Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-22 00:00:00

Рух справи 26.12.2023 до Солом`янського районного суду міста Києва надійшла вказана заява, датована 23.12.2023, за підписом позивача, в якій ставиться питання про визначення додаткового строку для подачі [PERSON] до нотаріальних органів заяви про прийняття спадщини за заповітом на майно, яке залишилось після смерті [INFO] [PERSON] , [INFO] , терміном в один місяць з дати набрання рішення законної сили. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08.01.2024 для розгляду зазначеної заяви визначено суддю Зуєвич Л.Л. Фактично справу передано судді по реєстру 09.01.2024. Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 12.01.2024 вказану позовну заяву прийнято до провадження, розгляд справи вирішено здійснювати в порядку загального позовного провадження. Підготовче засідання було призначено на 14.03.2024. Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 14.03.2024 закрито підготовче провадження у справі, розгляд справи по суті призначено на 18.04.2024. У зв`язку з перебуванням головуючого судді у відпустці (у зв`язку з госпіталізацією), 18.04.2024 судове засідання не відбулось та було перенесено на 23.05.2024. У судове засідання, призначене на 23.05.2024 учасники справи не з`явились, при цьому, суд враховує, що 21.05.2024 надійшла заява від позивача про розгляд справи за її відсутністю, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Разом з тим, суд врахував, що у відзиві на позовну заяву Київська міськрада ставить питання про розгляд справи у відсутності її представника. На підставі викладеного, судовий розгляд справи здійснювався на підставі наявних у суду матеріалів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу (ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу країни /далі - ЦПК України/). Доводи позову В обґрунтування позовних вимог вказується, що [INFO] помер батько позивача - [PERSON] , [INFO] , який на день своєї смерті постійно проживав та був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Зазначається, що після смерті [PERSON] , відкрилась спадщина, до складу якої увійшла 1/2 частини квартири за адресою: [ADDRESS] , якою померлий володів на праві приватної власності, згідно свідоцтва про право власності на житло виданого 11.12.1996 Органом приватизації Жовтневої районної державної адміністрації. Як стверджується у позові, інша 1/2 частина квартири, належить позивачу на праві приватної власності згідно з свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 20.02.2009, яке посвідчено [PERSON] , державним нотаріусом П`ятої київської державної нотаріальної контори. Зі слів позивача, це спадкове майно вона успадкувала після смерті бабусі, матері її батька. Вказується, що 05.07.1997, [PERSON] , склав заповіт за реєстровим № 6с-287, який посвідчено [PERSON] , державним нотаріусом П`ятої київської державної нотаріальної контори, 05.07.1997. Зауважується, що згідно з вказаний заповітом, [PERSON] , на випадок його смерті заповідав долю квартири [ADDRESS] - позивачу ( [PERSON] ). Також, звертається увага на те, що відповідно до інформації у Спадковому реєстрі, яка отримана 06.12.2023, спадкова справа до майна померлого [INFO] [PERSON] не заводилась, отже заява про прийняття спадщини спадкоємцем(ями) не подавалась. У позові наголошується, що з 1996 року, позивач зареєстрована і постійно мешкає за адресою: [ADDRESS] . Зі слів позивача, про факт складення зазначеного заповіту, ні вона, ні будь-хто з родичів, не знали. При цьому, вказується, що заповіт, який залишив [PERSON] , та документи на його частину квартири, зберігались в особистих речах, в квартирі де він проживав і був випадково знайдений в листопаді 2023 року. Позивач стверджує, що вона фактично не була обізнана про існування зазначеного заповіту та не змогла своєчасно скористатись своїм правом на прийняття спадщини. Як зазначається у позові, позивач є єдиним спадкоємцем померлого, інших спадкоємців, а ні за заповітом, а ні за законом немає. Спадкових справ в іншому місці інші особи не заводили, як і не видавалось на їх підставі свідоцтва про право на спадщину. Також, у позові зауважується, що 06.12.2023 позивач звернулась до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального кругу Борківського А.В. щодо оформлення спадщини на майно, яке залишилось після смерті її батька [PERSON] . Звертається увага на те, що відповідно до відповіді нотаріуса позивачем було пропущено встановлений законом шестимісячний строк для прийняття спадщини, тому нотаріус надав відповідь-роз`яснення за вих. № 113/01-16 від 06.12.2023 про неможливість оформлення спадщини, і роз`яснив, що позивач має право, звернутися до суду, з позовом про визначення додаткового строку, достатнього для подання позивачем заяви про прийняття спадщини (продовжити строк для подання заяви про прийняття спадщини) та особисто подати письмову заяву про прийняття спадщини. Щодо правової позиції відповідача 28.02.2024 до суду надійшов відзив на позовну заяву (а.