Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-23 00:00:00

Позивачка звернулась до суду із позовом про стягнення з [PERSON] \~в\~користь\~ [PERSON] \~аліментів\~на \~утримання\~\~неповнолітнього сина\~ [PERSON] ,\~\~у\~розмірі 1/2 частини заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 06.03.2021 року і до повноліття дитини, витребування у відповідача відомостей про офіційне місце праці, про розмір заробітної плати, довідки про доходи, склад сім`ї та ін., просить звільнити її від сплати судового збору та покласти такі на відповідача, стягнути з відповідача витрати за надання правової допомоги в розмірі 15000 грн. Позов мотивує тим, що з 01.01.2016 року перебувала у фактичних шлюбних відносинах з [PERSON] , від цих стосунків [INFO] народився син [PERSON] , який проживає та зареєстрований з нею, вона виховує його сама, вказує, що дитина потребує лікування на яке потрібні значні кошти. Вказує, що одна не може забезпечити належний рівень проживання сина, а відповідач не бере участі у вихованні та утриманні спільної дитини, вважає, що відповідач працює, тому має можливість сплачувати аліменти, покликається на норми Сімейного кодексу України та просить позов задовольнити. Позивачка в судове засідання не з`явилась, 24.05.2024 представник позивачки- адвокат Правосудько О.М. подав клопотання, у якому позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив розглядати справу у його та позивачки відсутності ( а.с.45). Відповідач в судове засідання не з`явився, про час і місце розгляду справи повідомлявся належно, причини неявки суд не повідомив, судові документи повертаються на адресу суду з відміткою про відмову адресата від отримання таких (а.с. 37, 44). Окрім того, на сайті «Судової влади»: Городоцький районний суд Львівської області у розділі «громадянам», в якому є список справ призначених до розгляду, було розміщено інформацію про час та дату усіх судових засідань у цій справі. Відповідно до\~ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», ч. 1\~ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п. 35 рішення від 07.07.1989 року Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії» (Alimentaria Sanders S.A. v. Spain). Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 - 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08 листопада 2005 року у справі «Смірнова проти України»). Європейський суд з прав людини неодноразово вказував, що на зацікавлену сторону покладається обов`язок проявляти належну увагу в захисті своїх інтересів та вживати необхідних заходів, щоб ознайомитись із подіями процесу (див. серед іншого «Гуржій проти України», заява № 326/3, 01 квітня 2008 року, «Олександр Шевченко проти України», № 8771/02, § 27, 26 квітня 2007 року). Поряд з цим, Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) неодноразово наголошував, що національні суди мають організовувати судові провадження таким чином, щоб забезпечити їх ефективність та відсутність затримок (див. рішення ЄСПЛ від 02 грудня 2010 року у справі «Шульга проти України» № 16652/04). Відтак, суд доходить висновку про належне вжиття всіх заходів щодо повідомлення відповідача про розгляд даної справи, будь яких повідомлень про зміну адреси відповідач суду не подавав, а відтак, суд, у відповідності до вимог п. 2 ч. 7, п. 4 ч. 8, ч. 11, ч. 12 ст.\~128, ч.3 ст.130 ЦПК України\~вважає відповідача належним чином повідомленим про дату, час, місце та порядок судового розгляду зазначеної справи. З огляду на те, що [PERSON] був обізнаним про наявність в Городоцькому районному суді Львівської області справи за позовом [PERSON] до нього про стягнення аліментів, свідомо відмовився від отримання судових повісток, вважаю за можливе ухвалити рішення при заочному розгляді справи на підставі наявних у справі доказів, за відсутності заперечень позивачки та її представника, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України. Відповідно до ст. 128 ЦПК України\~судова повістка разом із розпискою, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається поштою рекомендованим листом із повідомленням або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншою особою, яка бере участь у справі. Згідно ч. 1 ст. 280 ЦПК України\~у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до ч. 3 ст.\~211\~ЦПК України суд ухвалив розглядати справу без участі сторін. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, розгляд справи здійснюється у їх відсутності, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Оглянувши матеріали справи, дослідивши зібрані у справі докази, вирішуючи спір в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих доказів, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ч. 1\~ст. 4 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ч. 1\~ст. 13 ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1\~ст. 81 ЦПК України\~кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідно до\~ст. 89 ЦПК України\~суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності. Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Обов`язок утримувати дитину - це моральне і найважливіше правове зобов`язання батьків. У разі їх ухилення від його виконання аліменти можуть стягуватись за рішенням суду. Обов`язок утримувати дітей виникає з моменту їх народження і зберігається до досягнення ними повноліття. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до\~ст. 263 ЦПК України,судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно\~ст. 180 Сімейного кодексу України\~батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За положенням ч. 2 ст. 141 Сімейного кодексу України розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Відповідно до ч. 3\~ст. 181 СК України\~кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. У відповідності до\~ст. 182 СК України\~при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів\~має бути\~необхідним та\~достатнім для\~забезпечення гармонійного\~розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку Судом встановлено, що рішенням Городоцького районного суду Львівської області від 15.01.2024 [PERSON] , [INFO] , визнано батьком малолітнього [PERSON] , [INFO] , рішення набуло законної сили 19.02.2024 ( а.