Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-07 00:00:00

До Вінницького міського суду Вінницької області в порядку окремого провадження надійшла заява [PERSON] за участі заінтересованої особи Вінницької міської ради про встановлення факту проживання однією сім`єю. Заява мотивована тим, що [INFO] у віці 66 років померла [PERSON] , [INFO] , з якою позивач перебував у дружніх відносинах. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на нерухоме майно, а саме 1/3 частина квартири за адресою: [ADDRESS] . Інших 2/3 частини квартири по вищевказаній адресі належить заявнику на праві спільної часткової власності. За життя [PERSON] не встигла розпорядитись належним їй майном, заповіту не склала. Інших спадкоємців, котрі могли б претендувати на спадщину немає. Дітей у померлої не було, в шлюбі не перебувала, тому спір щодо вищевизначеного нерухомого майна відсутній. Враховуючи те, що [PERSON] важко хворіла та потребувала стороннього догляду, з червня 2017 року заявник проживав спільно з померлою в одній квартирі, яку разом облаштовували, мали взаємні права та обов`язки щодо оплати комунальних послуг. Заявник повністю здійснював догляд за [PERSON] , допомагав їй у побуті, за власний рахунок здійснював оплату частини комунальних послуг за [PERSON] . Також допомагав їй із закупівлею продуктів харчування, ліків, предметів домашнього вжитку, зверненні до Вінницької міської ради про отримання матеріальної допомоги у зв`язку із хворобою, оформленні спадщини після смерті її батьків, житлової субсидії та вирішенні інших побутових питань. Після смерті [PERSON] всі витрати пов`язані з її похованням заявник взяв на себе. Заявник звернувся до приватного нотаріуса Вінницького міського нотаріального округу Лукашенко В.Б. із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на майно, що залишилось після смерті [PERSON] . Але постановою нотаріуса від 28.10.2023 відмовлено у вчиненні нотаріальної дії у зв`язку із недоведеністю родинних відносин із спадкодавцем, чим порушено ст. 1261-1266 ЦК України. На підставі викладеного вище заявник звернувся до суду з заявою та просить встановити факт проживання однією сім`єю з [PERSON] з червня 2017 року по 20.04.2023. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Вінницького міського суду Вінницької області від 01.04.2024 розгляд даної справи визначено судді Вохміновій О.С. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 03.04.2024 (суддя Вохмінова О.С.) задоволено самовідвід судді Вохмінової О.С, у даній справі, а цивільну справу передано до відділу прийому та реєстрації (канцелярія) Вінницького міського суду Вінницької області для повторного автоматизованого розподілу справи між суддями, в порядку ст. 33 ЦПК України. Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Вінницького міського суду Вінницької області від 04.04.2024 розгляд даної справи визначено судді Жмудю О.О. Ухвалою суду від 09.04.2024 відкрито провадження по справі та призначено справу до судового розгляду. Заявник в судове засідання не з`явився, проте надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, вимоги підтримує у повному обсязі. Представник заінтересованої особи Вінницької міської ради Мельник С.С. подав до суду заяву, в якій просив розгляд справи проводи без його участі, при вирішенні вимог по суті покладається на розсуд суду. Суд вважає за можливе провести судове засідання у відсутність сторін, на підставі наявних в справі доказів. При розгляді справи судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серія [NUMBER] від 25.04.2023, виданим відділом реєстрації актів цивільного стану у м. Вінниці Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ). Померла була зареєстрована і проживала в квартирі [ADDRESS] . Дана квартира належала на праві спільної часткової власності [PERSON] (1/3 частка на підставі свідоцтва про право власності на житло від 29.03.1993) та заявнику [PERSON] (2/3 частки на підставі договору купівлі-продажу від 22.07.2020). Після смерті [PERSON] всі витрати пов`язані з її похованням заявник взяв на себе, довідкою КП «Комбінат комунальних підприємств» від 21.04.2023 та відповідними рахунками. Станом на день смерті [PERSON] заявник [PERSON] був зареєстрований в [ADDRESS] . Внаслідок смерті [PERSON] відкрилась спадщина на нерухоме майно. З постанови №467/02-31 від 28.10.2023 про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину вбачається, що [PERSON] звернувся до приватного нотаріуса Вінницького міського нотаріального округу Лукашенка В.Б. з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на майно, яке залишилось після смерті [PERSON] . Проте заявнику було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на майно у зв`язку з недоведенням [PERSON] факту родинних відносин із спадкодавцем. Інших спадкоємців, які прийняли спадщину або подали заяву про відмову від прийняття спадщини, немає. Таким чином, правовідносини виникли між сторонами з приводу спадкування, тому при вирішенні спору суд застосовує відповідні норми ЦК України. Згідно ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). У відповідності до ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Зі змісту ст. 1223 ЦК України вбачається, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. Згідно зі ст. 3 ч. 2 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Відповідно до ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Частиною 3 ст. 1268 ЦК України визначено, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України він не заявив про відмову від неї. Відповідно до п. 2, 23 постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30.05.2008 якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутись в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення факту постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини. Відповідно до ст. 8 Конституції України визнається і діє принцип верховенства права. Конституція має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України та повинні відповідати їй. Чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України (ч. 1 ст. 9 Конституції України). Пунктом 6 Рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року № 5-рп/99 встановлено, що до членів сім`ї належать особи, що постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, але й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Стаття 12 ЦПК України передбачає, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно вимог ст. ст. 77, 81 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Європейський суд з прав людини в пунктах 33, 34 рішення від 19.02.2009 року у справі «Христов проти України» зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч.1 ст.6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. Одним з основновоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, згідно з яким у разі остаточного вирішення спору судами їхнє рішення, що набрало законної сили, не може ставитися під сумнів. Принцип юридичної визначеності вимагає поваги до остаточного рішення суду. Відповідно до статті 293 Цивільного процесуального кодексу України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав (ч.1 ст. 293 ЦПК України). Пунктом 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995 передбачено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішення спору про право. Факт, який просить встановити заявник, породжує юридичні наслідки., а тому суд, оцінивши відповідно до ст. 89 ЦПК України належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів, наявних в справі, у їх сукупності, враховуючи вище зазначене, прийшов до висновку про задоволення заяви [PERSON] . Факти, викладені в заяві, знайшли своє підтвердження в ході розгляду справи. Заявник від сплати судового збору звільнений на підставі п. 10 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір». На підставі викладеного та

Outcome: approved