Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-21 00:00:00

08 серпня 2022 року позивач [PERSON] звернувся до\~суду з\~вказаною позовною\~заявою про\~усунення перешкод\~у користуванні\~житловим приміщенням шляхом вселення. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вбачається, що квартира [ADDRESS] перебуває у спільній частковій власності. Співвласниками квартири за вказаною адресою на підставі свідоцтва про право власності серії [NUMBER] , виданого Управлінням житлово-комунального господарства від 23.06.2008 року, є наступні особи: [PERSON] , [INFO] , (матір) володіє 1/4 частиною квартири; [PERSON] , [INFO] , (син) володіє 1/4 частиною квартири; [PERSON] , [INFO] , (сестра) володіє 1/4 частиною квартири. При цьому, [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину серії ВРТ/685688 від 16.08.2012 року успадкувала ще 1/4 частину квартири, тому остаточно матері позивача належить 1/2 частина квартири [ADDRESS] . З довідки КП «ЖЕО № 2» за вих. № 984 від 11.07.2022 року вбачається, що наразі у квартирі за вказаною адресою крім [PERSON] , зареєстрована його мати [PERSON] . Також у квартирі проживає без реєстрації його сестра [PERSON] разом зі своїм чоловіком [PERSON] , які наразі чинять йому перешкоди в користуванні його частиною квартири. Свого часу [PERSON] , після свого народження проживав у квартирі [ADDRESS] , потім закінчивши навчання у м. Харкові, одружився та проживав деякий час разом зі своєю родиною: дружиною [PERSON] , [INFO] , сином [PERSON] , [INFO] , дочкою [PERSON] , [INFO] , що також вбачається з наведеної довідки про реєстрацію осіб у квартирі за вказаною адресою. В подальшому у 2019 році [PERSON] , разом зі своєю сім`єю вирішили переїхати проживати у [ADDRESS] . Однак внаслідок введення воєнного стану на території України у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України та враховуючи, що Харківська територіальна громада входить до Переліку територіальних громад, що розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або які перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні), затвердженого Наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 25.04.2022 № 75, [PERSON] , був вимушений разом зі своєю родиною повернутися до м. Полтави, про що також свідчать довідки про взяття їх на облік як внутрішньо переміщених осіб. Проте, наразі чоловік його сестри разом з іншими співвласниками чинять йому, [PERSON] , перешкоди в користуванні його власністю, у зв`язку з чим, особисто він, будучи співвласником, не може потрапити до квартири (зміни замків вхідних дверей). Даний факт підтверджують відповідні акти про не допуск до приміщення (квартири) по [ADDRESS] , складені у присутності сусідів, від 26.06.2022 року та від 20.07.2022 року. Внаслідок чого, [PERSON] , неодноразово звертався до органів поліції із заявами, відповідно до яких прохав вжити заходи щодо протиправних дій родичів, в тому числі гр-на [PERSON] , які чинять йому перешкоди в користуванні своєю власністю, зокрема квартирою [ADDRESS] . 30.05.2022 року позивач звернувся до Полтавського РУП Головного управління Національної поліції в Полтавській області із заявою про те, що гр-н [PERSON] перешкоджає доступу до квартири. Заяву зареєстровано канцелярією Полтавського РУП ГУНП в Полтавській області того ж дня 30.05.2022 року за № 11674. 26.06.2022 року позивач звернувся до Полтавського РУП Головного управління Національної поліції в Полтавській області із заявою про те, що гр-н [PERSON] перешкоджає йому в користуванні квартирою. Заява прийнята та зареєстрована за № 14112, про що свідчить талон-повідомлення єдиного обліку від 29.06.2022 року. 20.07.2022 року позивач звернувся до Полтавського РУП Головного управління Національної поліції в Полтавській області із заявою про те, що родичі, в тому числі гр-н [PERSON] , не впускають його до квартири. Заява прийнята та зареєстрована за № 16265, про що свідчить талон-повідомлення єдиного обліку від 26.07.2022 року. У зв`язку з чим, [PERSON] , вимушений наразі орендувати житло по [ADDRESS] , що у свою чергу спричиняє додаткові фінансові витрати, враховуючи, що його менша дочка має інвалідність та потребує постійного догляду. Просить суд задовольнити позовну заяву. Ухвалою суду від 08 серпня 2022 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання. 12.12.2022 року від представника відповідачів адвоката Салашного М.