с.4-8). З позовної заяви, свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 05.03.2024, виданого Городоцьким районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції, актовий запис №53, вбачається, що [PERSON] , є батьком [PERSON] , [INFO] , відповідач батьківство не оспорює (а.с.9). Згідно довідки Великолюбінської селищної ради Городоцького району Львівської області №235 від 20.05.2024, позовної заяви, копії будинкової книги малолітній [PERSON] , [INFO] , проживає та зареєстрований разом з матір`ю позивачкою [PERSON] по [ADDRESS] , є на її утриманні. У відповідності до ч. 1 ст.\~191\~СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу із дня подання такої заяви. Суд зазначає, що обов`язок щодо утримання та виховання своїх дітей покладено на обох батьків і вони в рівній мірі зобов`язані їх утримувати до досягнення ними повноліття. Факт відсутності у батька або матері можливості надання дитині відповідного розміру утримання не знаходиться в переліку обставин, які враховуються судом при визначенні розмірів аліментів. Ця обставина не звільняє батьків від обов`язку по утриманню дитини. Отже, суд переконаний, що позивач потребує допомоги на утримання дитини, а відповідач зобов`язаний їй таку допомогу надавати. При відсутності у матеріалах справи доказів про стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, а також про отримання відповідачем доходів, достатніх для оплати встановленого законодавством розміру аліментів, суд виходить з того, що відповідач є особою працездатного віку та може бути працевлаштованим на будь-яку некваліфіковану роботу і отримувати дохід у вигляді мінімального заробітку, доказів протилежного суду не надано. А відтак суд вважає, що з такого доходу можуть стягуватися аліменти на дитину. Відповідно до положень ст. 183 СК України, розмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини. При цьому суд враховує, що відповідач є здоровою, працездатною особою та має матеріальну можливість утримувати сина та сплачувати на його користь аліменти, оскільки жодних доказів, які б спростовували зазначені обставини, відповідач суду не надав. Враховуючи встановлені на підставі наданих позивачкою та не спростованих відповідачем доказів обставин справ, встановлений законом мінімальний розмір аліментів на дитину, принцип рівності прав та обов`язків батьків щодо дитини, вимог розумності та справедливості, а також матеріального становища сторін, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог та для забезпечення реальної матеріальної підтримки та стягнення аліментів у в розмірі 1/4 частини з усіх видів доходу (заробітку) відповідача, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, що, з урахуванням коштів від батька дасть можливість утримувати дитину на належному та гідному рівні. Сплата аліментів у зазначеному розмірі здатна забезпечити необхідний життєвий процес та розвиток дитини. Що стосується клопотання позивачки про стягнення аліментів з 06.03.2021 року, то суд звертає увагу, що така звернулася до суду з позовною заявою 08.03.2024 року, а відповідно до ст.191 Сімейного кодексу України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а саме з 08.03.2024, а не з 06.03.2021, як про це просить позивачка Таким чином,\~з огляду\~на те,\~що дитина\~проживає з\~матір`ю,\~вартість продуктів\~харчування,\~інших речей\~першої необхідності,\~ беручи\~до уваги\~розмір прожиткового\~мінімуму для\~дітей відповідного\~віку у\~2024\~році, те,\~що відповідач\~не надає\~матеріальної допомоги\~на утримання\~дитини,\~на виклики\~до суду\~не з`являвся,\~письмового відзиву\~на позов\~не надав,\~враховуючи положення\~ст.\~182\~СК України,\~відсутність заперечень\~відповідача щодо\~розміру аліментів,\~визначених позивачкою, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову та про стягнення аліментів у розмірі 1/4\~частки від\~доходу відповідача,\~але не\~менше 50%\~прожиткового мінімуму\~для дитини\~відповідного віку,\~з часу\~звернення до\~суду і\~до досягнення\~дитиною повноліття,як це передбачено ст. 183 СК України, починаючи з 08.03.2024, вважаючи, що на даний час такий розмір є достатнім вкладом відповідача у матеріальне забезпечення дитини. Крім того, суд вважає за необхідне роз`яснити сторонам положення ч.1 ст.192 СК України, згідно з якою розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Щодо стягнення судових витрат, понесених при подачі позову, а саме судового збору та витрат на правничу допомогу, то \~ в цій\~\~ частині суд приходть до наступного. За приписами\~ст. 133 ЦПК України\~судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Згідно з пунктом 6 частини першої статті 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. Позивачка, як одержувач аліментів, від сплати судового збору за подання позовної заяви до суду першої інстанції звільнена (п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір»), відтак, відповідно до положень ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір в сумі 1211,20 грн. за подання позовної заяви підлягає стягненню з відповідача в дохід держави. Статтею 141 ЦПК передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Позивачкою не було документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: не надано акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, а лише долучено Договір про надання правової допомоги, з якого не можливо встановити суму витрат на правову допомогу понесених позивачкою у зв`язку з розглядом справи, тому у суду відсутні підстави для задоволення стягнення цих витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення.

Outcome: partial