Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-08 00:00:00

Позивач Акціонерне товариство «Універсал Банк» (скорочена назва АТ «Універсал Банк») звернувся до Корабельного районного суду м. Миколаєва з позовною заявою до [PERSON] , в якій просив суд стягнути з відповідача заборгованість за Договором про надання банківських послуг "Мonobank" від 22.10.2018 року у розмірі 55120,35 грн. станом на 28.12.2021 р. та судові витрати. Обґрунтовуючи позовні вимоги банк зазначає, що АТ «Універсал Банк» запущений проект monobank, в рамках якого відкриваються поточні рахунки клієнтам (фізичним особам), спеціальним платіжним засобом яких є платіжні картки monobank. Після перевірки кредитної історії на платіжних картках monobank за заявою клієнтів встановлюється кредитний ліміт. Особливістю цього проекту є те, що банківське обслуговування здійснюється дистанційно, без відділень. Попередня ідентифікація відбувається за допомогою завантаження копії паспорта та РНОКПП в мобільний додаток, а видача платіжної картки після верифікації фізичної особи здійснюється або у точці видачі, або спеціалістом банку, що виїжджає за адресою, зазначеною клієнтом. Разом із встановленням на платіжній картці кредитного ліміту надається послуга переведення витрати у розстрочку. За рахунок здійснення зазначеної операції стає доступним попередньо використаний кредитний ліміт. Умови обслуговування рахунків фізичної особи в Акціонерному товаристві «Універсал Банк» опубліковані на офіційному сайті банку та постійно доступні для ознайомлення за посиланням https://www.monobank.ua/terms. 22.10.2018 між АТ «Універсал Банк» та [PERSON] підписана анкета-заява до Договору про надання банківських послуг про відкриття поточного рахунку. Своїм підписом в анкеті-заяві [PERSON] повністю та безумовно прийняв пропозицію банку та погодився з тим, що анкета-заява разом з Умовами і правилами надання банківських послуг, Тарифами, Таблицею обчислення вартості кредиту та Паспортом споживчого кредиту складають договір про надання банківських послуг. Банк свої зобов`язання за кредитним договором виконав у повному обсязі, зареєструвавши та встановивши ліміт використання кредиту в розмірі 50 000,00 грн., надавши платіжну картку [NUMBER] . У зв`язку з порушенням умов Договору про надання банківських послуг від 22.10.2018 зі сторони [PERSON] перед АТ «Універсал Банк» станом на 28.12.2021 виникла заборгованість в розмірі 55 120,35 грн, з яких: 54 896,55 грн. - загальний залишок заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту); 0,00 грн. - заборгованість за пенею; 223,80 грн. - заборгованість за порушення грошового зобов`язання. Ухвалою суду від 01.08.2022 року відкрито провадження у справі, призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін. Відповідачу запропоновано подати відзив в строк 15 днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження та позивачу встановлено п`ятиденний строк з дня отримання відзиву для подання відповіді на відзив. Відповідач надала суду відзив, в якому позовні вимоги не визнала. Повідомила суду, що в жовтні 2018 року на її ім`я було відкрито банківський рахунок в " MONOBANK " (АТ «Універсал Банк»), куди вона зараховувала власні кошти. Кредитними коштами вона жодного разу не користувалась, заборгованості не мала. 15 березня 2021 року відносно неї було скоєно злочин, що полягав у незаконному знятті з відповідного рахунку її власних коштів у розмірі 17 000,00 грн. та 49 919,00 грн. в межах кредитного ліміту. Пояснила, що 15 березня 2021 року о 13:52 годині на її мобільний номер [NUMBER] надійшов дзвінок з номеру [NUMBER] . Із вказаного номеру дзвонив невідомий їй чоловік, який назвався на ім`я [PERSON] та повідомив, що він є представником служби безпеки Монобанку. Він звернувся до неї, назвав її на ім`я по-батькові, з самого початку розмовляв виключно російською мовою. Вказаний чоловік повідомив, що відбулось несанкціоноване зняття грошей з її рахунку та просив, не закінчуючи розмову, перевірити це у додатку на мобільному телефоні. Вона виконала це прохання та повідомила, що усі її гроші на місці. При чому чоловік не запитував в неї скільки саме вона має грошей на рахунку. Він повідомив, що зняття грошей відбулося у м. Києві невідомою особою, проте через некоректну роботу додатку в телефоні вона не бачить, що гроші вже відсутні на рахунку. Цей чоловік розмовляв з нею 21 хвилину 23 секунди, при цьому навіть переключав її на іншого оператора та включав під час розмови «утримання» дзвінка, під час якого просто грала музика. Під час розмови він