Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-22 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Сторожинецького районного суду з позовом до [PERSON] , третя особа, що не заявляє самостійних вимог: Орган опіки та піклування Сторожинецької міської ради про встановлення місця проживання дитини, посилаючись на наступне. Вказує, що 07 жовтня 2014 року між ним та [PERSON] було укладено шлюб, який зареєстрований відділом ДРАЦС Чернівецького міського управління юстиції Чернівецької області, актовий запис №1746. Також вказує, що від шлюбу народилось двоє малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Зазначає, що на протязі останніх років їх спільне життя з відповідачкою погіршилось, вона часто нехтувала сімейними цінностями, між ними постійно виникали сварки. Таким чином, подружні відносини між сторонами припинилися, більше двох років вони проживають окремо, спільне господарство не ведуть. Відповідачка на даний час проживає та працює за кордоном, а саме в Італії. Також зазначає, що син [PERSON] проживає з ним та знаходиться на повному його утриманні та вихованні, а дочка [PERSON] проживає з матір`ю. Вказує, що він має роботу, самостійний дохід і постійне місце проживання, спиртними напоями він не зловживає, за місцем роботи і проживання характеризуєся позитивно, добре відноситься до дітей. Він є власником житлового будинку. Зазначає, що відповідачка не приймає участь у вихованні та утриманні сина [PERSON] , не намагається доглядати дитину, не цікавиться чи має він що їсти, одягнути. Рішенням виконавчого комітету Сторожинецької міської ради, як органом опіки та піклування, від 06 лютого 2024 року №26 вирішено затвердити висновок органу опіки і піклування про визначення місця проживання малолітнього [PERSON] разом з батьком, який його самостійно виховує та утримує. На підставі викладеного позивач просить суд визначити місце проживання [PERSON] , [INFO] разом з малолітнім сином [PERSON] , [INFO] , який знаходиться на його самостійному утриманні та вихованні за адресою: [ADDRESS] . Позивач [PERSON] в підготовче судове засідання не з`явився, направив до суду заяву про розгляд даної справи у його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Відповідачка [PERSON] в підготовче судове засідання не з`явилась, направила до суду заяву, посвідчену 07.05.2024 року приватним нотаріусом Чернівецького районного нотаріального округу Лосік І.В. про розгляд справи без її участі, позовні вимоги визнала в повному обсязі та просила встановити місце проживання її малолітнього сина [PERSON] з його батьком [PERSON] . Представник заінтересованої особи в підготовче судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримали повністю. Неявка сторін в підготовче судове засідання з огляду на подачу ними заяв про розгляд справи у їх відсутності, з врахуванням положень ст.198 ЦПК України не перешкоджає проведенню підготовчого судового засідання за відсутності учасників справи. У зв`язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, суд, у відповідності з ч.2 ст.247 ЦПК України, постановив здійснювати розгляд справи без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу на підставі наявних у справі доказів. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, вважає, що заявлені вимоги підлягають до задоволенню. Судом встановлено, 07 жовтня 2014 року [PERSON] зареєстрував шлюб з [PERSON] . Шлюб було зареєстровано відділом ДРАЦС Чернівецького міського управління юстиції Чернівецької області, про що в книзі реєстрації актів про укладення шлюбу зроблено запис за №1746. З копій свідоцтв про народження: серії [NUMBER] та [NUMBER] вбачається, що сторони є батьками [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . [PERSON] є власником житлового будинку, що знаходиться в [ADDRESS] , що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію від 06.05.2024 року. Рішенням виконавчого комітету Сторожинецької міської ради від 06.02.2024 року №26 затверджено висновок органу опіки та піклування щодо розв`язання спору про визначення місця проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] . Сторожинецька міська рада, як орган опіки та піклування дійшла висновку, що визначення місця проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] , з батьком відповідає інтересам дитини, що підтверджується копією висновку від 06.02.2024 року. Відповідно до ч.2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. У відповідності до ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Згідно зі ст.8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів. Відповідно до ч.4 ст.29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи, яка не досягла 10 років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Частиною 3 ст.160 СК України передбачено, якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч.7 та ч.8 ст.7 СК України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, встановлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Згідно зі ст.9 Конвенції про права дитини, яка ратифікована постановою Верховної Ради України №789-ХІІ від 27.02.1991 року, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Статтею 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року). При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у як найкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року). Суд вважає, що саме проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] з батьком [PERSON] , [INFO] буде цілком відповідати інтересам дитини, забезпечить комфортні умови та сприятиме його здоровому розвитку. Суд також бере до уваги, що відповідач щодо позовних вимог заперечень не висловила, позов визнала. Статтею 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до позиції Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи), сформованої в пункті 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (№4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29. Таким чином, враховуючи вищевикладене та оцінюючи належність, допустимість кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, розглянувши справу в межах заявлених вимог, а також те, що на даний час малолітній [PERSON] , [INFO] не досяг віку 14 років, проживає разом з батьком, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог.

Outcome: approved