О. надійшов відзив, в обґрунтуванні якого вказував, що 23.06.2008 року [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] приватизували квартиру [ADDRESS] . 01.08.2008 року свідоцтво про право власності зареєстровано ПП ПБТІ «Інвентаризатор» в Реєстрі прав власності на нерухоме майно реєстраційний номер майна: 24213535. [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть. 16.08.2012 року [PERSON] успадкувала 1/4 частку квартири [ADDRESS] , яка належала [PERSON] . 20.08.2012 року свідоцтво про право на спадщину було зареєстровано, ПП ПБТІ «Інвентаризатор» в Реєстрі прав власності на нерухоме майно. 05.09.2015 року [PERSON] зареєструвала шлюб з [PERSON] актовий запис № 1352, у зв`язку з чим змінила своє прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] », що підтверджується копією свідоцтва про шлюб. На даний час одним із співвласників квартири [ADDRESS] дійсно є позивач [PERSON] з розміром частки 1/4 інші 3/4 частки квартири [ADDRESS] належать відповідачкам у справі, а саме 1/2 частка [PERSON] та 1/4 частка [PERSON] . Відповідач [PERSON] є чоловіком [PERSON] та не являється співвласником квартири [ADDRESS] . Позивач [PERSON] , дійсно з народження і до травня 2007 року мешкав у квартирі [ADDRESS] . 30.08.2008 року позивач одружився на [PERSON] та переїхав жити до неї забравши всі свої речі. Як видно із прохальної частини позовної заяви предметом спору є немайнові вимоги позивача, а саме: - усунення перешкод у користуванні квартирою [ADDRESS] шляхом його вселення разом з дружиною [PERSON] , [INFO] , сином [PERSON] , [INFO] та дочкою [PERSON] , [INFO] до квартири [ADDRESS] та передачі [PERSON] ключів від замків вхідних дверей вказаної квартири. Так, у матеріалах справи відсутні докази, які б підтверджували факти об`єктивно існуючих на даний момент перешкод для позивача [PERSON] у користуванні належною йому частиною квартири, а право власності, як абсолютне право, може захищатися лише при доведеності самого факту порушення, чого в даному випадку позивачем зроблено не було. [PERSON] , як позивач у справі користуючись своїми правами самостійно визначив суб`єктний склад учасників справи та вказав відповідачами [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , при цьому в обґрунтування наведених позовних вимог зазначено лише те, що «чоловік моєї сестри разом з іншими співвласниками чинять мені [PERSON] перешкоди в користуванні моєю власністю». При цьому у порушення вимог частини першої статті 81 ЦПК України згідно з якою кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, жодного доказу на підтвердження твердження, що саме співвласники [PERSON] та [PERSON] чинять чи коли небудь чинили позивачу [PERSON] перешкоди в користуванні часткою у квартирі, не надає. Як і власне не наводить жодного обґрунтування щодо того в чому саме виявляються ці перешкоди та в яких саме діях чи бездіяльності зі сторони відповідачів [PERSON] та [PERSON] . Відповідачі [PERSON] та [PERSON] не могли фізично створювати будь-яких перешкод позивачу у його доступі до квартири, оскільки починаючи з 15.03.2022 року та до 21.07.2022 року перебували за кордоном, у зв`язку із військовою агресією російської федерації проти України. Ключі від квартири [ADDRESS] також були в них і про це позивачу було достеменно відомо, оскільки так чи інакше сторони переписувались між собою, в тому числі по питанню надання доступу до квартири. Відповідачі, в яких власне і знаходяться ключі, перебувають за кордоном і їх не було на території України 30.05.2022 року, 26.06.2022 року та 20.07.2022 року. Позивач [PERSON] звернувся до Полтавського РУП ГУНП із заявами про те, що його родичі не впускають його до квартири вказані заяви не можуть бути належними доказами у справі, оскільки по своїй суті є завідомо неправдивими повідомленнями про вчинення злочину, який в дійсності жоден із відповідачів не вчиняв. [PERSON] є чоловіком [PERSON] та не має жодного відношення до спірної квартири, оскільки вказана квартира була набута [PERSON] до укладення шлюбу в рамках приватизації. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] , виїхавши за межі території України 15.03.2022 року не залишали [PERSON] ключів, а тому при всьому бажанні він не мав фізичної можливості впустити позивача [PERSON] до спірної квартири, про що він неодноразово повідомляв позивача у справі, і що помилково та безпідставно було розцінено позивачем, як створення перешкод зі сторони [PERSON] . При цьому, вважає, що [PERSON] як користувач квартири навіть за наявності в нього ключів не мав би права по суті не будучи власником квартири розпорядитись квартирою надавши від неї ключі. Відповідач [PERSON] сам не мав доступу до спірної квартири та в період з 15.03.2022 року по 22.07.2022 року мешкав за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією акту проживання. Він час від часу, на прохання [PERSON] та [PERSON] перевіряв лише цілісність замків на вхідних дверях квартири [ADDRESS] , що за необхідності можуть підтвердити свідки. Таким чином у матеріалах справи відсутні докази, які б підтверджували факти об`єктивно існуючих для позивача перешкод у користуванні належною йому часткою квартири зі сторони відповідачів, а право власності, як абсолютне право, може захищатися лише при доведеності самого факту порушення, чого в нашому випадку позивачем зроблено не було. 12.12.2022 року від представника відповідачів адвоката Салашного М.О. надійшла зустрічна позовна заява, в якій відповідачі просили встановити наступний порядок користування квартирою [ADDRESS] , яким виділити [PERSON] у користування житлову кімнату 7 площею 17,0 кв. м., та лоджію площею 2,6 кв. м., що найближче відповідає його частці в квартирі, виділити [PERSON] у користування житлову кімнату 2 площею, 12,6 кв.м., що найближче відповідає її частці в квартирі, виділити [PERSON] у користування житлову кімнату 5 площею 9,4 кв. м., та лоджію площею 2,0 кв. м., що найближче відповідає її частці в квартирі. У загальному користуванні залишити приміщення кухні 8 загальною площею 9.1 кв.м., приміщення коридору 1 загальною площею 9.4 кв.м., приміщення вбиральні 3 загальною площею 1,0 кв.м., приміщення ванної кімнати 4 загальною площею 2,6 кв.м. та приміщення вбудованої шафи 6 загальною площею 0, 4 кв.м. В обґрунтуванні вказували, що [PERSON] та [PERSON] не створювали і не створюють жодних перешкод співвласнику [PERSON] у користуванні житловим приміщенням. Позивачі вважають, що належним способом захисту буде не вселення до квартири, як того вимагає [PERSON] у первісному позові, а встановлення порядку користування житловим приміщенням, оскільки [PERSON] та [PERSON] не проти надати ключі, але вважає, що задоволення позову про вселення для них і для [PERSON] не вирішить того непорозуміння, яке має місце між сторонами, а лише перетворить його в справжній спір. Саме тому [PERSON] та [PERSON] , як співвласники спірної квартири вимушені звернутися до суду з цим зустрічним позовом про встановлення\~порядку користування\~спірною квартирою для забезпечення дотримання прав всіх співвласників домоволодіння. 23.06.2008 року [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] приватизували квартиру [ADDRESS] . 01.08.2008 року свідоцтво про право власності зареєстровано ПП ПБТІ «Інвентаризатор» в Реєстрі прав власності на нерухоме майно реєстраційний номер майна: 24213535. [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть. 16.08.2012 року [PERSON] успадкувала 1/4 частку квартири [ADDRESS] , яка належала [PERSON] . 20.08.2012 року свідоцтво про право на спадщину було зареєстровано, ПП ПБТІ «Інвентаризатор» в Реєстрі прав власності на нерухоме майно. 05.09.2015 року [PERSON] зареєструвала шлюб з [PERSON] актовий запис № 1352, у зв`язку з чим змінила своє прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] », що підтверджується копією свідоцтва про шлюб. Отже, на даний час співвласниками квартири [ADDRESS] дійсно є [PERSON] з розміром частки , [PERSON] з розміром частки 1/2 та [PERSON] з розміром частки 1/4, що підтверджується копіями правовстановлюючих документів, які додаються. Ухвалою суду від 12 грудня 2022 року прийнято зустрічну позовну заяву [PERSON] , [PERSON] про встановлення порядку користування спірною квартирою. 