Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-09 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до Комунарського районного суду м. Запоріжжя з позовною заявою до [PERSON] , третя особа - Районна адміністрація Запорізької міської ради, як орган опіки та піклування про визначення місця проживання дітей [PERSON] , 2007 року народження та [PERSON] , 2009 року народження. В обґрунтування своїх вимог вказує, що 15.11.2003 року між нею та відповідачем був укладений шлюб, що підтверджує свідоцтво про одруження серії [NUMBER] від 15.11.2003 року, № 423. З квітня 2019 року разом з відповідачем однією сім`єю за однією адресою не проживали та не підтримували стосунки один їз одним. Від шлюбу вони мають неповнолітнях дітей - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , Після розірвання стосунків між нею і відповідачем за іх сумісною домовленістю діти проживали разом із позивачкою. Проте на теперішній час позивачка проживає разом лише з [PERSON] , адже 16 серпня 2019 року відповідач без її відома, вчинивши скандал у школі, на власний розсуд забрав документи [PERSON] зі школи та перевіз її до Запорізького академічного ліцея № 23 та з тих пір вона проживає разом із позивачем за адресою його реєстрації. Позивачка вважає, що в інтересах дочок проживати саме з нею, а не з батьком, вказує, що має стабільний дохід, яким може у повному обсязі створити всі необхідні умови для проживання та нормальному розвитку дітей, задовольнити гармонійний розвиток їх особливості в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Далі зазначає, що проживає у комфортабельній квартирі, де створені всі умови для проживання, виховання та утримання дітей. Просить визначити місце проживання дітей разом з нею. Ухвалою суду від 07.04.2020 року у вказаній справі було відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання. 11 червня 2020 року відповідач за первісним позовом подав до суду зустрічний позов до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог Запорізька міська рада служба (управляння) у справах дітей відділу по Комунарському району про визначення місця проживання дитини з батьком. В обґрунтування позовних вимог вказує, що на початку 2019 року, внаслідок розбіжностей, які виникли в його родині, подружжя перестали проживати однією сім`єю, домовилися із відповідачем за зустрічним позовом, що старша донька, [PERSON] , залишилася проживати з [PERSON] , а молодша донька, [PERSON] залишилася проживати із ним. На теперішній час шлюб між ними розірваний відповідно до рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 18.03.2020 року. В позові зазначає, що за час проживання доньки із ним, відповідач за зустрічним позовом жодного разу не відвідала доньку за місцем її проживання та не поцікавилася її побутом і дозвіллям, не цікавилася станом здоров`я молодшої дочки та її шкільною успішністю. В даний час дитина відмовляється від проживання та взагалі від спілкування з матерю, так як на початку січня 2020 року, відповідач за зустрічним позовом розповсюдила серед директора та вчителів Запорізького академічного ліцею № 23, інспекторів по справам дітей, соціальних служб, медичних працівників неправдиву, неперевірену інформацію з приводу здійснення позивачем за зустрічним позовом сексуального характеру по відношенню до їх спільної малолітньої молодшої дочки - [PERSON] . У зв`язку з тим, що відповідач за зустрічним позовом поширив серед численних служб та установ неправдиву інформацію про нього і про їх молодшу дочку, у останній відбулися негативні зміни у фізичному та психічному стані здоров`я. Також зазначає, що має на праві приватної власності квартиру, високу заробітну плату та позитивно характеризуюся за місцем роботи. Просить визначити місце проживання малолітньої дитини, [PERSON] [INFO] разом з ним. Ухвалою суду від 07.12.2020 зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог Запорізька міська рада служба (управляння) у справах дітей відділу по Комунарському району про визначення місця проживання дитини з батьком, прийнято до спільного розгляду з первісним позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа - Районна адміністрація Запорізької міської ради, як орган опіки та піклування про визначення місця проживання дитини, вимоги за зустрічним позовом об`єднано в одне провадження з первісним позовом. Ухвалою суду від 22.04.2021 підготовче провадження у справі за первісним позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа - Районна адміністрація Запорізької міської ради, як орган опіки та піклування про визначення місця проживання дитинита та за зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог Запорізька міська рада служба (управляння) у справах дітей відділу по Комунарському району про визначення місця проживання дитини з батьком - закрито, призначено справу до судового розгляду по суті. В судовому засіданні представник [PERSON] підтримала позовні вимоги та просила визначити місце проживання дітей з позивачем за первісним позовом. У задоволенні зустрічного позову просила відмовити. [PERSON] та його представник у судовому засіданні просили відмовити у задоволенні первісного позову та задовольнити вимоги зустрічного позову. 22.04.2021 року через канцелярію суду надійшло клопотання позивача за первісним позовом про за`ясування думки дітей. У судовому засіданні 20.12.2021 року у присутності експерта, доцента кафедри практичної психології [PERSON] була заслухана думка дитини [PERSON] , [INFO] , яка пояснила, що з 2019 року живе разом із батьком, тому що їй з ним комфортно, він займається її вихованням, утриманням, розвитком, дозвіллям. Із матір`ю не спілкується і в майбутньому не планує цього робити, бо ненавидить її. Із сестрою теж не має бажання спілкуватися. Виявила категоричне бажання жити разом із батьком. Дитина [PERSON] , [INFO] виявила бажання жити разом із матір`ю та молодшою ??сестрою [PERSON] . 11.04.2024 під час судового розгляду за усним клопотанням представника позивача за зустрічним позовом в присутності спеціаліста [PERSON] було повторно допитано дитину [PERSON] , якій на момент повторного допиту виповнилося чотирнадцять років. Під час допиту неповнолітня [PERSON] пояснила, що бажає проживати разом з батьком, з матір`ю не спілкується і взагалі не підтримує будь-яких стосунків. 11.04.2024 року позивач за зустрічним позовом через канцелярію суду подав письмову заяві про залишення зустрічної позовної заяви [PERSON] до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог Запорізька міська рада служба (управляння) у справах дітей відділу по Комунарському району про визначення місця проживання дитини з батьком без розгляду у зв`язку з тим, що його неповнолітня донька, [PERSON] , [INFO] має право самостійно визначати місце свого проживання, поза межами судового розгляду. Позивач за первісним позовом, [PERSON] погодилася з думкою неповнолітньої [PERSON] щодо її бажання проживати з батьком, [PERSON] , але просила суд задовольнити її позовні вимоги та встановити місце проживання обох дітей з нею. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог Запорізька міська рада служба (управляння) у справах дітей відділу по Комунарському району дала пояснення щодо первісного позову, згідно яких орган опіки та піклування зазначає, що національне законодавство не вимагає та не надає органу опіки та піклування можливості втручатися у питання визначення місця проживання дитини після досягнення нею 14-річного віку, оскільки неповнолітня [PERSON] , має право на самостійне визначення місця проживання, тому вважає, що між сторонами по справі відсутній предмет спору, оскільки законодавством України визначено внесудовий порядок вирішення питання зазначеного у первісному позові. Суд, заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши письмові докази у справі, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що сторони [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі, який на теперішній час розірваний відповідно до рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 18.03.2020 року, Під час шлюбу у нас народилася двоє спільних дітей: [PERSON] , [INFO] , що підтверджується Свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим 20 березня 2007 року Шевченківським відділом реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції: [PERSON] , [INFO] , що підтверджується Свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим повторно 23 липня 2019 року Комунарським районним у місті Запоріжжя відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області За змістом положень статті 7 Сімейного кодексу України (далі - СК України) сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя статті 11 Закону України «Про охорону дитинства»). Згідно статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Згідно зі статтею 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Відповідно до положень статті 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Відповідно до статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Згідно частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції про права дитини, держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Статтею 29 ЦК України регламентовано, що фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. За змістом ч. 2 ст. 6 СК України малолітньою вважається дитина до досягнення нею чотирнадцяти років. Неповнолітньою вважається дитина у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років. Нормами чинного цивільного законодавства, зокрема главою 4 підрозділу 1 розділу 2 Цивільного Кодексу України, визначено, що фізична особа, яка не досягла чотирнадцяти років є малолітньою особою (ст. 31 ЦК України), а фізична особа у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років є неповнолітньою особою (ст. 32 ЦК України). Фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом (ч. 2 ст. 29 ЦК України). Вказані норми кореспондуються із нормами Сімейного Кодексу України. Так, статтею 161 СК України визначено порядок вирішення спору між матір`ю та батьком щодо місця проживання малолітньої дитини. При цьому, в ч. 3 ст. 160 СК України закріплено, якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Відповідно до роз`яснень, наданих Верховним Судом України в п. 18 Постанови Пленуму № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», при вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати особливу увагу на її вік та з`ясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати. Судам слід враховувати також положення ст. 160 СК, якою передбачено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків, яка досягла десяти років, за спільною згодою батьків та самої дитини, а місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Таким чином, у судовому порядку можливе вирішення спору щодо місця проживання лише малолітньої дитини, а місце проживання неповнолітньої дитини визначається нею самою. Аналогічні правові позиції висловлені в постановах Касаційного цивільного суду в складі Верховного Суду від 25 січня 2018 року (справа № 537/5119/15-ц ) та від 28 вересня 2022 року (справа № 686/18140/21). Такий висновок, також, узгоджується з правовим висновком, викладеним Верховним Судом в постанові від 28 січня 2021 року у справі № 753/6498/45- ц. З матеріалів справи вбачається, що молодша донька сторін по справі [PERSON] , [INFO] , через яку у них виник спір досягнула чотирнадцяти років, а відтак з цього часу втратила статус малолітньої дитини. Крім того, суд погоджується з позицією третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог Запорізька міська рада служба (управляння) у справах дітей відділу по Комунарському району про відсутність спору між сторонами з приводу того з ким з сторін проживатиме неповнолітня доька, [PERSON] , адже сторони добровільно погодили питання проживання дитини разом з батьком, що в судовому засіданні було підтверджено обома сторонами. Суд зауважує, що визначення місця проживання дитини судом здійснюється у разі наявності спору з цього приводу між батьками, тобто коли обоє із батьків бажають, щоб дитина проживала з кожним із них, однак не можуть домовитися про місце проживання дитини в позасудовому порядку. Визначення місця проживання дитини за судовим рішенням не може здійснюватися задля задоволення інтересів позивача, які не пов`язані із реалізацією позивачем права на проживання разом із своєю дитиною. Оскільки дитина [PERSON] , [INFO] виявила бажання жити разом із матір`ю [PERSON] , [INFO] , а батько [PERSON] , в цій частині проти задоволення позову не заперечував, суд вважає цю вимогу обґрунтованою та такою ,що підлягає задоволенню, оскільки дитина яка досягла 14 річного віку самостійно виявила таке бажання. З урахуванням вищезазначеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача [PERSON] про визначення місця проживання неповнолітньої доньки, [PERSON] , [INFO] разом з матер`ю, задоволенню не підлягають. Оскільки [PERSON] надав заяву про залишення зустрічного позову без розгляду. на підставі ст. 257 ЦПК України суд вважає її такою, що підлягає задоволенню. Частиною 8 ст. 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. На підставі викладеного вище,

Outcome: partial