Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-13 00:00:00

У грудні 2021 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Сіроко Фінанс» (далі - ТОВ «Сіроко Фінанс»), в якому просить визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Є. М. від 16 червня 2021 року, зареєстрований в реєстрі за № 182704, про стягнення з нього заборгованості у сумі 20 202,00 грн. Свої вимоги мотивує тим, що 11 грудня 2021 року з Єдиного реєстру боржників він дізнався, що постановою приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Куземченком А. С. від 10 грудня 2021 року відкрито виконавче провадження № [NUMBER] з примусового виконання вищезазначеного виконавчого напису. Позивач вважає, що виконавчий напис вчинено з порушенням вимог Закону України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України), посилаючись на те, що нормативно-правовий акт, який допускав вчинення виконавчих написів нотаріусів на кредитних договорах, був визнаний незаконним на підставі рішення Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14. Позивач зазначає, що нотаріус зобов`язаний був відмовити у вчиненні виконавчого напису також з огляду на те, що відповідачем не надано доказів на підтвердження факту повідомлення його про існування заборгованості, не подано оригіналу кредитного договору, оскільки він його не підписував, та не надано виписки з його банківського рахунку, а довідка, складена кредитором, не може вважатися належним підтвердженням наявності боргу. Позивач вказує, що заборгованість не є безспірною, а її стягнення є передчасним. За відсутності оригіналу кредитного договору, підписаного сторонами, та виписки з банківського рахунку боржника із зазначенням номера рахунку та інших передбачених законом реквізитів нотаріус був позбавлений можливості встановити безспірність вимог, у тому числі суму основної заборгованості та похідних сум. Разом з тим, позивач посилається на те, що паперова копія електронного документа не є його оригіналом, вчинення виконавчого напису на копії договору законодавством не передбачено. Позивач не визнає нарахованих комісій, процентів та неустойки, оскільки не погоджував їх розміру у письмовій формі, та зазначає, що після настання строку виконання зобов`язання у повному обсязі позикодавець не мав права продовжувати нараховувати проценти та неустойку, а мав лише право на стягнення сум, передбачених статтею 625 ЦК України, натомість у спірному виконавчому написі строк, за який проводиться стягнення заборгованості, визначений поза межами строку кредитування. Таким чином, виконавчий напис не підлягає виконанню і через спірність заборгованості, і через порушення вимог законодавства щодо підстав та порядку його вчинення. У зв`язку з вищевикладеним, позивач звернувся до суду за захистом своїх порушених прав та просить позов задовольнити в повному обсязі. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16 грудня 2021 року для розгляду зазначеної позовної заяви визначено головуючого суддю Ішуніну Л. М. Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 23 грудня 2021 року позовну заяву [PERSON] залишено без руху та надано строк для усунення зазначених у ній недоліків. Позивачеві необхідно було надати суду докази сплати судового збору у розмірі 908,00 грн. На виконання вимог зазначеної ухвали 31 січня 2022 року від позивача до суду надійшла квитанція про сплату судового збору та заява про долучення документів до матеріалів справи, а саме: копії виконавчого напису від 16 червня 2021 року та копії постанови про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 29 грудня 2021 року № [NUMBER]. Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 01 лютого 2022 року відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення (виклику) сторін за вищевказаним позовом. Клопотання позивача про витребування доказів задоволено частково. Витребувано у ТОВ «Сіроко Фінанс» належним чином засвідчені копії наступних документів: договору про надання кредиту з підписом [PERSON] з усіма додатками і додатковими угодами до нього; доказів надання [PERSON] примірників підписаних договорів про надання кредиту у дату їх укладення; повідомлення з вимогою про погашення ним суми боргу з доказами його направлення і отримання позивачем до вчинення виконавчого напису. Витребувано у приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Куземченка А. С. належним чином засвідчені копії матеріалів виконавчого провадження № [NUMBER] з примусового виконання виконавчого напису від 16 червня 2021 року № 182704. Витребувано у приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Остапенка Є. М. належним чином засвідчені копії матеріалів нотаріальної справи з вчинення виконавчого напису від 16 червня 2021 року № 182704. 