Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-26 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду із даним позовом. Вказала, що вона 11 липня 2007 року зареєструвала шлюб з громадянином рф [PERSON] за законами російської федерації, про що складено відповідний актовий запис №72, прізвище дружині після державної реєстрації шлюбу присвоєно « [PERSON] ». Місце державної реєстрації відділ запису актів громадянського стану Уряду Саратовської області. Після одруження сторони проживали на території України та від шлюбу у них народилося двоє дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . На даний час діти проживають разом із позивачем. 09.06.2022 позивач змінила прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] ». Спільне життя із відповідачем не склалося у зв`язку із різними поглядами на шлюб та сім`ю. Постійні негаразди стали причиною подачі цивільного позову про розірвання шлюбу. Фактичні шлюбні відносини між нею та відповідачем припинені, спільне господарство не ведеться, сторони проживають окремо. Збереження сім`ї неможливо і суперечить інтересам позивача по справі. У даному випадку немає згоди позивача на продовження шлюбу, тобто не має її вільної і повної згоди на шлюб, примиритися позивач не бажає. Подальше спільне життя чоловіка й дружини та збереження шлюбу буде суперечити інтересам позивача за відсутності її згоди на продовження шлюбу. Побудова сімейний відносин повинна здійснюватися на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги і підтримки, які в сторін відсутні. Тому, позивач змушена звернутися до суду із даним позовом. Просила строк на примирення не надавати. Після розірвання шлюбу залишити прізвище « [PERSON] ». 07 травня 2024 року відповідно до ухвали судді відкрито спрощене позовне провадження у цій справі. Призначено судове засідання для розгляду справи по суті в порядку спрощеного позовного провадження на 27 травня 2024 року. Сторони у\~судове\~засідання\~не з`явились,\~так\~як\~не викликалися\~судом,\~а\~лише\~повідомлялися про\~день\~розгляду\~справи \~рекомендованими\~повідомленнями.\~Від\~позивача\~ [PERSON] \~02.05.2024\~за\~вхід.№2865\~надійшла\~письмова\~заява,\~в\~якій\~остання заявлені\~позовні\~вимоги\~підтримує,\~просить\~суд\~їх задовольнити.\~ Відповідач [PERSON] відзив на позовну заяву не подав, хоча повідомлявся належним чином. Заяви, клопотання: заява позивача про розгляд справи без її участі. Інші процесуальні дії у справі: відкриття спрощеного позовного провадження у справі та призначення судового засідання на 27 травня 2024 року, про що постановлено ухвалу окремим процесуальним документом. \~ \~ \~ \~ \~ \~Судом\~ встановлено такі фактичні обставини\~ та\~ зміст спірних\~ правовідносин:\~\~ Із досліджених судом письмових доказів, що є у справі копії паспорта громадянина України (а.с.5) судом встановлено, що позивач [PERSON] народилася [INFO] у селі Писарівка Ямпільського району Вінницької області. Із копії витягу з реєстру територіальної громади від 01.09.2022 (а.с.7) судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] , зареєстрована по [ADDRESS] . Із копії Свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] виданого 11.07.2007 (а.с.8-9) судом встановлено, що 11 липня 2007 сторони зареєстрували шлюб у відділі запису актів громадянського стану по Аркадаському району управління у справах записів актів громадянського стану Уряду Саратовської області, актовий запис №72. Із копії свідоцтва про зміну імені серії [NUMBER] виданого 09.06.2022 (а.с.10) судом встановлено, що [PERSON] змінила прізвище на « [PERSON] ». Із копії Свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 29.01.2022 (а.с.11) судом встановлено, що сторони є батьками [PERSON] , [INFO] . Із копії Свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 06.06.2014 (а.с.12) судом встановлено, що сторони є батьками [PERSON] , [INFO] . Згідно вимог ч.1\~ст.58\~Закону України\~«Про міжнародне\~приватне право» шлюб між громадянами України, шлюб між громадянином України та іноземцем, шлюб між громадянином України та особою без громадянства, що укладений за межами України відповідно до права іноземної держави, є дійсним в Україні за умови додержання щодо громадянина України вимог\~Сімейного кодексу України\~щодо підстав недійсності шлюбу. Відповідно до\~ст.279 Сімейного кодексу України\~розірвання шлюбу між громадянином України та іноземцем, а також шлюбу іноземців між особою в Україні здійснюється за законом України. Статтею 63 Закону України «Про міжнародне приватне право»\~передбачено, що припинення шлюбу та правові