нічим не видав себе за шахрая, задавав питання стосовно доступу сторонніх осіб до карти, мобільного телефону чи додатку, про суму коштів на рахунку не питав та не викликав у неї підозри. Наприкінці розмови він сказав, що їй потрібно видалити додаток Монобанку з мобільного телефону та знову його установити. Вона виконала цю дію. В 14:15 годин знову надійшов дзвінок з номеру [NUMBER] , при цьому чоловік представився вже [PERSON] - працівником Монобанку. Розмова тривала 6 хвилин 45 секунд. ЇЇ знову попросили видали додаток та встановити його ще раз. Позивач виконала цю дію, що зайняло в неї не менше 5 хвилин, при цьому додаток тривалий час не встановлювався, операція здійснилась лише з 4 спроби. В 14:22 години знову надійшов дзвінок з номеру [NUMBER] від чоловіка на ім`я [PERSON] . В цей час в додатку вона побачила зникнення грошей з її рахунку. Чоловік повідомив їй, що вони працюють над поверненням коштів та просив перезавантажити телефон. Після цього їй вже ніхто не дзвонив та вона запідозрила шахрайські дії. Позивач повідомила, що вона одразу написала повідомлення через месенджер з додатку Монобанк, де їй повідомили про суму знятих коштів та запропонували звернутись до поліції. За даним фактом 16 березня 2021 року вона звернулась із заявою про скоєння відносно неї кримінального правопорушення до Відділення № 3 Миколаївського районного управління поліції ГУНП в Миколаївській області. Вказала, що шахраї заволоділи як її особистим грошима у розмірі 17 000 грн., так і грошима АТ «Універсал Банк» у вигляді кредитного ліміту на суму 49 919 грн. Окрім іншого зазначила, що при обслуговуванні клієнта Банком узгоджено декілька способів його ідентифікації та підтвердження платежів. При цьому, у разі виникнення сумнівів у дійсному бажанні клієнта на проведення платежу та законності останнього, Банк зобов`язаний відмовити у його проведенні. Вважала за необхідне зауважити, що ніяких паролів, кодів або будь-яких інших даних вона не повідомляла жодним стороннім особам. Посилаючись на викладені у відзиві обставини, вважала, що Банк не виконав власні обов`язки з гарантування безпеки проведення платежів, адже жодної верифікації та ідентифікації вказаних платежів проведено не було. У працівників банку не виникло жодних питань чому вона одночасно використовує додаток з декількох пристроїв, що не закріплені за рахунком та без використання закріпленого власного номеру телефону. Тим більш, у представників банку не виникло жодних питань щодо аномального характеру проведених платежів по її рахунку. Представник позивача у додаткових поясненнях заперечував проти доводів відповідача, зазначивши, що жодних дзвінків Клієнтці зі служби безпеки Банку не було, транзакції про які зазначає відповідач, були здійснені у межах мобільного додатку, доступ до якого, супроводжувався правильним введенням ПІН-коду та згодом ОТП-паролю, який було направлено на фінансовий номер, а тому у Банку не виникало сумніву відносно того, що клієнт діяв від свого імені у власних інтересах. В судове засідання призначене на 10.04.2024 р. сторони не з`явилися. Представник позивача надіслав на адресу суду клопотання про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримав повністю та просив їх задовольнити. Відповідач надала суду заяву, в якій просила розглянути справу у її відсутності, позовні вимоги не визнала у повному обсязі та просила відмовити у їх задоволенні. Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки у судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки, повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника), крім відповідача, незалежно від причин неявки. Враховуючи вказані обставини, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності сторін по справі. Суд, вислухавши сторін по справі, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, оцінивши докази кожен окремо та в їх сукупності, повно, об`єктивно та всебічно з`ясувавши обставини справи, приходить до наступного висновку. Під час розгляду справи судом було встановлено, що 22.10.2018 року відповідач звернувся до Банку з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав Анкету-заяву до Договору про надання банківських послуг про відкриття поточного рахунку. В Анкеті-заяві відповідач [PERSON] просила відрити на її ім`я поточний рахунок № [NUMBER] у гривні та встановити кредитний ліміт на суму, вказану у додатку відповідно до умов Договору та наведених Умов заяви. Зокрема, погодилася з тим, що ця анкета-заява разом з Умовами і правилами надання банківських послуг, Тарифами, Таблицею обчислення