12.12.2022 року від \~представника позивача за первісним позовом адвоката Токар О.А. надійшло клопотання про відшкодування витрат на правничу допомогу та стягнення з відповідачів витрат на правничу допомогу у розмірі 8000 грн. \~ \~ 20.02.2023 року від представника позивача за первісним позовом адвоката Токар О.А. надійшла відповідь на відзив, в обґрунтуванні якого вказувала, що представник відповідача в поданому відзиві вказує на те, що позивачем нібито не було доведено, що саме відповідачі чинять перешкоди в користуванні квартирою, посилаючись на те, що право власності, як абсолютне право, може захищатися лише при доведеності самого факту порушення, що саме по собі звернення\~\~позивача до суду з відповідним позовом про усунення перешкод у користуванні власністю й заперечення відповідачів щодо його задоволення, свідчить про наявність таких перешкод (постанови Верховного Суду від 28.04.2022 року у справі 334/815/21; від 25.05.2022 року у справі № 757/61154/18-ц). Тобто в даному випадку у позивача відсутній обов`язок стосовно доведення, що саме відповідачі створюють перешкоди в користуванні квартирою, адже визначальним для захисту права користування житловим приміщенням шляхом усунення порушень його права від будь-яких осіб будь-яким прийнятним шляхом, є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. Наявність у [PERSON] права власності на 1/4 частку квартири [ADDRESS] підтверджується приєднаною до позовної заяви інформаційною довідкою №302890390 від 16.06.2022 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, а також приєднаними представником відповідачів правоустановчими документами свідоцтвом про право власності на житло від 23.06.2008 року, витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно №19753943 від 01.08.2008 року. [PERSON] будучи співвласником, не може потрапити до квартири, внаслідок зміни замків вхідних дверей. Даний факт підтверджують відповідні акти про недопуск до приміщення (квартири) по [ADDRESS] , складені у присутності сусідів, від 26.06.2022 та від 20.07.2022; а також неодноразові звернення до органів поліції із заявами від 30.05.2022, від 26.06.2022 та від 20.07.2022, відповідно до яких, [PERSON] , прохав вжити заходи щодо протиправних дій його родичів, в тому числі гр-на [PERSON] , які чинять йому перешкоди в користуванні своєю власністю. Представник відповідачів повідомляє неправдиві відомості стосовно відсутності ключів від спірної квартири у [PERSON] , про що свідчить [PERSON] телефонна розмова з [PERSON] від 25 березня 2022 року о 15.37 год.(DVD диск з аудіозаписом телефонної розмови надається), а також переписка в додатку «вайбер» з [PERSON] (скріншоти надаються). 20.02.2023\~року від\~представника позивача\~за первісним\~позовом адвоката\~Токар О.А.\~надійшов відзив\~на зустрічну\~позовну заяву,\~в обґрунтуванні\~якого вказала,\~що [PERSON] , частково не погоджується з викладеними у зустрічному позові доводами зустрічних позивачів. [PERSON] та [PERSON] висловлюють суперечливу позицію, вказуючи спочатку на те, що вони нібито не створювали та не створюють жодних перешкод, а при цьому посилаються на конфліктні відносини між сторонами, оскільки вони не можуть досягти згоди щодо користування спірною квартирою. Просить частково задовольнити зустрічний позов [PERSON] , [PERSON] до [PERSON] про встановлення порядку користування спірною квартирою, визначивши наступний порядок користування квартирою [ADDRESS] , згідно з яким: виділити [PERSON] у користування житлову кімнату 7 площею 17,0 кв. м. та лоджію площею 2,6 кв. м., що найближче відповідає її частці у квартирі; виділити [PERSON] у користування житлову кімнату 5 площею 9,4 кв. м. та лоджію площею 2,0 кв. м., що найближче відповідає її частці у квартирі; виділити [PERSON] у користування житлову кімнату 2 площею 12,6 кв. м., що найближче відповідає його частці у квартирі. У загальному користуванні залишити приміщення кухні 8 загальною площею 9.1 кв. м., приміщення коридору 1 загальною площею 9,4 кв. м., приміщення вбиральні 3 загальною площею 1,0 кв. м., приміщення ванної кімнати 4 загальною площею 2,6 кв. м. та приміщення вбудованої шафи 6 загальною площею 0,4 кв. м. 20.04.2024 року від представника відповідачів адвоката Салашного М.