наслідки його припинення визначаються правом, яке діє в даний час щодо правових наслідків шлюбу. Згідно п.2 ст.28 Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах (укр/рос) в редакції від 21.01.2006 року зазначається, що якщо один з подружжя є громадянином однієї Договірної Сторони, а другий іншої Договірної Сторони, застосовується законодавство Договірної Сторони, установа якої розглядає справу про розірвання шлюбу. Пунктом 2 статті 29 Конвенції визначено, що по справах про розірвання шлюбу у випадку, передбаченому пунктом 2 статті 28 компетентні установи Договірної Сторони, на території якої проживає подружжя. Якщо один з подружжя проживає на території однієї Договірної Сторони, а другий - на території іншої Договірної Сторони, по справах про розірвання шлюбу компетентні установи обох Договірних Сторін, на територіях яких проживає подружжя. У зв`язку із порушенням російською федерацією цілей та принципів статуту ООН, Гельсінського Заключного акту, Паризької Хартії для Нової Європи та ряду інших документів ОБСЄ, у зв`язку із широкомасштабною збройною агресією російської федерації проти суверенітету та територіальної цілісності України, Міністерство закордонних справ України 24.02.2022 нотифікувало МЗС РФ про прийняте Україною рішення розірвати дипломатичні відносини з Росією, що були встановлені Протоколом про встановлення дипломатичних відносин між Україною та російською федерацією від 14.02.1992. Відтак, діяльність дипломатичних представництв України в Росії та Росії в Україні, а також будь-яке дипломатичне спілкування припинені відповідно до Віденської конвенції про дипломатичні зносини 1961 року. Згідно п.1\~ст.16\~Закону України\~«Про міжнародне\~приватне право» особистим законом фізичної особи вважається право держави, громадянином якої вона є. Законом України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства»\~визначається правовий статус та закріплюються основні права, свободи та обов`язки іноземців. У\~ст.18 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства»\~визначено права у шлюбних і сімейних відносинах», зазначено, що іноземці можуть укладати і розривати шлюби з громадянами України та іншими особами відповідно до законодавства України, та вказано, що іноземці мають рівні з громадянами України права і обов`язки у шлюбних і сімейних відносинах. Відповідно до ч.1\~ст.60\~Закону України\~«Про міжнародне\~приватне право» правові наслідки шлюбу визначаються спільним особистим законом подружжя, а при його відсутності - правом держави, у якій подружжя мало останнє спільне місце проживання (за умови, що хоча б один з подружжя все ще має місце проживання в цій державі). При відсутності спільного місця проживання - правом, з яким обидва з подружжя мають найбільш тісний зв`язок іншим чином. Таким чином, якщо подружжя є громадянами різних держав, і на час розірвання шлюбу хоча б один з них продовжує проживати на її території, то розірвання шлюбу проводиться за законодавством України. Згідно рекомендації Пленуму Верховного Суду України, викладених у\~постанові "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21 грудня 2007 року №11, Верховний Суд України зазначає, що в разі розірвання шлюбу між громадянином України та іноземцем, один з яких проживає на території України, питання підсудності визначається за загальними правилами, встановленими статтею 110\~Цивільного процесуального кодексу України. На час розгляду даної справи судом - це норми ст.ст.27,\~28 ЦПК України\~в новій редакції 2017 року. Таким чином, розірвання шлюбу між громадянином України та іноземцем, а також шлюбу іноземців між собою в Україні здійснюється за законом України. Відтак, враховуючи, що позивачка є громадянкою України, проживає на території України, де має постійне зареєстроване місце проживання, суд вважає за необхідне до зазначених правовідносин при вирішенні справи про розірвання шлюбу застосувати законодавство України. Статтею 51 Конституції України\~визначено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Згідно з частиною першою\~статті 24 СК України\~шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно з частинами третьою та четвертою\~статті 56 СК України\~кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (частина 1\~статті 110 СК України). Відповідно до\~статті 112 СК України\~суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. У пункті 10\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»\~судам роз`яснено, що проголошена\~Конституцією України\~охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Згідно зі\~статтею 111 СК