вартості кредиту та Паспортом споживчого кредиту складають договір про надання банківських послуг, укладання якого вона підтверджує і зобов`язується виконувати його умови. Підписанням цього договору підтвердила, що ознайомлена з Умовами і правилами надання банківських послуг, Тарифами, Таблицею обчислення вартості кредиту та Паспортом споживчого кредиту (згідно вимог діючого законодавства) та отримала їх примірники у мобільному додатку, вони їй зрозумілі та не потребують додаткового тлумачення. Крім цього, вона беззастережно погоджується з тим, що банк має право на свій розсуд в односторонньому порядку зменшувати або збільшувати розмір дозволеного кредитного ліміту, погоджується з тим, що про зміну доступного розміру дозволеного кредитного ліміту банк повідомляє його шляхом надсилання повідомлень у мобільний додаток. Засвідчує генерацію ключової пари з особистим ключем та відповідним йому відкритим ключем, яка буде використовуватися для накладання електронного цифрового підпису у мобільному додатку з метою засвідчення його дій згідно з договором. Визнає, що електронний цифровий підпис є аналогом власноручного підпису та його накладення має рівнозначні юридичні наслідки з власноручним підписом на документах на паперових носіях. Підтверджує, що всі наступні правочини (у тому числі підписання договорів, угод, листів, повідомлень) можуть вчинятися ним та/або банком з використанням електронного цифрового підпису. Підтверджує, що ця анкета-заява є також заявою на відкриття рахунку і карткою із зразком його підпису. Згідно статуту від 20 грудня 2018 року, виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 29 грудня 2018 року, найменування банку змінено на акціонерне товариство "Універсал Банк", яке є правонаступником всіх прав та зобов`язань публічного акціонерного товариства "Універсал Банк". Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом ст. ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до п. 5.5. розділу 2 Умов та правил визначено, що форма надання кредиту: поновлювальний кредитний ліміт, який може бути використаний для отримання готівкових коштів та/або здійснення безготівкових розрахунків за придбані товари та послуги. Пунктом 5.7 розділу 2 Умов та правил визначено, що банк надає інформацію про кредитний ліміт платіжної карти до її активації за допомогою мобільного додатку та/або контактного центру банку. Пунктом 5.9 розділу 2 Умов та правил визначено, що за порушення строків сплати щомісячного мінімального платежу клієнт сплачує банку відсотки, які нараховуються за кожен календарний день використання кредитного ліміту, з розрахунку 365/366 календарних днів у році, за процентними ставками зазначеними в тарифах. Пунктом 5.11 розділу 2 Умов та правил визначено, що клієнт зобов`язаний щомісяця сплачувати щомісячний мінімальний платіж в розмірі та термін, зазначені в мобільному додатку. При несплаті щомісячного мінімального платежу клієнт повинен сплатити штраф за несплату згідно з тарифами. У п. 5.16 розділу 2 Умов та правил визначено, що у разі порушення терміну сплати щомісячного мінімального платежу понад 90 днів вся заборгованість за кредитом вважається простроченою. На залишок простроченої заборгованості банк нараховує, а клієнт сплачує штраф у розмірі згідно із тарифами, але не більше 50 % від суми, одержаного клієнтом кредиту. При цьому діє відсоткова ставка за користування кредитом у розмірі 0,00001 % річних. Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). Частиною 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України). Згідно з ч. 1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом ст. 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією зі сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розробляє підприємець (в цьому випадку - АТ «Універсал Банк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст ст. ст. 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Згідно із ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За змістом ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Частинами 1, 2 ст. 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Відповідно до частин 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частиною 1 ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Позивач просить суд стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором станом на 28.12.2021 р. в загальному розмірі 55 120,35 грн., яка складається з: 54 896,55 грн. - - загальний залишок заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту); 0,00 грн. - заборгованість за пенею; 223,80 грн. - заборгованість за порушення грошового зобов`язання. З анкети-заяви [PERSON] про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у АТ «Універсал Банк» вбачається, що банк відкрив відповідачу поточний рахунок в банку. Відповідно до ч. 2 ст. 