Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-09 00:00:00

У грудні 2023 року АТ «А-Банк» звернулося до суду з указаним позовом, в якому просило стягнути з [PERSON] на свою користь заборгованість за кредитним договором № б/н від 06 червня 2013 року у розмірі 28\~460,62 грн, а також судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 2684 грн. На обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що 06 червня 2013 року відповідач підписав заяву, згідно з якою отримав кредит у вигляді встановлення кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 30,00\~% на рік на суму залишку заборгованості. Підписавши заяву, відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Тарифами, які викладені на банківському сайті http://a-bank.com.ua/terms, складає між ним та банком кредитний договір, що підтверджується підписом у анкеті-заяві, а також надав свою згоду щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою банку. Відповідно до умов укладеного договору відповідач зобов`язався погашати заборгованість за ним у встановлені в ньому терміни і порядку та сплачувати банку нараховані проценти та комісію в розмірах, визначених у договорі. Проте відповідач не виконав належним чином умов укладеного договору, що призвело до утворення заборгованості за кредитом, розмір якої станом на 25 жовтня 2023 року становить 28\~460,62 грн, з яких: 7482,15 грн заборгованість за тілом кредиту; 20\~978,47 грн заборгованість за штрафами. Посилаючись на вказане, позивач просив стягнути з відповідача вказану суму заборгованості за кредитом та судовий збір за подання позову до суду. Ухвалою Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 04 січня 2024\~року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження, призначено судове засідання на 12 лютого 2024 року 09-00 год., яке відкладено на 10 травня 2024 року 10-00 год. у зв`язку з неявкою відповідача. У судове засідання сторони не з`явилися. У позовній заяві позивач просив розглядати справу за відсутності представника банку, не заперечував проти заочного розгляду. У судове засідання відповідач не з`явився, повідомлений про судове засідання належним чином шляхом надсилання рекомендованої кореспонденції. Відзиву на позову, жодних заяв/клопотань відповідач до суду не подавав. З урахуванням положень ст. 128, 223, 280\~ЦПК України суд визнав за можливе проводити розгляд справи за відсутності відповідача та ухвалити у справі заочне рішення. Відповідно до ч. 2 ст. 247\~ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази кожного окремо та в сукупності, суд дійшов таких висновків. Судом установлено, що 06 червня 2013 року відповідач підписав анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в А-банку, положенням якої визначено, що анкета-заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг становить договір про надання банківських послуг (а. с. 7). При цьому в указаній анкеті-заяві відсутні відомості про суму встановленого кредитного ліміту отриманих кредитних коштів, розмір процентів за користування кредитними коштами, також не міститься інформації про штрафні санкції за прострочення сплати кредиту чи процентів. У вказаній анкеті-заяві зазначено лише інформацію про позичальника та міститься його підпис, що він згоден з тим, що підписана ним заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами, Правилами користування, основними умовами обслуговування і кредитування складає між ним та банком договір про надання банківських послуг, що він ознайомлений з Умовами та Правилами надання банківських послуг. Обґрунтовуючи позовні вимоги, АТ «А-Банк» зазначило, що сторони досягли згоди щодо всіх істотних умов договору, підписавши анкету-заяву, та на підтвердження зазначеного надало копію анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в АТ «А-Банк», витяг з Тарифів користування кредитною карткою «Універсальна», а також витяг з Умов та Правил надання банківських послуг у ПАТ «А-Банк» та розрахунок заборгованості. Відповідно до Умов та Правил надання банківських послуг клієнт надає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку, і клієнт надає право банку в будь-який момент змінити (зменшити, збільшити або анулювати) кредитний ліміт. Підписання цього договору є прямою і безумовною згодою позивальника щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого бланком. Згідно з наданим банком розрахунком станом на 25 жовтня 2023 року заборгованість відповідача перед позивачем становить 28\~460,62 грн, з яких: 7482,15\~грн\~ за тілом кредиту; 20\~978,47 грн за штрафами. Відповідно до наданої довідки за картами, відповідачу відкрито рахунок та видано карту зі строком дії до грудня місяця 2018 року. Установлений на картку 16\~червня 2016 року ліміт у розмірі 5000,00 грн неодноразово збільшувався, востаннє 15 вересня 2016 року до 7500,00 грн (а. с. 13, 14). Випискою по картці підтверджується те, що відповідач користувався кредитом (а.\~с. 8 12). Відповідно до ч. 1, 2\~ст. 207 Цивільного кодексу України\~правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом ст.\~626,\~628 ЦК України\~договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1\~ст. 638 ЦК України\~встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У\~ст. 526 ЦК України\~передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1\~ст. 1054 ЦК України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1\~ст. 1048 ЦК України). Частиною 2\~ст. 1054 ЦК України\~встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України). Згідно зі ст.\~1049\~цього Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Із наданої АТ «А-банк» виписки по картці за вищевказаним договором убачається, що відповідач [PERSON] користувався наданими йому кредитними коштами. Станом на 25 жовтня 2023 року у відповідача наявна заборгованість за тілом кредиту у розмірі 7482,15 грн. Така сума заборгованості за тілом кредиту не спростована відповідачем, підтверджена належними і допустимими доказами, тому суд вважає її доведеною, у зв`язку з чим у цій частині позовні вимоги підлягають задоволенню. Щодо стягнення заборгованості за штрафами в розмірі 20\~978,47 грн, то позов у цій частині недоведений, зазначені позовні вимоги необґрунтовані з огляду на таке. Як на підставу проведення нарахування штрафних санкцій за порушення термінів виконання кредитного зобов`язань, АТ «А-Банк» у позовній заяві посилається на п.