Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-23 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення суми сплаченого страхового відшкодування. На обґрунтування своїх вимог посилається на ті обставини, що 25.11.2020 року о 15 год. 38 хв. за адресою: вул. Шевченка в с. Тарасівка Києво-Святошинського району Київської області сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортних засобів: ВАЗ (державний номерний знак [NUMBER] ) під керуванням водія [PERSON] ; «Renault» (державний номерний знак [NUMBER] ). Постановою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 25.01.2021 року по справі № 369/15280/20 відповідача було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. ст. 124, 130, 122-4 Кодексу України про адміністративні правопорушення. На момент ДТП між позивачем та [PERSON] було укладено договір добровільного комплексного страхування наземного транспорту цивільної відповідальності власників наземного транспорту та від нещасного випадку на транспорті № 22114ак)уа від 20 лютого 2020 року. Згідно вказаного договору позивач застрахував майнові інтереси страхувальника, що не суперечать чинному законодавству України, пов`язанні з володінням, користуванням і розпорядженням транспортним засобом «Renault» (державний номерний знак [NUMBER] ). Страхувальник своєчасно звернувся до позивача із заявою про подію та на виплату за договором добровільного страхування наземного транспортного засобу від 11.01.2021 року. На момент настання страхового випадку цивільно-правова відповідальність відповідача не була застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Розрахунок та виплата страхового відшкодування власнику автомобіля марки «Renault» (державний номерний знак [NUMBER] ) проведено на підставі: акту огляду транспортного засобу, рахунку № А-005108 від 09.12.2020 року, страхового акту № АRX2695202 від 12.01.2021 року, розрахунку страхового відшкодування. Позивач відшкодував завдані відповідачем збитки у розмірі 73997,53 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 740368 від 13.01.2021 року. На підставі вище наведеного, позивач просив суд стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача - Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АРКС» суму в якості страхового відшкодування у розмірі 73997,53 грн. та суму сплаченого судового збору у розмірі 2684,00 грн. 16.02.2024 року ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. У судове засідання представник позивача не з`явився, через канцелярію суду подав заяву у якій зазначив, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просив справу розглядати без його участі. У судове засідання відповідач не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, Причини неявки суду не відомі. Згідно ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. У разі\~неявки всіх\~учасників справи\~у судове\~засідання,\~яким завершується\~розгляд справи,\~або розгляду\~справи без\~повідомлення (виклику)\~учасників справи,\~суд підписує\~рішення без\~його проголошення. Датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення (ч. ч. 4, 5 ст. 268 Цивільного процесуального кодексу України). У зв`язку з неявкою сторін в силу ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, зібрані у справі докази, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що постановою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 25.01.2021 року по справі № 369/15280/20 відповідача було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. ст. 124, 130, 122-4 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Відповідно до ч. 3 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. На момент ДТП між позивачем та [PERSON] було укладено договір добровільного комплексного страхування наземного транспорту цивільної відповідальності власників наземного транспорту та від нещасного випадку на транспорті № 22114ак)уа від 20 лютого 2020 року. Згідно вказаного договору позивач застрахував майнові інтереси страхувальника, що не суперечать чинному законодавству України, пов`язанні з володінням, користуванням і розпорядженням транспортним засобом «Renault» (державний номерний знак [NUMBER] ). Страхувальник своєчасно звернувся до позивача із заявою про подію та на виплату за договором добровільного страхування наземного транспортного засобу від 11.01.2021 року. На момент настання страхового випадку цивільно-правова відповідальність відповідача не була застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Розрахунок та виплата страхового відшкодування власнику автомобіля марки «Renault» (державний номерний знак [NUMBER] ) проведено на підставі: акту огляду транспортного засобу, рахунку № А-005108 від 09.12.2020 року, страхового акту № АRX2695202 від 12.01.2021 року, розрахунку страхового відшкодування. Позивач відшкодував завдані відповідачем збитки у розмірі 73997,53 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 740368 від 13.01.2021 року. Суд погоджується з доводами позивача та вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Частиною 1 ст. 1166 ЦК України визначено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Частиною 2 ст. 1187 ЦК України встановлено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до ч. 1 ст. 1191 Цивільного кодексу України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Таким законом, зокрема, є норми ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України "Про страхування", відповідно до яких до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Відповідно до положень ст. 1166 Цивільного кодексу України, майнова шкода, завдана правомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. За таких обставин, вимоги позивача про стягнення із відповідача компенсації виплаченої суми страхового відшкодування в порядку регресу в розмірі 73997,53 грн. підлягають задоволенню. Частина 1 ст. 141 ЦПК України передбачає, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що позов підлягає задоволенню, то, відповідно до ст.141 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 2684,00 грн.

Outcome: approved