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Частиною 1 ст. 1046 ЦК України визначено, що договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Позивачем не надано доказів на підтвердження видачі банком картки та коштів по ній, зокрема, виписки з особового рахунку, копій квитанцій, меморіального ордеру на видачу/встановлення відповідачу кредитного ліміту в розмірі 50 000,00 грн, про що заявлено ним у позовній заяві. Як вбачається з наявної у матеріалах справи інформації про рух коштів по картці від 14.02.2023 р., починаючи з 22.10.2018 р. (дати підписання Анкети-заяви), відповідач [PERSON] поповнювала картковий рахунок та використовувала наявні на ньому власні кошти, заборгованості 01.04.2021 р. не мала. Анкета-заява не містить відомостей про оформлення відповідачем кредитного договору на умовах, обумовлених у позові. Крім того, позивач не надав підписаних відповідачем Умов та Правил надання банківських послуг, Умов надання банківських послуг та Правил користування платіжною карткою. Як вбачається з копії анкети-заяви про приєднання до умов та правил надання банківських послуг, остання не містить будь-яких даних про суму кредиту, чи кредитного ліміту, даних про видачу кредитної картки, її виду та строку дії. Вказана анкета-заява взагалі не містить ніяких даних щодо обрання відповідачем банківських послуг, крім особистих даних та підпису відповідача. У матеріалах справи відсутні інші належні та допустимі докази, які підтверджують суму наданого відповідачу кредитного ліміту та видачу кредитної картки. АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» не надано доказів на підтвердження видачі відповідачу кредитної картки та розміру наданого йому кредиту, тому, відповідно, перевірити розмір нарахованих суми боргу, процентів та штрафних санкцій відповідачу не є можливим, отже доводи позивача щодо розміру нарахованих сум не підтверджені належними доказами. Наданий позивачем розрахунок кредитної заборгованості не є безспірним доказом існування між сторонами договірних відносин та розміру боргу. Крім того, під час судового розгляду відповідач [PERSON] повідомила, що 15.03.2021 р. о 13:52 год. на її мобільний номер телефону зателефонувала незнайома особа, які представилася працівником Служби безпеки АТ "Універсал Банк" та повідомили, що з її банківського рахунку відбулося несанкціоноване списання коштів і просив, не закінчуючи розмову, перевірити це у додатку на мобільному телефоні. Вона виконала його прохання проте, кошти на її рахунках були наявні. Чоловік, який представлявся працівником Служби безпеки банку повідомив їй, що зняття грошей відбулося у м. Києві невідомою особою проте, через некоректну роботу додатку в телефоні вона не бачить, що кошти на рахунку вже відсутні. Відповідач, як у відзиві на позовну заяву, так і під час надання пояснень у судовому засіданні, наголосила на тому, що жодних відомостей, які могли б її ідентифікувати або пін-коди карти вона не називала. Вказала, що чоловік, який називав себе працівником Служби безпеки банку нічим не видавав себе за шахрая, навіть переключав її на іншого оператора та включав під час розмови режим "Утримання" дзвінка під час якого грала музика. Також зазначила, що вказана особа наприкінці розмови повідомила їй, що потрібно видалити додаток "Монобанку" з мобільного телефону та встановити його заново. Вказану рекомендацію вона виконала. Після вказаних дій, відповідач з`ясувала, що кошти, які перебували на її картковому рахунку, як кредитні, так і власні, були списані. Після цього їй знову зателефонувала невідома особа, яка також представилася працівником Служби безпеки банку та повідомила їй, що вони працюють над поверненням коштів та просив перезавантажити телефон. Після цього їй вже ніхто не дзвонив. Відповідач повідомила суду, що одразу після цього написала повідомлення через месенджер з додатку "Монобанк", де їй повідомили про загальну суму знятих коштів та запропонували звернутися до правоохоронних органів. На підтвердження викладених обставин відповідач [PERSON] надала суду копію Листування у вигляді текстових повідомлень [PERSON] (м.