Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-15 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду із позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, в якій просить визнати [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , таким, що втратив право користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: [ADDRESS] , що є підставою для зняття останнього з реєстрації місця проживання за вказаною адресою. В обґрунтування пред`явлених позовних вимог позивачка посилаючись на те, що у відповідності до ордеру на житлове приміщення № 464 від 07.05.1992 року, виданого Виконавчим комітетом Заводської ради народних депутатів на підставі рішення Баглійського РВК № 91 від 13.03.1992 року, вона разом із членами своєї сім`ї отримала право на заняття та користування квартирою [ADDRESS] . Згідно довідки про склад сім`ї № 001264224 від 30.11.2023 року, виданої ТОВ «Абонент XXI», за адресою: [ADDRESS] на сьогодення зареєстровано 3 особи, а саме: її, [PERSON] , її чоловіка - [PERSON] , а також відповідача - [PERSON] , [INFO] , який є її сином. У відповідності до ст.68 ЖК УРСР, наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги. Однак, відповідач не виконував та не виконує зараз свої зобов`язання щодо цієї квартири, зокрема, щодо оплати житлово-комунальних послуг, а також не несе тягар з її утримання. В той же час їй, як квартиронаймачеві, доводиться регулярно та в повному обсязі оплачувати ці платежі і за нього, як за зареєстровану в житловому приміщенні особу. При цьому, надалі здійснювати оплату житлово-комунальних послуг і за відповідача їй стає все складніше, зважаючи на те, що вона є пенсіонеркою за віком. Зазначає, що відповідач [PERSON] в квартирі за вищевказаною адресою не проживає тривалий час, хоча і зареєстрований, його особистих речей в квартирі немає. Ці обставини підтверджуються Актом про не проживання від 24 листопада 2023 року, складеним комісією КП КМР «Добробут», в якому зазначено, що за адресою [ADDRESS] , [PERSON] [INFO] , не проживає з серпня 2006 року до теперішнього часу. За весь минулий час інтересу до житла відповідач не виявляв, спроб для вселення і проживання в квартирі він не приймав, у вселенні йому перешкод ніхто не чинив та не чинить. Добровільно зніматись з реєстрації з квартири за вищевказаною адресою відповідач не бажає, чим порушує її законні права та охоронювані інтереси. Таким чином, в даному випадку ефективним способом захисту та поновлення її порушених прав є визнання в судовому порядку [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , таким, що втратив право користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: [ADDRESS] , що є підставою для зняття останнього з реєстрації місця проживання за вказаною адресою. Позивачка в судове засідання не з`явилась, надала заяву щодо розгляду справи за її відсутності. Позовні вимоги підтримала повністю, просила позов задовольнити. Не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач у судове засідання не з`явився, надав заяву щодо розгляду справи за його відсутності. Позовні вимоги визнав в повному обсязі. Не заперечував проти їх задоволення. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи без участі їх представника. На підставі ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню за наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до ордеру на житлове приміщення № 464 від 07.05.1992 року, виданого Виконавчим комітетом Заводської ради народних депутатів на підставі рішення Баглійського РВК № 91 від 13.03.1992 року, [PERSON] разом із членами своєї сім`ї отримала право на заняття та користування квартирою [ADDRESS] . Згідно довідки про склад сім`ї № 001264224 від 30.11.2023 року, виданої ТОВ «Абонент XXI», за адресою: [ADDRESS] зареєстровано 3 особи, а саме: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] .. Вирішуючи спір по суті суд зазначає, що вказані правовідносини регулюються нормами ЖК України, ЦК України та ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання». Відповідно до частини четвертої статті 9 ЖК Української РСР ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Згідно з Актом про не проживання від 24 листопада 2023 року, складеним комісією КП КМР «Добробут», в якому зазначено, що за адресою [ADDRESS] , [PERSON] [INFO] , не проживає з серпня 2006 року до теперішнього часу. За положеннями частини першої статті 71, статті 72 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Вичерпного переліку поважності причин не проживання у житловому приміщенні, Житлове законодавство не встановлює, у зв`язку з чим зазначене питання суд вирішує у кожному конкретному випадку, з урахуванням конкретних обставин справи. Відповідно до статті 107 ЖК Української РСР наймач жилого приміщення вправі за згодою членів сім`ї в будь-який час розірвати договір найму. У разі