України\~суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. За змістом указаної норми заходи щодо примирення подружжя вживаються судом за умови, що це не суперечить моральним засадам суспільства. Суд не може примушувати дружину та чоловіка проживати разом, цікавитися обставинами їх приватного життя, вимагати надання доказів порушення сімейних обов`язків особистого характеру тощо. Закон не визначає, які саме заходи можуть застосовуватися судом для примирення подружжя. Надання строку для примирення подружжя є правом суду, а не його обов`язком. \~ \~ \~ \~Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Для поваги до права дружини або чоловіка на пред`явлення вимоги про розірвання шлюбу потрібен прояв другим з подружжя власної гідності, поваги до себе. \~ \~ \~ \~Позивач скористалася\~даним правом та звернулася до суду з цим позовом, наполягає на розірванні шлюбу. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а позивач не має наміру зберігати\~шлюб з відповідачем. Таким чином встановлено, що сторони разом не проживають, сімейні стосунки не підтримують, шлюб існує формально, збереження шлюбу суперечитиме їх інтересам та інтересам їхніх дітей, тому суд приходить до обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для задоволення позову [PERSON] про розірвання шлюбу. Відповідно до ст.16 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року чоловіки і жінки користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Статтею 17 Закону України від 23 лютого 2006 року №3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»\~передбачено, що суди застосовують при розгляді справ\~Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського Суду з прав людини як джерело прав. Крім цього,\~статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріплено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. У пункті 84 рішення Європейського суду з прав людини по справі «Валліанатос та інші проти Греції» від 07.11.2013 року (Заяви №№29381/09 та 32684/09) передбачено: «Суд наголошує на принципах, встановлених у його практиці. Мета захисту родини у її традиційному сенсі є доволі абстрактною і для її реалізації може використовуватися широкий спектр конкретних заходів… Також, з огляду на те, що Конвенція є «живим» документом, який слід тлумачити у світлі умов сьогодення…, держава при виборі засобів, покликаних забезпечувати захист сім`ї та повагу до сімейного життя, як цього вимагає стаття 8, обов`язково має брати до уваги зміни, що відбуваються у суспільстві і у ставленні до соціальних питань, цивільного стану і міжособистісних стосунків, включаючи той факт, що не існує лише одного шляху чи лише одного вибору, коли йдеться про те, як вести сімейне або приватне життя». Окрім цього, пунктом 126 рішення Європейського суду з прав людини по справі «Фернандес Мартінес проти Іспанії» (заява 56030/07) від 12 червня 2014 року встановлено: «Що стосується права на приватне та сімейне життя, Суд наголошує на важливості для осіб мати можливість вільно приймати рішення з приводу того, як вести своє приватне та сімейне життя. У зв`язку з цим повторно наголошується, що відповідно до статті 8 також надається охорона прав на самореалізацію як у формі особистого розвитку…, так і з точки зору права на встановлення та розвиток відносин з іншими людьми та навколишнім світом, при цьому поняття особистої автономії є важливим принципом, що береться за основу при тлумаченні гарантій, які викладені в такому положенні». Згідно ч.2 ст.114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу. \~ \~ \~ \~Відповідно до ст.113 Сімейного кодексу України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватись цим прізвищем, або відновити своє дошлюбне прізвище. \~ \~ \~ \~\~Як вбачається із свідоцтва про шлюб позивач при реєстрації шлюбу своє прізвище « [PERSON] » не змінила на прізвище чоловіка на « [PERSON] ». Згідно свідоцтва про зміну імені 09.06.2022 змінила прізвище « [PERSON] » на прізвище чоловіка « [PERSON] », не заявила вимогу про зміну її прізвища « [PERSON] » на дошлюбне, тому суд не має підстави для зміни позивачці прізвища. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~При вирішенні питання про розподіл судових витрат, суд виходить із того, що позовні вимоги позивача про розірвання шлюбу задоволено, а тому у порядку ст.141 ЦПК України має підстави стягнути із відповідача на користь позивача понесені нею судові витрати по оплаті судового збору у сумі 1211 гривень 20 копійок згідно платіжної інструкції №0.0.3611887423.1 від 26.04.2024. \~ \~ \~ \~

Outcome: approved