О. надійшла відповідь на відзив, в обґрунтуванні якого посилався на те, що відповідач [PERSON] визнав той факт, що у сторін є різне бачення щодо користування квартирою та, що сторони не можуть в позасудовому порядку врегулювати дане питання. Між тим, позивачі [PERSON] та [PERSON] продовжують наполягати на тому варіанті встановлення порядку користування квартирою, який наведений у зустрічному позові та заперечують щодо визначення варіанту, який наведений відповідачем у відзиві з огляду на наступне. Як видно із наявного у матеріалах справи технічного паспорту загальна площа квартири становить 66,5 кв.м., а житлова площа квартири становить 39,0 кв.м. При цьому\~частки співвласників\~у квартирі\~згідно наявних\~правовстановлюючих документів,\~які наявні\~у матеріалах\~справи розподілені\~наступним чином:\~1/2частка\~ [PERSON] ; 1/4\~частка \~ [PERSON] ; 1/4частка [PERSON] . Зважаючи на це [PERSON] підлягає виділу приміщення у спірній квартирі у межах 19,5 кв.м., [PERSON] приміщення у спірній квартирі в межах 9,75 кв.м., [PERSON] приміщення у спірній квартирі в межах 9,75 кв.м. При цьому, наступним вирішальним фактором на який необхідно звернути увагу суду при визначенні кому із сторін, яка кімната має бути виділена у користування, окрім розміру часток є той фактичний порядок користування, який склався на даний час між співвласниками. Щодо виділення [PERSON] у користування кімнати 5 площею 9,4 кв.м. та лоджії площею 2,0 кв.м, то позивачі [PERSON] та [PERSON] керувались тим, що вказаний варіант користування квартирою буде найбільш оптимальним для відповідача [PERSON] , оскільки лоджія, яка примикає до кімнати і при бажанні за рахунок проведення ремонтних робіт її можна буде об`єднати із кімнатою 5 площею 9,4 кв.м. збільшивши тим самим її площу до 11,4 кв.м., що також буде навіть більше розміру ідеальної частки співвласника [PERSON] , але щодо чого не заперечують вони, як співвласники не заперечують. 12.06.2023 року від представника позивача за первісним позовом адвоката Токар О.А. надійшло заперечення, в обгрунтуваннні якого вказувала щодо часткового визнання зустрічного позову. 12.06.2023 року від представника позивача за первісним позовом адвоката Токар О.А. надійшли письмові пояснення з урахування доводів представника відповідачів, викладених в запереченні. 17.05.2023 року [PERSON] додатково здійснена спроба потрапити до своєї частки квартири, яка знову була безрезультатною, що підтверджує акт про недопуск до приміщення (квартири) по [ADDRESS] , складений та підписаний у присутності сусідів. Того ж дня позивач звернувся до Полтавського РУП Головного управління Національної поліції в Полтавській області із заявою про те, що його родичі, в тому числі [PERSON] та [PERSON] , не впускають його до квартири, у зв`язку з чим, він не може потрапити до себе додому. Заява прийнята та розглянута, про що свідчить протокол прийняття заяви про кримінальне правопорушення від 17.05.2023 року та пояснення [PERSON] від 17.05.2023 року. Вказаний факт зафіксований, вже коли співвласники [PERSON] та [PERSON] перебували на території України, оскільки представник відповідачів в заявах по суті спору весь час посилається, що попередні акти про недопуск до квартири були складені позивачем у період перебування останніх за кордоном. Ухвалою суду від 26 лютого 2024 року закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду. Представник позивача\~та позивач\~в судовому\~засіданні позов\~підтримали,\~дали пояснення,\~аналогічні викладеним\~в позовній\~заяві.Зустрічний позов визнають частково. Представник відповідачів в судовому засіданні заперечував проти задоволення первісного позову, зустрічний позов просив задовольнити. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи та оцінивши зібрані докази, суд приходить до наступного. Згідно\~ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення . Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно\~ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Судом встановлено\~та матеріалами\~справи підтверджується,\~що згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вбачається, що квартира [ADDRESS] перебуває у спільній частковій власності. Співвласниками квартири за вказаною адресою на підставі свідоцтва про право власності серії [NUMBER] , виданого Управлінням житлово-комунального господарства від 23.06.2008 року, є наступні особи: [PERSON] , [INFO] , (матір) володіє 1/4 частиною квартири; [PERSON] , [INFO] , (син) володіє 1/4 частиною квартири; [PERSON] , [INFO] , (сестра) володіє 1/4 частиною квартири. При цьому, [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину серії ВРТ/685688 від 16.08.2012 року успадкувала ще 1/4 частину квартири, тому остаточно матері позивача належить 1/2 частина квартири [ADDRESS] . З довідки КП «ЖЕО № 2» за вих. № 984 від 11.07.2022 року вбачається, що наразі у квартирі за вказаною адресою крім [PERSON] , зареєстрована його мати [PERSON] . Також у квартирі проживає без реєстрації його сестра [PERSON] разом зі своїм чоловіком [PERSON] , які наразі чинять йому перешкоди в користуванні його частиною квартири. Свого часу [PERSON] , після свого народження проживав у квартирі [ADDRESS] , потім закінчивши навчання у м. Харкові, одружився та проживав деякий час разом зі своєю родиною: дружиною [PERSON] , [INFO] , сином [PERSON] , [INFO] , дочкою [PERSON] , [INFO] , що також вбачається з наведеної довідки про реєстрацію осіб у квартирі за вказаною адресою. В подальшому у 2019 році [PERSON] , разом зі своєю сім`єю вирішили переїхати проживати у [ADDRESS] . Однак внаслідок введення воєнного стану на території України у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України та враховуючи, що Харківська територіальна громада входить до Переліку територіальних громад, що розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або які перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні), затвердженого Наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 25.04.2022 № 75, [PERSON] , був вимушений разом зі своєю родиною повернутися до м. Полтави, про що також свідчать довідки про взяття їх на облік як внутрішньо переміщених осіб. Відповідно до положень ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Негаторний позов це вимога власника про усунення перешкод і він подається з метою усунення перешкод у здійсненні власником права користування та розпоряджання своїм майном, тобто припинення неправомірних дій, не пов`язаних з порушенням володіння. Негаторний позов може заявлятися тоді, коли майно не вибуває з володіння власника, тобто при порушенні насамперед такої правомочності власника, як користування та розпорядження своїм майном. Належним відповідачем у негаторному позові є особа, яка перешкоджає власнику користуватися та розпоряджатися своїм майном. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 року в справі № 653/1096/16-ц надане таке визначення: негаторний позов це позов власника, який є фактичним володільцем майна, до будь-якої особи про усунення перешкод, які ця особа створює у користуванні чи розпорядженні відповідним майном. Позивач за негаторним позовом вправі вимагати усунути існуючі перешкоди чи зобов`язати відповідача утриматися від вчинення дій, що можуть призвести до виникнення таких перешкод. Означений спосіб захисту спрямований на усунення порушень прав власника, які не пов`язані з позбавленням його володіння майном. У постанові ВС від 22.05.2018 у справі №914/143/17 наведено правовий висновок: підставою негаторного позову є належне позивачу право користування і розпорядження майном, а також обставини, що підтверджують протиправні дії відповідача у створенні позивачу перешкод щодо здійснення цих правомочностей. Отже, документально підтверджено, що [PERSON] володіє 1/4 частиною квартири [ADDRESS] (12-14 а.с.), однак позивач позбавлений доступу до вищезазначеного майна, тому позовні вимоги є підставними і підлягають до часткового задоволення. Оскільки в позовних вимогах йдеться про вселення його з дружиною, донькою та сином, які не є сторонами по справі, суд відмовляє в цій частині позову. При цьому суд враховує позицію Великої Палати Верховного Суду у постанові від 04.07.2018 року у справі № 653/1096/16-ц, яка окреслила принцип реєстраційного підтвердження володіння нерухомістю. Так, у п.п. 87-89 постанови суд вказав, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону (частина четверта статті 334 ЦК України). Особа, яка зареєструвала право власності на об`єкт нерухомості, набуває щодо нього всі правоможності власника. Факт володіння нерухомим майном (possessio) може підтверджуватися, зокрема, державною реєстрацією права власності на це майно у встановленому законом порядку (принцип реєстраційного підтвердження володіння). Відповідно до ч. 1 статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Частина 4 ст. 41 Конституції України встановлює принцип непорушності приватної власності. Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Отже, з врахуванням наведеного, суд приходить до висновку про підставність заявленого позову, а тому позов [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про усунення перешкод у користуванні квартирою підлягає\~частковому задоволенню шляхом зобов`язання надати ключі від вхідних дверей та вселення позивача. Що стосується зустрічного позову [PERSON] , [PERSON] до [PERSON] про встановлення порядку користування спірною квартирою суд приходить до висновку про задоволення позову. За положенням ч. 1, ч. 2 статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Встановлення порядку користування приміщеннями квартири між співвласниками, відповідно до змісту статей 319, 358 ЦК України є складовою здійснення ними права спільної часткової власності та не змінює розміру часток належних на праві власності кожному із співвласників. Ця стаття свідчить про те, що первинне значення у врегулюванні відносин між співвласниками має домовленість. Водночас, при виникненні конфліктної ситуації, яка унеможливлює добровільне встановлення порядку користування спільним майном між співвласниками, такий порядок користування може встановити суд. Так, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод (1950 року), ратифікованою Законом від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, зокрема статтею 1 Першого протоколу до неї (1952 року) передбачено право кожної фізичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускається позбавлення особи її власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права». Згідно\~ст. 137 ЦПК України\~витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Частинами 2, 3, 8\~статті 141 ЦПК України\~визначено, що інші судові втирати витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Пунктом 48 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних прав «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах № 10 від 17.10.2014 визначено, що витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Європейським судом з прав людини висловлена правова позиція, згідно з якою при розгляді питань компенсації витрат, понесених сторонами на отримання ними юридичної допомоги (в тому числі й під час розгляду їх справ в національних судах) задоволенню судом підлягають лише ті вимоги, по яким доведено, що витрати заявника були фактичними, неминучими, необхідними, а їх розмір розумним та обґрунтованим (остаточне рішення Європейського суду з прав людини від 10 січня 2010 року, №33210/07 і 41866/08) та «Гуриненко проти України» (рішення Європейського суду з прав людини від 18 лютого 2010 року, №37246/04). При вирішенні питання про стягнення витрат за правничу допомогу суд враховує обсяг наданої правничої допомоги адвокатом, потребу у вчинені запитів адвоката, участь представника позивача в судових засіданнях, їх кількість та час, підстави відкладення судових засідань, той факт що судом частково задоволено позовні вимоги тому суд приходить до висновку щодо стягнення з відповідачів на користь позивача витрати на правничу допомогу у розмірі 4000 грн. Щодо зустрічного\~позову,суд, відповідно до співмірності зі складністю справи, приходить до висновку щодо стягнення з позивача на користь відповідачів витрати на правничу допомогу у розмірі 6000 грн.

Outcome: partial