\~2.1.12.6.1 Умов та правил надання банківських послуг, згідно з яким у разі виникнення прострочених зобов`язань на суму від 100 грн клієнт сплачує банку пеню. Разом з цим, питання сплати штрафу регулюється пунктом 2.1.11.7.1 Умов та правил надання банківських послуг, яким передбачено, що у разі відсутності грошових коштів на картковому рахунку позичальника, що призвело до невиконання або неналежного виконання позичальником зобов?язання зі сплати комісії за обслуговування у відповідності з пам?яткою клієнта / довідкою про умови кредитування, тарифами, позичальник сплачує банку штраф у розмірі 100 % від розміру неналежно від сплаченої комісії. Сплата штрафу здійснюється позичальником за кожний місяць такого порушення, починаючи з останнього місяця належного виконання. Таким чином, штрафи, які позивач просить стягнути на свою користь, полягають у невиконанні або неналежному виконанні відповідачем зобов`язань зі сплати комісії за обслуговування, а не пенею. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені також і\~Законом України «Про захист прав споживачів». За положеннями ч. 5 ст.\~11, ч. 1,\~2,\~5,\~7\~ст.\~18 Закону України «Про захист прав споживачів»\~до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього\~Закону\~про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Зміст указаних норм дає підстави для висновку, що несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема щодо плати за обслуговування кредиту, і це є підставою для визнання таких положень недійсними. Згідно з абз. 2 і 3 ч. 4\~ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів»\~споживач не зобов`язаний сплачувати кредитодавцеві будь-які збори, відсотки, комісії або інші вартісні елементи кредиту, що не були зазначені у договорі. Кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього\~Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього\~Закону, є нікчемною. Послугою з надання споживчого кредиту є діяльність банку або іншої фінансової установи з передачі споживачу коштів на придбання продукції для його особистих потреб, а тому встановлення кредитором будь-яких зборів, комісій, платежів за інші дії, ніж надання коштів на придбання продукції, не відповідають змісту кредитних відносин. Указаний висновок узгоджується із висновками, викладеними у постановах Верховного Суду від 16 жовтня 2019 року у справі № 369/9293/15-ц (провадження №\~61-29646св18), від 02 вересня 2019 року у справі № 361/7528/17 (провадження №\~61-45662св18) та від 09 грудня 2019 року у справі № 524/5152/15-ц (провадження №\~61-8862сво18). Згідно із ч. 4\~ст. 263 ЦПК України\~при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Верховного Суду України від 16 листопада 2016 року у справі № 6-1746цс16 зазначено, що встановлення банком у кредитному договорі обов`язку боржника сплачувати щомісячну комісію за управління кредитом без зазначення, які саме послуги за вказану комісію надаються клієнту, а також нарахування комісії за послуги, що супроводжують кредит (саме як компенсація сукупних послуг банку за рахунок клієнта), є незаконним. Несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема щодо плати за обслуговування кредиту, і це є підставою для визнання таких положень недійсними. Рішенням Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року № 15-рп/2011\~у справі щодо офіційного тлумачення положень п. 22, 23 ст.\~1,\~11, ч. 8 ст.\~18, ч.\~3 ст.\~22 Закону України «Про захист прав споживачів»\~у взаємозв`язку з положеннями ч. 4\~ст. 42 Конституції України\~(справа про захист прав споживачів кредитних послуг) підтверджено, що положення пунктів 22, 23 статті\~1, статті\~11 Закону України «Про захист прав споживачів»\~з подальшими змінами у взаємозв`язку з положеннями частини четвертої\~статті 42 Конституції України\~треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору. Разом з цим у\~Рішенні від 11 липня 2013 року № 7-рп/2013 Конституційний Суд України\~зазначив, що умови договору споживчого кредиту, його укладення та виконання повинні підпорядковуватися таким засадам, згідно з якими споживач вважається слабкою стороною у договорі та підлягає особливому правовому захисту з урахуванням принципів справедливості, добросовісності і розумності. Викладене дає підстави для висновку, що надання грошових коштів за укладеним кредитним договором відповідно до ч. 1\~ст. 1054 ЦК України\~є обов`язком банку, виконання такого обов`язку не може обумовлюватися будь-якою зустрічною оплатою з боку позичальника. Оскільки надання кредиту це обов`язок банку за кредитним договором, то така дія як надання послуг з розрахунково-касового обслуговування не є самостійною послугою, що замовляється та підлягає сплаті позичальником. Оскільки надання послуги з розрахунково-касового обслуговування відповідає економічним потребам лише самого банку, то такі дії не є послугами, що об`єктивно надаються клієнту-позичальнику. Таким чином, оскільки нарахування комісії за обслуговування є незаконним, то суд не вбачає підстав для стягнення штрафу за неналежне виконання відповідачем зобов`язань зі сплати комісії за обслуговування. Крім цього, слід зазначити, що згідно із п. 18 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної\~статтею 625\~цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022\~року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). З урахуванням вищевказаного суд не вбачає підстав для стягнення з відповідача заборгованості за штрафами в розмірі 20\~978,47 грн. Статтею 2\~ЦПК України встановлено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Згідно із ч. 1 ст.\~13\~ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За положеннями ст. 12, 81\~ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками процесу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України). Оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у сукупності, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову, а саме стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за кредитом у розмірі 7482,15 грн. На підставі\~ст. 141 ЦПК України\~слід стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати зі сплати судового збору пропорційно розміру задоволених позовних вимог (26,28 %) у сумі 705,00 грн.

Outcome: partial