с. 40-41), в якому Київська міськрада просить суд зважаючи на докази в матеріалах справи прийняти рішення згідно з нормами чинного законодавства. При цьому, Київська міськрада, зокрема, звертає увагу на те, що згідно з листом Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» судом не можуть бути визнані поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна, похилий вік, непрацездатність, незнання про існування заповіту, встановлення судом факту, що має юридичне значення для прийняття спадщини (наприклад, встановлення факту проживання однією сім`єю), невизначеність між спадкоємцями хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови. Фактичні обставини справи, встановлені судом Дослідивши матеріали справи, повно і всебічно з`ясувавши обставини справи, оцінивши докази на підтвердження таких обставин в їх сукупності, суд встановив наступне. [INFO] помер [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про смерть серії [NUMBER] від 16.02.2021, а.с. 9), батько позивачки, [PERSON] . Факт родинних відносин позивача та [PERSON] підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 10.10.1980 (а.с. 16) де батьками [PERSON] зазначено [PERSON] та [PERSON] . Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, до складу якої увійшла 1/2 частини квартири за адресою: [ADDRESS] , якою померлий володів на праві приватної власності, згідно з свідоцтвом про право власності на житло № [NUMBER] виданим 11.12.1996 Органом приватизації Жовтневої районної державної адміністрації (а.с. 11). Згідно з інформацією комунального підприємства Київської міської ради «Київське міське бюро технічної інвентаризації» (а.с. 13), 1/2 частина квартири за адресою: [ADDRESS] належить [PERSON] , на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, після смерті [PERSON] (а.с. 12, 13). За життя померлим [PERSON] , [INFO] , на випадок смерті було складено заповіт, посвідчений 05.07.1997 державним нотаріусом П`ятої київської державної нотаріальної контори Рудою Л.М., зареєстрований в реєстрі за № 6с-287 (а.с. 8,) відповідно до якого заповідав належну йому на праві власності частину квартири під номером [ADDRESS] , - [PERSON] , що також підтверджується Витягом зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) /а.с. 14/. Відповідно до витягу № 75022713 від 06.12.2023 з Спадкового реєстру, спадкова справа до майна померлого [INFO] [PERSON] не заводилась (а.с. 15). На а.с. 7 міститься письмове роз`яснення приватного нотаріуса Борківського А. за вих. № 113/01-16 від 06.12.2023 наступного змісту: « [PERSON] , з приводу вашого звернення щодо надання Вам роз`яснень положень законодавства України з приводу оформлення спадщини на майно, яке залишилось після смерті " [INFO] [PERSON] , 1949 року народження, який на день своєї смерті постійно проживав та був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , та на підставі наданих мені прав та покладених обов`язків, встановлених статтями 4, 5 Закону України «Про нотаріат», роз`яснюю та довожу до Вашого відома наступне: - частиною 1 ст. 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її; - частиною 3 ст. 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї; - частиною 1 ст. 1269 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має особисто подати до нотаріальної контори (за місцем відкриття спадщини) заяву про прийняття спадщини; - частиною 1 ст. 1270 ЦК України встановлено, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини, тобто з дня смерті спадкодавця. Підпунктом 2.1 пункту 2 глави 10 розділу 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України встановлено, що спадкова справа заводиться нотаріусом за місцем відкриття спадщини на підставі поданої (або такої, що надійшла поштою) першою заяви (повідомлення, телеграми) про прийняття спадщини, про відмову від прийняття спадщини, про відмову від спадщини, заяви про відкликання заяви про прийняття спадщини або про відмову від спадщини, заяви про видачу свідоцтва про право на спадщину, заяви спадкоємця на одержання частини вкладу спадкодавця у банку (фінансовій установі), заяви про видачу свідоцтва виконавцю заповіту, заяви виконавця заповіту про відмову від здійснення своїх повноважень, заяви другого з подружжя про видачу свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя у разі смерті одного з подружжя, заяви про вжиття заходів до охорони спадкового майна, претензії кредиторів. Отже, з огляду на вищевикладене, прийняття спадщини відбувається впродовж шести місяців з дня відкриття спадщини зокрема на підставі заяви про прийняття спадщини. При цьому спадкова справа може бути заведена після спливу зазначеного строку, на підставі заяви спадкоємця, який прийняв спадщину, про видачу йому свідоцтва про право на спадщину. Чинним законодавством України передбачено, що спадкоємцем, який прийняв спадщину в установлений строк, вважається особа яка або проживала постійно із спадкодавцем або особисто подала до нотаріальної контори у встановлений строк письмову заяву про прийняття спадщини. Факт проживання спадкоємця разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини має бути підтверджений відповідними документами. При цьому під поняттям "проживання" слід розуміти реєстрацію місця проживання за однією адресою разом із спадкодавцем. Перевіркою в спадковому реєстрі від 06.12.2023 року (витяг із Спадкового реєстру № 75023064 від 06.12.2023 року), встановлено, що вищевказаний заповіт [PERSON] , який було посвідчено [PERSON] , державним нотаріусом П`ятої київської державної нотаріальної контори. 05.07.1997 року за реєстровим № 6с-287. чинний. На підставі інформації у Спадковому реєстрі, отриманої від 06.12.2023 року (витяг із Спадкового реєстру № 75022713 від 06.12.2023 року), спадкова справа до майна померлого " [INFO] [PERSON] не заводилась, отже заява про прийняття спадщини спадкоємцем(ями) не подавалась. Як вбачається з поданих документів, ви, як спадкоємець за заповітом, посвідченим [PERSON] державним нотаріусом П`ятої київської державної нотаріальної контори, 05.07.1997 року за реєстровим № 6с-287, не проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини та не були зареєстровані з ним(нею) за однією адресою. У відповідності до ч. 3 ст. 1272 ЦК України спадкоємець, який пропустив прийняття спадщини, має право звернутися до суду (за місцем відкриття спадщини) з відповідним позовом про визначення додаткового строку, достатнього для подання ним заяви про прийняття спадщини. Після набрання законної сили такого рішення суду, спадкоємцю необхідно звернутися до органів нотаріату за місцем відкриття спадщини та особисто подати письмову заву про прийняття спадщини у межах визначеного додаткового строку. При цьому наголошую, що відповідно до чинного законодавства, прийняття спадщини та/або відмова від спадщини через представника не допускається. Або ж, у разі наявності відповідних підстав, спадкоємець маєте право звернутися до суду із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини.» Як вбачається з відповіді Солом`янської РДА в м. Києві (а.с. 35), за відомостями Відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Солом`янської РДА та інформацією з Реєстру територіальної громади міста Києва за адресою: [ADDRESS] , відсутня реєстрація осіб. Крім того, матеріали справи містять копії: свідоцтва про народження [PERSON] (серії [NUMBER] , а.с. 10); паспорту [PERSON] (а.с. 17). Мотиви, з яких виходить суд при розгляді цієї справи та застосовані ним норми права Відповідно до ст.ст. 1216, 1217 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно з ч.ч. 1, 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Частиною першою статті 1269 ЦК України визначено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ч. 1 ст. 1270 ЦК України). За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ч. 3 ст. 1222, ч. 1 ст. 1220, ч. 1 ст. 1270 ЦК України). Відповідно до ст. 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. Проте, вказаний у ч. 1 ст. 1270 ЦК України строк не є присічним і сам факт його пропуску не свідчить про остаточну втрату особою права на спадкування. Частиною третьою статті 1272 ЦК України передбачено, що за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Аналіз зазначеної норми закону свідчить про те, що поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є ті, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Отже, правила ч. 3 ст. 1272 ЦК України можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними. Якщо ж у спадкоємця об`єктивних перешкод для подання заяви не було, то правові підстави для визначення додаткового строку для прийняття спадщини відсутні. Як зазначено у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 24.11.2021 у справі № 532/2655/19 (провадження № 61-12814св21) вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. При вирішенні справ про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини слід також враховувати, що додатковий строк визначається у разі, якщо суд визнає причини пропуску строку для прийняття спадщини поважними. У зазначеній категорії справ є обов`язковим обґрунтування в мотивувальній частині судового рішення поважності причин пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини. Поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: 1) тривала хвороба спадкоємців; 2) велика відстань між місцемпостійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; 3) складні умови праці, які пов`язані, зокрема, з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; 4) перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; 5) необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо (див. постанову Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 07.02.2024 у справі № 474/454/18, провадження № 61-14756св23). У вирішенні питання про поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини потрібно враховувати свободу заповіту як фундаментальний принцип спадкового права. Про свободу заповіту як фундаментальний принцип спадкового права та поважність причин пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини вказано у постановах Верховного Суду від 06.06.2018 у справі № 315/765/14-ц, від 28.10.2019 у справі № 761/42165/17, від 26.06.2019 у справі № 565/1145/17, від 25.03.2020 у справі № 642/2539/18-ц, 15.04.2020 у справі № 190/106/18 (провадження № 61-41455св18), 17.03.2021 у справі № 308/4272/19 (провадження № 61-17072св20), від 15.04.2021 у справі № 591/1271/18 (провадження № 61-195св21), від 26.07.2021 у справі № 405/7058/19 (провадження № 61-18000св20), від 21.10.2021 у справі № 643/13260/19 (провадження № 61-9552св21), що свідчить про сталість судової практики у спірних правовідносинах. Необізнаність спадкоємця про наявність заповіту є поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини (див. постанови Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 07.02.2024 у справі № 474/454/18, провадження № 61-14756св23, 18.02.2022 у справі № 338/46/21, провадження № 61-20304св21, від 17.12.2021 у справі № 315/386/19, провадження № 61-15100св21). Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Звертаючись до суду з позовом, [PERSON] , як на підставу своїх порушених прав, зазначала, що строк для подання заяви про прийняття нею спадщини пропущений з поважної причини, так як вона не була обізнана про наявність заповіту, складеного на її ім`я, а тому не звернулася до нотаріуса з відповідною заявою у встановлений законом строк. Відповідно до ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Заповіт є одностороннім правочином, оскільки залежить виключно від волі заповідача. Відповідно до ч.ч. 2-4 ст. 1254 ЦК України заповідач має право у будь-який час скласти новий заповіт. Заповіт, який було складено пізніше, скасовує попередній заповіт повністю або у тій частині, в якій він йому суперечить. Кожний новий заповіт скасовує попередній і не відновлює заповіту, який заповідач склав перед ним. Якщо новий заповіт, складений заповідачем, був визнаний недійсним, чинність попереднього заповіту не відновлюється, крім випадків, встановлених ст.ст. 225 і 231 цього Кодексу. Встановивши фактичні обставини справи, суд дійшов висновку про визначення [PERSON] додаткового строку для подачі заяви про прийняття спадщини після смерті [INFO] [PERSON] , [INFO] , терміном один місяць з дня набрання рішенням чинності, оскільки остання не знала про існування заповіту спадкодавця. Про ці обставини їй стало відомо лише у листопада 2023 року. Подальша активна поведінка [PERSON] дійсно свідчить про те, що вона зацікавлена у прийнятті спадщини. При цьому, у справі, що є предметом розгляду, інших спадкоємців, окрім позивача ( [PERSON] ) після смерті [INFO] [PERSON] - батька позивача, не встановлено. Як зазначено у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 16.06.2021 у справі № 756/3115/17 (провадження № 61-18653св20) реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у ст. 129 Конституції України. Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, зокрема у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи. Дотримання цього принципу є надзвичайно важливим під час розгляду судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів. Висновки суду Суд дійшов висновку, що позивач довів ті обставини, на які посилався, як на підставу своїх позовних вимог. Суд вважає за можливе визначити позивачу ( [PERSON] ) додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини після померлого [INFO] [PERSON] . Ухвалюючи рішення суд враховує аргументи та доводи сторін, встановлені фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, зокрема те, що позивач довів поважність причин пропуску строку для звернення із заявою про прийняття спадщини, а також те, що пропущений строк для подання заяви про прийняття спадщини є незначним, а позивач є єдиним спадкоємцем померлого, який за життя склав заповіт на її ім`я. З огляду на наведене суд дійшов висновку про наявність підстав, передбачених ст. 1272 ЦК України, для визначення позивачу додаткового строку для подання до нотаріальних органів заяви про прийняття спадщини. При цьому, суд також бере до уваги відсутність суттєвих заперечень з боку Київміськради та відсутність інших спадкоємців за даними Спадкового реєстру, що свідчить про те, що права та інтереси інших осіб порушені не будуть. Суд вважає, що в ситуації, що склалася, позивач в іншому порядку, ніж судовий, не може захистити свої права на прийняття спадщини. При цьому завданням судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд та вирішення цивільної справи з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб. Відтак, враховуючи все зазначене в сукупності, позовні вимоги підлягають задоволенню. Враховуючи наведене,

Outcome: approved