т. [NUMBER] ) в чаті месенджера Телеграмм з ботом "Монобанку" в період з 15 по 22.03.2021 року; Витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань від 17.03.2021 р. за номером кримінального провадження: 12021153050000106 з правовою кваліфікацією правопорушення за ст. 190 КК України; Постанову Миколаївського районного управління поліції Відділення поліції № 3 про визнання потерпілою від 07.02.2021 р.; Заяву [PERSON] від 21.04.2021 р. адресовану АТ "Універсал Банк", в якій остання повідомляла банк про обставини неправомірного списання коштів з її карткового рахунку тощо. Ухвалюючи рішення, суд враховує ту обставину, що матеріали справи не містять достовірних даних про те, що відповідач своїми діями сприяла незаконному використанню інформації, яка дала змогу ініціювати третій особі проведення платіжних операцій. Подібні твердження позивача про наявність таких обставин не заслуговують на увагу, оскільки такі доводи позивача зводяться виключно до припущень, що не мають доказового підтвердження. Докази, які б доводили те, що відповідач [PERSON] втрачала та/або сприяла незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції в матеріалах справи відсутні. Під час розгляду справи судом також було встановлено факт звернення відповідача до банку про скасування спірної транзакції, а так само його звернення до правоохоронних органів з приводу вчинених стосовно неї шахрайських дій. Наведені обставини у сукупності свідчать про те, що у відповідача була дійсно відсутня воля на вчинення такого перерахування, а банком не заперечено факту його звернення з вимогою про скасування цієї транзакції. Суд вважає за необхідне зазначити, що порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково. Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж приватні (цивільні) права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких приватних (цивільних) прав (інтересів) позивач звернувся до суду. Відсутність порушеного, невизнаного або оспореного відповідачем приватного (цивільного) права (інтересу) позивача є самостійною підставою для відмови в позові (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 15 березня 2023 року в справі № 753/8671/21 (провадження № 61-550св22). Як свідчить тлумачення статті 526 ЦК України цивільне законодавство містить загальні умови виконання зобов`язання, що полягають у його виконанні належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Це правило є універсальним і підлягає застосуванню як до виконання договірних, так і недоговірних зобов`язань. Недотримання умов виконання призводить до порушення зобов`язання. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України). У постанові Верховного Суду України від 13 травня 2015 року у справі № 6-71цс15 зазначено, що: «відповідно до пунктів 6.7, 6.8 Положення № 223 банк у разі здійснення недозволеної або некоректно виконаної платіжної операції, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися або які були виконані некоректно, негайно відшкодовує платнику суму такої операції та, за необхідності, відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції. Користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо спеціальний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем або електронної ідентифікації самого спеціального платіжного засобу та його держателя, крім випадків, коли доведено, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Не встановивши обставин, які безспірно доводять, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, касаційний суд дійшов помилкового висновку про вину [PERSON] як підставу цивільно-правової відповідальності. Висновки судів про те, що операції щодо зняття з платіжної картки [PERSON] спірної суми супроводжувались правильним вводом ПІН-коду вказаної картки, а умовами договору від 5 лютого 2010 року передбачено обов`язок позивача щодо нерозголошення даного ПІН-коду, що виключає можливість задоволення позову про стягнення з банку на користь позивача спірної суми, є помилковими, оскільки такі висновки судів не свідчать про те, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції». У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 лютого 2018 року в справі № 552/2819/16-ц (провадження № 61-1396св18) вказано, що: «користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо спеціальний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем або електронної ідентифікації самого спеціального платіжного засобу та його держателя, крім випадків, коли доведено, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Такий правовий висновок сформульовано в постанові Верховного Суду України від 13 травня 2015 року у справі № 6-71цс15. У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 