Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-20 00:00:00

18.03.2024р. [PERSON] (далі - позивачка) звернулася до суду з позовом до [PERSON] (далі - відповідач), в якому просить: - розірвати шлюб зареєстрований між сторонами 27.06.2020р. Врадіївським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), актовий запис № 18. - стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , в розмірі частини від усіх видів його заробітку (доходу), але не менше ніж розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно з дня пред`явлення позову до досягнення дитиною повноліття; - після розірвання шлюбу залишити за позивачем прізвище [PERSON] . Свої вимоги позивачка обґрунтовує тим, що 27.06.2020р. Врадіївським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) між сторонами було зареєстровано шлюб, актовий запис № 18. Спільне життя з відповідачем не склалося через відсутність взаєморозуміння, розходження поглядів на сімейні відносини, обов`язки та цінності, та відсутність взаємної поваги, любові. У зв`язку з цим у сторін постійно виникали суперечки та сварки, що негативно впливало і на неповнолітню дитину сторін. Фактично шлюбні відносини між сторонами припинені давно, вони не ведуть спільне господарство та проживають окремо. Збереження сім`ї суперечить інтересам сторін. Майновий спір та спір про місце проживання дитини - відсутній. Сторони мають спільну дитину [PERSON] , [INFO] , яка проживає разом з позивачкою. Позивачка самостійно не в змозі забезпечити належний рівень життя дитини, необхідний для її фізичного, розумового, духовного, соціального розвитку. Відповідач є працездатною особою. З огляду на вищевикладене позивачка просила позов задовольнити. Позивачка та її представниця [PERSON] в судові засідання 22.04.2024р. та 21.05.2024р. не з`явилися, хоча належним чином в порядку, визначеному ст.ст. 128-131 ЦПК України, повідомлені про час, дату та місце судового розгляду, про причини неявки не повідомили. Водночас, у прохальній частині позовної заяви просили розглядати справу у їх відсутність. Відповідач в судові засідання 22.04.2024р. та 21.05.2024р. не з`явився, хоча належним чином в порядку, визначеному ст.ст. 128-131 ЦПК України, повідомлений про час, дату та місце судового розгляду шляхом направлення поштовим зв`язком судових повісток про виклик за адресою місця реєстрації, а також через розміщення оголошення на офіційному веб-сайті Судової влади України про виклик відповідача до суду. Про причини неявки відповідач суд не повідомив, а також не подав до суду відзив на позов, заяву про розгляд справи за його відсутності чи відкладення розгляду справи. З огляду на приписи ст.ст. 211 та 223 ЦПК України суд визнав за можливе розглянути справу по суті без участі сторін за наявними у справі доказами. Дослідив матеріали справи, судом встановлено таке. Так, як вбачається з матеріалів справи, 27.06.2020р. Врадіївським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) було зареєстровано шлюб між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , актовий запис № 18, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим 27.06.2020р. Врадіївським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса). Прізвище після реєстрації шлюбу дружини з дошлюбного [PERSON] було змінено на [PERSON] . Сторони мають спільну малолітню дитину [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] , видане 17.09.202р. Заводським районним у місті Миколаєві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), актовий запис № 767). Фактично сторони припинили шлюбні відносини, не ведуть спільне господарство та проживають окремо. Майнового спору та спору про місце проживання дитини між сторонами немає. Позивачка та малолітня дитина [PERSON] проживають за адресою: [ADDRESS] (довідка про реєстрацію місця проживання № 2015 від 03.08.2020р.). Відповідач зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (відповідь з Єдиного державного демографічного реєстру № 498981 від 19.03.2024р.). Судом не встановлено наявності у відповідача інвалідності чи перебування на його утриманні непрацездатних членів сім`ї, інших неповнолітніх дітей. Вказані обставини вказують, що відповідач має можливість сплачувати аліменти мінімальної межі встановленої законодавством. Згідно ст. 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану (ст. 21 СК України). У відповідності до ч. 2 ст. 104 та ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Частинами 1 та 2 ст. 110 СК України визначено, що позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Позов про розірвання шлюбу не може бути пред`явлений протягом вагітності дружини та протягом одного року після народження дитини, крім випадків, коли один із подружжя вчинив протиправну поведінку, яка містить ознаки кримінального правопорушення, щодо другого з подружжя або дитини. Відповідно до ст. 111 СК України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. За вимогами ст. 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхньої дитини, що мають істотне значення. На підставі викладеного та враховуючи те, що під час судового розгляду не встановлено обставини передбачені ч. 2 ст. 110 СК України, які перешкоджають пред`явленню позову про розірвання шлюбу, суд приходить до висновку, що після розірвання шлюбу не будуть порушені особисті та майнові права сторін. Подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить їх інтересам. А тому позов в частині розірвання шлюбу підлягає задоволенню. Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивачки аліментів на утримання малолітньої дитини, то слід зазначити наступне. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989р., яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27.02.1991р. та набула чинності для України 27.09.1991р., держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття закріплений у ст. 51 Конституції України та ст. 180 СК України. Згідно ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів (ч. 2 ст. 182 СК України). За вимогами ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Статтею 191 СК України визначено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Позивач просила стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини у розмірі частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше одного розміру (100 %) прожиткового мінімуму, тобто не в мінімальному розмірі, встановленому ст.ст. 182, 183 СК України. Частиною 2 ст. 182 СК України встановлено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд вважає, що заявлений розмір аліментів в розмірі частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше одного (100%) прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що є більшим за мінімально встановлений законом прожитковий мінімум для дитини відповідного віку, необґрунтований, недоведений позивачкою. Так, всупереч вимог ст.ст. 12, 13, 81 ЦПК України позивачкою не надано суду будь-яких доказів розміру заробітку (доходу) відповідача або такого його майнового стану, які дозволяли б йому сплачувати аліменти саме в рекомендованому розмірі - 100% відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Тож оцінюючи всі зібрані по справі докази, враховуючи інтереси дитини для забезпечення стабільних та гармонійних умов її життя, повного та всебічного розвитку, суд приходить до висновку, що позов в частині вимог про стягнення з відповідача аліментів у розмірі частки від усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше одного (100 %) прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, підлягає частковому задоволенню, та з відповідача на користь позивачки слід аліменти в розмірі частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця, починаючи з 18.03.2024р. і до досягнення дитиною повноліття. Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць підлягає негайному виконанню. Щодо вимоги позивачки про залишення їй дошлюбного прізвища суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Таким чином, після розірвання шлюбу, позивачка має право безперешкодно іменуватися прізвищем зміненим у зв`язку з реєстрацією шлюбу або відновити своє дошлюбне прізвище, а оскільки матеріали справи не містять доказів щодо здійснення відповідачем перешкод позивачці в реалізації цього права, тобто існування спору, а відтак вимога в цій частині не підлягає задоволенню як безпідставна та необґрунтована. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України Про судовий збір позивачі у справах про стягнення аліментів звільняються від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях. Відповідно ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Таким чином, з відповідача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору в сумі 1 211 грн. 20 коп. в дохід держави (позовні вимоги про стягнення аліментів), та витрати по сплаті судового збору в сумі 1 211 грн. 20 коп. на користь позивачки (позовні вимоги про розірвання шлюбу).

Outcome: partial