Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-19 00:00:00

АТ «СЕНС БАНК», через свого представника адвоката Мужик Н.Т., який діє на підставі довіреності №020686/24 від 10.01.2024р, звернулось до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить стягнути з відповідача на користь банку заборгованість за кредитним договором №631369155 в розмірі 36\~522 грн. 32 коп. В обґрунтування позову позивач посилається на порушення відповідачем умов кредитного договору щодо строків та порядку повернення кредитних коштів. Відповідач не надав письмового відзиву проти позовних вимог. 29.02.2024р. судом відкрито провадження у справі із визначенням здійснення розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. В судове засідання представник позивача АТ «СЕНС БАНК» - Рудницький Ю.І., який діє на підставі довіреності 020693/24 від 08.01.2024 року, не з`явився, хоча про день, час та міс це розгляду справи був повідомлений в установленому законом порядку. Разом з тим, суд враховує, що представником позивача 25.03.2024р. та 10.04.2024р. до суду були подані заяви (клопотання), в яких він просив розглянути справу у відсутність представника позивача за наявними у справі доказами та одночасно вказував, що не заперечує проти винесення заочного рішення. Відповідач [PERSON] \~в судове\~засідання не\~з`явився,\~не повідомивши\~суд про\~причину неявки. Про час і місце розгляду справи відповідач повідомлявся шляхом надсилання судової повістки-повідомлення засобами поштового зв`язку відповідно до п. 2 ч. 7 ст. 128 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК). Натомість судова повістка-повідомлення повернулась до суду без вручення відповідачу з причин відсутності останнього за вказаною адресою, що в контексті положень п. 3, 4 ч. 8 ст. 128, ч. 10 ст. 130 ЦПК суд вважає належним повідомленням. Додатково судом вживались заходи з повідомлення відповідача шляхом розміщення оголошень про виклик в судове засідання на веб-сайті суду. Отже, будучи належним чином повідомленим про час і місце розгляду справи, відповідач не з`явився в судове засідання та не повідомив про причини неявки, внаслідок чого на підставі ч. 4 ст. 223, ч. 1 ст. 280 ЦПК судом прийнято рішення про заочний розгляд справи. Дослідивши наявні у справі докази та оцінивши їх у сукупності, судом встановлені наступні фактичні обставини і відповідні їм правовідносини. 25.02.2020р. між [PERSON] та АТ «Альфа-Банк», яке 30.11.2022р. змінило назву на АТ «СЕНС БАНК» на підставі рішення загальних зборів акціонерів від 12.08.2022р., була укладена угода про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії №631369155 (далі Кредитна угода). За умовами Кредитної угоди Банк надав позичальнику кредитні кошти у вигляді кредитної лінії на картковий рахунок в розмірі 22\~000 грн. (а.с. 92-94). Умовами угоди передбачено, що кредит надається безготівковим шляхом на період 12 місяців на умовах повернення позичальником кредиту зі сплатою 39,99% річних за користування кредитними коштами. За умовами Кредитної угоди погашення заборгованості за кредитом мало здійснюватись позичальником щомісячно шляхом здійснення обов`язкового мінімального платежу в розмірі 5% від суми заборгованості за кредитною лінією, але не менше 50 грн., до 30 числа кожного місяця. Сума щомісячного платежу складає 875 грн. 79 коп. Також умовами Кредитного договору передбачено наслідки прострочення виконання та/або невиконання зобов`язань за кредитним договором, зокрема, неустойка у вигляді штрафу за прострочення внесення мінімального платежу одноразово за кожен день виникнення прострочення, в розмірі 100 грн. в день виникнення прострочення. 25.02.2020р. позивачем здійснено надання кредитних коштів відповідачу у вигляді кредитної лінії в розмірі 22\~000 грн., що підтверджується випискою по особовому рахунку відповідача. Починаючи з 25.02.2020р. відповідач активно користувався кредитними коштами та здійснював видаткові операції по картковому рахунку. Натомість всупереч умов Кредитної угоди відповідач не вживав заходів для погашення в повному обсязі існуючої на таку дату кредитної заборгованості, внаслідок чого допустив прострочення виконання грошових зобов`язань. Станом на 17.03.2023р. за відповідачем обліковується заборгованість по кредитних зобов`язаннях на загальну суму 36522,32 грн., яка складається з наступних сум: заборгованість за тілом кредиту 18517,49 грн., заборгованість за простроченим тілом кредиту 13352,80 грн., заборгованість по відсотках за користування кредитом 4041,48 грн., несанкціонована заборгованість (овердрафт) 610,55 грн. Оскільки відповідач в добровільному порядку не здійснює повне погашення кредитної заборгованості, то позивач звернувся до суду з зазначеним позовом. Таким чином, між сторонами існує спір з приводу належності виконання зобов`язань за кредитним договором, який регулюється нормами Цивільного кодексу України (далі ЦК) та положеннями укладеної між сторонами Кредитної угоди. Відповідно до ст. 526 ЦК зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Статтею 525 ЦК передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається. Згідно ст. 1054 ЦК за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ст. 1048 ЦК позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Укладаючи Кредитну угоду сторони погодили умови та порядок повернення відповідачем кредиту шляхом здійснення обов`язкового щомісячного платежу в розмірі 5% від залишкової суми заборгованості, але не менше 50 грн. Частина такого платежу мала йти на погашення заборгованості по тілу кредиту, а інша частина по відсоткам за користування кредитними коштами. Статтею 1050 ЦК передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Як встановлено судом, відповідач після укладання кредитного договору не виконував належним чином свого зобов`язання із здійснення щомісячних платежів, чим допустив порушення умов повернення кредиту, тобто строків та розмірів внесення щомісячних платежів, а тому неналежним чином виконував свої обов`язки, внаслідок чого у позивача виникло право вимагати повернення кредиту та сплати відсотків за фактичне користування кредитними коштами. Станом на 17.07.2023р. розмір заборгованості зафіксований в загальній сумі 36522,32 грн. При цьому, суд бере до уваги, що розмір тіла кредиту збільшений понад кредитний ліміт внаслідок списання процентів за користування кредитом за рахунок коштів кредитного ліміту, що передбачено розділом IV Кредитної угоди. Отже вимоги позивача в межах цієї суми є цілком правомірними та обґрунтованими і підлягають до задоволення. При цьому варто звернути увагу, що відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, внаслідок чого кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Всупереч вимог ст.ст. 12, 81 ЦПК України відповідачем не надано суду будь-яких заперечень проти позовних вимог та не повідомлено про обставини, які б спростували правомірність заявлених позивачем вимог та встановлені судом обставин спірних правовідносин. За таких обставин позовні вимоги підлягають до задоволення в повному обсязі. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд виходить з того, що судові витрати по справі складаються з судового збору, сплаченого позивачем при зверненні до суду в сумі 3\~028 грн., які відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України підлягають відшкодуванню за рахунок відповідача. На підставі вищевикладеного і

Outcome: approved