лютого 2018 року в справі № 127/23496/15-ц (провадження № 61-3239св18) зазначено, що: «встановивши, що позивачем не доведено вчинення відповідачем дій чи бездіяльності, які сприяли втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера (коду) або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції за кредитною карткою, а відповідач, виявивши безпідставне списання коштів, невідкладно повідомила позивача про цей факт, врахувавши наявність кримінального провадження, в межах якого встановлюється особа, яка протиправно заволоділа грошовими коштами, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог. При вирішенні спору суди першої та апеляційної інстанції вірно прийняли до уваги правову позицію, викладену у постановах Верховного Суду України від 13 травня 2015 року у справі № 6-71цс15 та від 11 березня 2015 року № 6-16цс15». У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 03 липня 2019 року у справі № 537/3312/16-ц (провадження № 61-17629св18) зазначено, що: «сам по собі факт коректного вводу вихідних даних для ініціювання такої банківської операції, як списання коштів з рахунку користувача, не може достовірно підтверджувати ту обставину, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Зазначене узгоджується з правовим висновком Верховного Суду України, викладеним у постанові від 13 травня 2015 року у справі № 6-71цс15. Слід також зазначити, що сама по собі відсутність вироку у кримінальній справі за фактом незаконного заволодіння невстановленими особами грошовими коштами із використанням карткових рахунків, відкритих на ім`я [PERSON] , не є підставою для відмови у задоволенні позову». Відповідно до ч. 1 ст. 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами НБУ та угодами (договорами) між клієнтом та банком. Згідно з статтею 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» (тут і далі в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин - квітень 2021 року) платіжна картка - електронний платіжний засіб у вигляді емітованої в установленому законодавством порядку пластикової чи іншого виду картки, що використовується для ініціювання переказу коштів з рахунка платника або з відповідного рахунка банку з метою оплати вартості товарів і послуг, перерахування коштів зі своїх рахунків на рахунки інших осіб, отримання коштів у готівковій формі в касах банків через банківські автомати, а також здійснення інших операцій, передбачених відповідним договором. Держатель електронного платіжного засобу - фізична особа, яка на законних підставах використовує електронний платіжний засіб для ініціювання переказу коштів з відповідного рахунку в банку або здійснює інші операції із застосуванням зазначеного електронного платіжного засобу. Неналежний переказ - рух певної суми коштів, внаслідок якого з вини ініціатора переказу, який не є платником, відбувається її списання з рахунка неналежного платника та/або зарахування на рахунок неналежного отримувача чи видача йому суми переказу в готівковій чи майновій формі. Неналежним платником є особа, з рахунка якої помилково або неправомірно переказана сума коштів, а неналежним отримувачем - особа, якій без законних підстав зарахована сума переказу на її рахунок або видана їй у готівковій формі. Відповідно до п.14.12 ст. 14 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» (який діяв на час виникнення спірних правовідносин) користувач зобов`язаний використовувати електронний платіжний засіб відповідно до вимог законодавства України та умов договору, укладеного з емітентом, і не допускати використання електронного платіжного засобу особами, які не мають на це права або повноважень. Банк зобов`язаний у спосіб, передбачений договором: повідомляти користувача про здійснення операцій з використанням електронного платіжного засобу; забезпечити користувачу можливість інформувати банк про втрату електронного платіжного засобу (п.14.14 ст. 14 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні»). Суд також враховує положення розділу VI. «Загальні вимоги до безпеки здійснення платіжних операцій та управління ризиками» постанови Правління Національного Банку України «Про здійснення операцій з використання електронних платіжних засобів» від 05.11.2014 р. № 705 (в редакції, що діяла станом на час виникнення спірних правовідносин - квітень 2021 року). Так, згідно положень вказаного розділу VI постанови НБУ «Про здійснення операцій з використанням електронних платіжних засобів» користувач зобов`язаний надійно зберігати та не передавати іншим особам електронний платіжний засіб, ПІН та інші засоби, які дають змогу користуватися ним. Користувач зобов`язаний контролювати рух коштів за своїм рахунком та повідомляти емітента про операції, які не виконувалися користувачем. Користувач після виявлення факту втрати електронного платіжного засобу та/або платіжних операцій, які він не виконував, зобов`язаний негайно повідомити банк або визначену ним юридичну особу в спосіб, передбачений договором. До моменту повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій та відповідальність несе користувач, а з часу повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій за електронним платіжним засобом користувача несе банк. Емітент або визначена ним юридична особа під час отримання повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов`язаний ідентифікувати користувача і зафіксувати обставини, дату, годину та хвилини його звернення на умовах і в порядку, установлених договором. Емітент після надходження повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов`язаний негайно зупинити здійснення операцій з використанням цього електронного платіжного засобу. Емітент у разі здійснення помилкового або неналежного переказу, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися, після виявлення помилки негайно відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції. Користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо електронний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем та/або електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати, незаконного використання ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Лише наявність обставин, які безспірно доводять, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, є підставою для його притягнення до цивільно-правової відповідальності. Зазначені норми є спеціальними для спірних правовідносин. Таким чином, користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій у разі відсутності доказів сприяння ним втраті, використанню ПІН у або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Такий правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 13 травня 2015 року у справі N6-71цс15, у постанові Верховного Суду від 23 січня 2018 року у справі N202/10128/14-ц (провадження N61-1856св17) від 13 вересня 2019 року у справі N501/4443/14-ц (провадження N61-10469св18), від 20 листопада 2019 року у справі N577/4224/16-ц (провадження N61-30583св18), від 17 червня 2021 року у справі N759/4025/19 (провадження N 61-1035св21) та від 16 серпня 2023 року N176/1445/22 (провадження N 61-8249св23). В даних правовідносинах саме банк має доводити, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, або втраті електронного платіжного засобу. Отже, судовим розглядом не встановлено, що відповідач, як володілець та користувач картки, своїми діями чи бездіяльністю сприяла у доступі до її карткового рахунку чи надала інформацію третім особам, що дало змогу ініціювати платіжні операції; [PERSON] як користувач картки своїми діями чи бездіяльністю не сприяла втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера (коду) або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Списання грошових коштів з карткових рахунків [PERSON] відбулося не за її розпорядженням і вона не повинна нести відповідальності за такі операції. Виявивши безпідставне списання (перекази, зняття) коштів, відповідач повідомила про цей факт банк та звернулася до правоохоронних органів. За такого, на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які посилалися сторони по справі, наявні у матеріалах справи доказів, досліджені судом в нарадчій кімнаті, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку про необхідність відмовити у задоволення позовних вимог. Приймаючи до уваги положення статті 141 ЦПК України, у зв`язку з відмовою у задоволенні позовних вимог, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на позивача. Згідно з ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Відповідно до постанови КЦС ВС від 30 вересня 2022 року за № 761/38266/14 якщо проголошення судового рішення не відбувається, то датою його ухвалення є дата складення повного судового рішення, навіть у випадку, якщо фактичне прийняття такого рішення відбулось у судовому засіданні, яким завершено розгляд справи і в яке не з`явились всі учасники такої справи. При цьому, дата, яка зазначена як дата ухвалення судового рішення, може бути відмінною від дати судового засідання, яким завершився розгляд справи і у яке не з`явились всі учасники такої справи. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed