Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-14 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із указаним позовом, в обґрунтування якого зазначає, що з 20.07.2013 року перебував у шлюбі з відповідачем, який розірвано рішенням суду від 27.11.2017 року. Від шлюбу сторони мають спільну дитину [PERSON] , [INFO] . Дитина після розірвання шлюбу залишилась проживати разом з матір`ю та бабусею, однак протягом останніх п`яти років вихованням дитини займалася бабуся [PERSON] , оскільки відповідач веде неналежний спосіб життя, зловживає спиртними напоями місце фактичного її проживання не відомо. Як слідує зі змісту позову, 25.07.2023 року позивач дізнався, що мати відповідача, з якою проживала дитина, померла. Згідно з рішенням Богунського районного суду м. Житомира визначено місце проживання малолітньої дитини [PERSON] разом з батьком. На сьогоднішній день дитина проживає з батьком, який матеріально повністю забезпечує її всім необхідним для нормального розвитку. Відповідач не виконує покладених на неї законом обов`язків, не бере участі у вихованні дитини, не піклується про її фізичний і духовний розвиток, не цікавиться навчанням, підготовкою до самостійного життя. З огляду на викладене, позивач просить позбавити [PERSON] , [INFO] , батьківських прав відносно неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини в розмірі 2 000 грн., але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до досягнення повноліття. Ухвалою судді Богунського районного суду м. Житомира Кузнєцова Д.В. від 15 лютого 2024 року відкрито провадження у даній цивільній справі, розгляд якої вирішено проводити за правилами загального позовного провадження. В судовому засіданні представник позивача - адвокат Яницька М.В. позовні вимоги підтримала з підстав, наведених у позові, просила їх задовольнити. Суду пояснила, що наразі позивач як військовослужбовець перевівся до Житомирської області, проживає з цивільною дружиною і дитиною. Відповідач самоусунулася від виховання дитини, дочкою не цікавиться, навіть на похорон матері не з`явилася. Мати не проживала з дитиною з 2018 року, дитина проживала разом з бабусею до смерті останньої і потім її забрав до себе позивач. Окремо зауважила, що метою позову не є звільнення її довірителя з військової служби. В судове засідання 15.05.2024 року представник позивача - адвокат Яницька М.В. не з`явилася, подала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, причини неявки суду невідомі, відзив на позовну заяву до суду не направляла. Представник третьої особи - Органу опіки та піклування в особі Виконавчого комітету Житомирської міської ради подав заяву про розгляд справи без його участі, проти задоволення позову не заперечує. Представник третьої особи - Військової частини [NUMBER] в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду невідомі. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] надав пояснення про те, що позивач його шкільний знайомий, він є хрещеним батьком дитини. Вихованням дитини займається батько [PERSON] , а відповідач приблизно з 2017 року самоусунулася від виховання дочки. Дитина до розірвання шлюбу проживала з батьками, проте після розірвання шлюбу мати з дитиною не проживала. Мати [PERSON] не присутня в житті дитини, зловживає алкоголем. Останній раз бачив її в 2017 році. Відповідач жодної матеріальної допомоги не надає, на день народження дитину не вітає. Позивач весь час займається вихованням дитини, забезпечує її матеріально. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що позивач її рідної сестри онук. Відповідача знала до розлучення, після того фактично не бачила. Після розлучення дитина проживала з бабусею, позивач забирав періодично доньку до себе додому на тиждень-місяць. На даний час батько займається вихованням дитини, матеріально забезпечує її, дочка проживає з ним. Відповідач зловживає алкогольними напоями. Відповідача давно не бачила, вона навіть була відсутня на похороні власної матері. Де наразі проживає відповідач свідку невідомо. Позивача з дитиною бачить щодня. Не чула щоб відповідач надавала будь-яку матеріальну допомогу дитині, вітала її з днем народження. Згідно з ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Оскільки в матеріалах справи зібрано достатньо доказів про спірні правовідносини сторін, суд вважає за можливе за згодою представника позивача провести заочний розгляд справи. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, свідків, дослідивши письмові матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позовна заява, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [INFO] народилася [PERSON] , батьками якої є [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження. Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 27.11.2017 року у справі №295/10573/17 шлюб між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 20.07.2013 року Відділом державної реєстрації актів цивільного сану реєстраційної служби Житомирського міського управління юстиції у Житомирській області (актовий запис № 1092), розірвано. Заочним рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 18.12.2023 року у справі №295/10230/23 визначено місце проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , разом з батьком [PERSON] , [INFO] . Орган опіки та піклування виконавчого комітету Житомирської міської ради, виходячи із інтересів дитини, вважає за доцільне позбавити [PERSON] батьківських прав відносно малолітньої дочки [PERSON] , [INFO] , та вказаний висновок був затверджений рішенням виконавчого комітету Житомирської міської ради №599 від 17.04.2024 року. Відповідно до ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки мають право і зобов`язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Статтею 165 Сімейного кодексу України передбачено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав має, зокрема, один з батьків. Відповідно до ст. 164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він, зокрема, ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Згідно з п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007р. № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава до позбавлення батьківських прав, можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. З огляду на зміст позовної заяви та наявні у матеріалах справи докази, показання свідків, судом встановлений факт ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дитини, що є підставою для позбавлення її батьківських прав. Згідно з ч. 2 ст. 166 Сімейного кодексу України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину, що передбачено ч. 3 ст. 166 Сімейного кодексу України. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН «Про права дитини» від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до статті 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно положень ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. У відповідності до ч. 2 ст. 182 Сімейного кодексу України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. За змістом частин першої, третьої статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Частиною 1 статті 184 згаданого закону встановлено, що суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Із наданих позивачем та наявних у матеріалах справи доказів, із урахуванням заочного розгляду справи, судом не встановлено обставин, які б свідчили, що відповідач не в змозі сплачувати аліменти у тому розмірі, у якому їх просить стягнути позивач. З огляду на викладене, із урахуванням наведених у статті 182 СК України обставин та враховуючи, що основна відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини, покладається на батьків, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог [PERSON] про стягнення на його користь аліментів на утримання дитини в твердій грошовій сумі в розмірі 2 000 грн. щомісячно до досягнення дочкою повноліття, які, суд вважає, можуть сплачуватись відповідачем по справі. На підставі ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір, сплачений позивачем при зверненні до суду з позовом про позбавлення батьківських прав, що підтверджено документально. На підставі ст. 141 ЦПК України з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір за подання позову про стягнення аліментів, від сплати якого відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнений при зверненні до суду. Враховуючи викладене,

Outcome: approved