вибуття наймача та членів його сім`ї на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті договір найму жилого приміщення вважається розірваним з дня вибуття. Якщо з жилого приміщення вибуває не вся сім`я, то договір найму жилого приміщення не розривається, а член сім`ї, який вибув, втрачає право користування цим жилим приміщенням з дня вибуття. Згідно з частинами першою, другою та третьою статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. У п. п. 10, 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» (із подальшими змінами та доповненнями) роз`яснено, що у справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст. 71 ЖК України), необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. У справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст.71 ЖК), необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім`ї тощо) суд може продовжити пропущений строк. Коли відсутній повернувся на жилу площу за згодою членів сім`ї, його не можна вважати таким, що втратив право на жилу площу. Якщо ж він вселився в жиле приміщення всупереч волі членів сім`ї і був відсутнім понад встановлені строки без поважних причин, то суд вправі визнати його таким, що втратив право на жилу площу. Коли в жилому приміщенні не залишалися члени сім`ї особи, яка була відсутня, його повернення в це приміщення до часу розгляду спору в суді є істотною обставиною, але вона не може бути безспірною підставою до відмови в позові, а повинна оцінюватись у сукупності з іншими обставинами. Наявність рішення суду про право громадянина користуватися жилим приміщенням не є перешкодою до розгляду і задоволення позову про визнання його таким, що втратив це право з мотивів, що після набрання рішенням законної сили або після його виконання він був відсутнім понад шість місяців, у тому числі і в тих випадках, коли строк для виконання рішення не скінчився. Наймачеві або членові його сім`ї, який був відсутнім понад встановлений законом строк без поважних причин, суд вправі з цих мотивів відмовити в позові про захист порушеного права (вселення, обмін, поділ жилого приміщення тощо). Відповідно до ст.107 ЖК ( 5464-10 ) наймач або член його сім`ї, який вибув на інше постійне місце проживання, втрачає право користування жилим приміщенням з дня вибуття, незалежно від пред`явлення позову про це. Разом з тим належить враховувати, що згідно п.5 ст.71 ЖК (в редакції Закону від 18 грудня 1991 р. (1993-12) інваліди, влаштовані в будинки-інтернати або інші установи соціальної допомоги, мають право на збереження за ними жилої площі протягом 12 місяців. (Абзац перший пункту 11 із змінами, внесеними згідно з Постановою Пленуму Верховного Суду України № 13 (v0013700-92) від 25.12.92 На ствердження вибуття суд може брати до уваги будь-які фактичні дані, які свідчать про обрання стороною іншого постійного місця проживання (повідомлення про це в листах, розписка, переадресовка кореспонденції, утворення сім`ї в іншому місці, перевезення майна в інше жиле приміщення, виїзд в інший населений пункт, укладення трудового договору на невизначений строк тощо). Громадяни, відсутні у місці постійного проживання за умовами і характером роботи (члени екіпажів суден, працівники геологічних, розвідувальних партій, експедицій та інші працівники, діяльність яких пов`язана з постійним пересуванням), у період її виконання можуть бути визнані на підставі ст.107 ЖК такими, що втратили право користування жилим приміщенням, з якого вони вибули у зв`язку з цією роботою, в разі одержання жилої площі, вселенні на жилу площу членів сім`ї або в інших випадках забезпечення їх жилою площею для постійного проживання (п.3 постанови Ради Міністрів СРСР від 16 квітня 1988 р. № 477 «Про гарантію житлових прав громадян, тимчасово відсутніх у місці постійного проживання за умовами і характером роботи»). Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання» зняття особи з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Таким чином, наявність рішення суду про позбавлення особи права користування житловим приміщенням, яке набрало законної сили, є підставою для відповідного реєстраційного органу провести зняття його з реєстрації місця проживання за вказаною адресою. Оцінюючи досліджені по справі докази в їх сукупності, суд встановив, що відповідач [PERSON] в квартирі [ADDRESS] не проживає понад 10 років, не несе витрати по утриманню спірної квартири у виді плати за комунальні послуги, які нараховуються на кількість зареєстрованих осіб. Таким чином, оскільки наявність у відповідача реєстрації в квартирі порушує право користування позивача, то на думку суду він втратив право користування цією квартирою, відтак позовна заява підлягає до задоволення. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно задоволених позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: approved