21 березня 2023 року до суду від приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Куземченка А. С. на виконання вимог ухвали від 01 лютого 2022 року надійшли копії матеріалів виконавчого провадження № [NUMBER]. Оскільки розгляд справи проводиться за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, сторони в судове засідання не викликались. Згідно з даними зворотніх повідомлень про вручення поштових відправлень, учасники справи отримали копії ухвал про відкриття та позовних заяв з додатками. Відповідач у встановлений судом строк не скористався своїм правом на подання відзиву, а тому відповідно до частини восьмої статті 178 ЦПК України суд вирішує справу за наявними матеріалами. Треті особи пояснення до суду не надали. Дослідивши матеріали справи та проаналізувавши надані докази, суд виходить з наступного. За загальним правилом статей 15,16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Згідно зі статтею 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Порядок вчинення нотаріусами виконавчих написів визначений у Главі 14 Закону України «Про нотаріат» та Главі 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України. Суд установив, що 21 травня 2020 року [PERSON] та ТОВ «Лінеура Україна» уклали договір про надання коштів на умовах споживчого кредиту № 770377, відповідно до умов якого позивачеві надані грошові кошти в розмірі 6 000,00 грн на умовах строковості, зворотності, платності шляхом їх перерахування на платіжну картку, зазначену ним в особистому кабінеті. Пунктом 1.3. цього договору визначено, що строк кредиту становить 28 днів. Процентна ставка за користування кредитом є фіксованою і залежить від фактичного виконання клієнтом умов договору. У графіку платежів, що є додатком № 1 до вказаного договору, датою повернення позики та сплати нарахованих процентів визначено 18 червня 2020 року. Разом з тим, 16 червня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Є. М. вчинено виконавчий напис, який зареєстровано в реєстрі за № 182704, про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Сіроко Фінанс» невиплачених у строк грошових коштів за договором від 21 травня 2020 року № 770377 за період з 22 лютого 2021 року по 31 травня 2021 року у розмірі 20 202,00 грн, що складається із: заборгованості за тілом кредиту у розмірі 6 000,00 грн, заборгованості за відсотками у розмірі 13 452,00 грн, а також плати за вчинення виконавчого напису. З виконавчого напису вбачається, що ТОВ «Сіроко Фінанс» набуло право вимоги за договором про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 21 травня 2020 року № 770377 на підставі договору факторингу від 22 лютого 2021 року № 015-220221, укладеного між ним та ТОВ «Лінеура Україна». Приватним виконавцем виконавчого округу Дніпропетровської області Куземченком А. С. 10 грудня 2021 року винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № [NUMBER] з примусового виконання вищевказаного виконавчого напису. У рамках вказаного виконавчого провадження приватним виконавцем винесені постанови про стягнення з боржника основної винагороди приватного виконавця, про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження, про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника. Відповідно до статті 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Згідно зі статтею 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (далі - Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України. При цьому стаття 50 Закону України «Про нотаріат» передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. За результатами аналізу вищенаведених норм можна дійти до наступних висновків. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Таким чином, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Захист прав боржника в процесі вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається в спосіб, передбачений підпунктом 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, - шляхом надіслання стягувачем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень боржнику. Натомість нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною, стягувачем, і не зобов`язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком документів є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак, сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З огляду на викладене, та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто, боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Вирішуючи спір про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Такі правові висновки викладено у постанові Верховного Суду України від 05 липня 2017 року у справі № 6-887цс17 та узгоджуються з правовими висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постанові від 27 березня 2019 року у справі № 137/1666/16-ц (провадження № 14-84цс19). Позивач, звертаючись до суду з указаним позовом, посилався на те, що виконавчий напис вчинено з порушенням Закону України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, оскільки заборгованість не є безспірною, повідомлення від відповідача про усунення порушення зобов`язання він не отримував, відповідачем не надано оригіналу кредитного договору та виписки з його банківського рахунку, а відсотки за користування