в дохід держави судовий збір у сумі 1 211,20 гривень, із врахуванням розміру позовних вимог, від сплати якого позивачка була звільнена при пред`явленні позову до суду (п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір»), пропорційно розміру задоволених позовних вимог та мінімально визначеної суми судового збору відповідно до чинного законодавства, а саме на підставі п.1-1 ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір», ст.7 Закону «Про Державний бюджет України на 2024 рік» (із розрахунку 0,4*3 028,00 гривень).

Outcome: partial