кредитом нараховані поза межами строку кредитування. Як вбачається з матеріалів справи, на підставі виконавчого напису від 16 червня 2021 року № 182704 з [PERSON] стягнуто на користь ТОВ «Сіроко Фінанс» заборгованість за договором про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 21 травня 2020 року № 770377 у сумі 20 202,00 грн, з урахуванням плати за вчинення виконавчого напису нотаріусом, за період з 22 лютого 2021 року по 31 травня 2021 року. Відповідно до пункту 1 Переліку документів, для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченої угоди; б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Так, належними доказами, які підтверджують наявність чи відсутність заборгованості, а також встановлюють розмір заборгованості, можуть бути виключно первинні документи, оформлені у відповідності до вимог статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Такими доказами можуть бути, зокрема, платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки тощо. Такий висновок міститься у постанові Верховного Суду від 06 червня 2019 року у справі № 750/1627/18. Судом встановлено, що позивач не визнає заборгованості за договором від 21 травня 2020 року № 770377, а відповідач не надав доказів того, що звертаючись до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису, подав документи, які підтверджують безспірність заборгованості боржника. Будь-яким чином перевірити безспірність заборгованості по наданому відповідачем нотаріусу договору про надання коштів на умовах споживчого кредиту та графіку платежів суд позбавлений можливості, такий обов`язок на суд не покладається, оскільки довести це має стягувач при зверненні до нотаріуса. Також у матеріалах справи відсутні докази того, що укладений між позивачем та ТОВ «Лінеура Україна» договір був посвідчений нотаріально, тому він не може бути тим договором, за яким стягнення заборгованості могло бути проведено у безспірному порядку шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису. Аналогічна правова позиція міститься в постанові Верховного Суду від 12 березня 2020 року у справі № 757/24703/18-ц. Крім того, матеріали справи, що розглядається, не містять доказів надсилання повідомлення від стягувача про виконання умов договору від 21 травня 2020 року № 770377 на адресу боржника та докази його отримання ним, що є порушенням підпункту 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України. Таким чином, [PERSON] , не будучи повідомленим про намір вчинення виконавчого напису, був позбавлений можливості заперечувати проти вимог відповідача та надати докази неправомірності та безпідставності такої вимоги про стягнення коштів. До того ж, обґрунтованим є посилання позивача на те, що нарахування передбачених договором процентів відповідачем здійснено після спливу визначеного договором строку кредитування, з огляду на наступне. З оспорюваного виконавчого напису нотаріуса вбачається, що сума заборгованості в тому числі за процентами визначена за період з 22 лютого 2021 року по 31 травня 2021 року. Разом з тим, за умовами договору від 21 травня 2020 року № 770377 та графіку платежів датою повернення позики та сплати нарахованих процентів є 18 червня 2020 року. Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України та частиною першою статті 1049 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про виплату процентів до дня повернення позики може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. З аналізу вищевикладених норм, суд приходить до висновку про те, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Такий висновок міститься в постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18). З огляду на викладене, ТОВ «Сіроко Фінанс»відповідно до статті 1048 ЦК України має право на стягнення заборгованості по нарахованих та несплачених процентах за користування кредитними коштами у межах погодженого сторонами строку кредитування, тобто до 18 червня 2020 року. Після закінчення строку його дії у позикодавця відсутні правові підстави нараховувати передбачені договором проценти, що також свідчить про те, що заборгованість [PERSON] не є безспірною. Отже, нотаріус не перевірив та не встановив, чи підтверджують надані стягувачем документи безспірність боргу. Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідач, не подавши відзиву, наведені позивачем обставини не спростував, доказів наявності законних підстав, передбачених для видачі виконавчого напису, не надав. Суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача та їх задоволення. Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя. Згідно з пунктом 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 09 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29). Згідно з частиною першою статті 133 та частиною першою статті 141 ЦПК України судові витрати понесені позивачем, що включають судовий збір у розмірі 1 404,20 грн, підлягають стягненню на його користь з відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved