Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-19 00:00:00

представник позивача [PERSON] адвокат Гаталяк М.Я. звернувся до суду із позовом, у якому просить стягнути на користь позивача з відповідача 14939, 52 грн. Свої позовні вимоги мотивує тим, що рішенням Галицького районного суду м. Львова від 28.08.2015 р. на користь позивача із відповідача стягнуто кошти у розмірі 14023,91 грн. Рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 04.03.2019 року із відповідача на користь позивача стягнуто інфляційні втрати і 3% річних за період з 11.04.2016 року по 31.08.2018 року у розмірі 5721,48 грн. У зв`язку із невиконанням [PERSON] вказаних рішень суду боржник прострочив виконання грошового зобов`язання, а тому має сплатити борг з урахуванням індексу інфляції та 3% річних нараховані на суму боргу 14023,91 грн. за період з 1.09.2018 р. по 01.09.2023 року та нараховані на суму 5721,48 грн. за період з 04.04.2019 р. по 01.09.2023 р., що у загальному розмірі становить 14939,52 грн. Просить позов задовольнити. Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 18.03.2024 року відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення /виклику/ сторін. Відповідачу встановлено п`ятнадцятиденний строк для подання відзиву на позовну заяву. Судом вжито заходів щодо забезпечення дотримання прав відповідача щодо належного повідомлення про розгляд справи судом та двічі скеровано копію позовної заяви разом із ухвалою про відкриття провадження у справі за місцем реєстрації відповідача, однак скеровані поштові конверти повернуто до суду відділом поштового зв`язку. Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі № 911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника. У вказаний строк відповідач не подав суду відзив на позовну заяву, поважних причин такого не повідомив. У матеріалах справи відсутні клопотання сторін про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням /викликом/ сторін. Враховуючи наведене, відповідно до ч.8 ст. 178 та ч.5 ст. 279\~ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. У відповідності до вимог ч. 2 ст.\~247\~ЦПК України в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши справу в порядку спрощеного провадження, без виклику сторін, вивчивши зібрані по справі докази, з`ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до переконання, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Згідно ч.1 ст. 4, ч.1 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право у порядку, встановленого цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Зі змісту ст. 12 ЦПК України вбачається, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст.\~13\~ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, у межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст.\~81\~ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що рішенням Галицького районного суду м. Львова від 28.08.2015 року, яке залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 11 квітня 2016 року стягнуто з [PERSON] на користь позивача [PERSON] 14023,91 грн. /а.с.4-6, 8-10/. Рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 04.03.2019 року стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] 4741 гривню 43 копійки інфляційних втрат, 980 гривень 05 копійок 3% річних. Відповідно до ч.4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Так, рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 04.03.2019 року встановлено, що відповідач [PERSON] не виконав свого зобов`язання та не сплатив позивачу [PERSON] 14023,91 грн., а тому з відповідача [PERSON] слід стягнути 4741,43 грн. інфляційних втрат, 980,05 грн. 3% річних за прострочення грошового зобов`язання за період з 11 квітня 2016 року по 31 серпня 2018 року. Постановою державного виконавця Залізничного відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) від 07.04.2020 року відкрито виконавче провадження № 61698661 з примусового виконання виконавчого листа №462/6347/18 про стягнення із [PERSON] на користь [PERSON] 4741,43 грн. інфляційних втрат, 980,05 грн. 3%річних /а.с.11/. Згідно ст.\~526\~ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання (ст. 625 ЦК України). Частиною 2 вказаної статті передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно ст.\~612\~ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язань або не виконав його у строк, встановлений договором. У п. 22, 25 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16.05.2018 у справі № 686/21962/15-ц зазначено, що «за змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати. Ці висновки узгоджуються з позицією Великої Палати Верховного Суду, висловленою у постанові від 11.04.2018 у справі № 758/1303/15-ц». У пунктах 44 та 45 постанови Верховного Суді у справі у справі № 686/21962/15-ц зроблено висновок, що «стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України. Відтак, приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України). Отже, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення». Відповідно до п. 23 постанови Верховного Суду від 26.06.2020 у справі № 905/21/19 у кредитора згідно з частиною другою статті 625 ЦК України є право вимоги до боржника щодо сплати інфляційних втрат за період прострочення в оплаті основного боргу. Водночас, якщо боржник після нарахування йому інфляційних втрат за відповідний місяць допустив подальше прострочення в оплаті основного боргу, то кредитор, виходячи з того, що зобов`язання зі сплати інфляційних втрат, яке виникло в силу закону, є грошовим, вправі нарахувати боржнику інфляційні втрати на суму основного боргу, збільшену на індекс інфляції за попередній місяць прострочення. Правовий аналіз положень статей 526, 599, 611, 625\~ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених\~статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення. Зазначена позиція підтверджена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), від 04 червня 2019 року у справі № 916/190/18 (провадження № 12-302гс18). Із поданого стороною позивачем розрахунку вбачається, що у зв`язку із невиплатою відповідачем на користь позивача 14023,91 грн. у період з 01.09.2018 року по 01.09.2023 року 3 % річних становлять 2104,19 грн., а інфляційне збільшення боргу 9062,03 грн., та, у зв`язку із невиплатою відповідачем на користь позивача 5721,48 грн. у період з 04.04.2019 року по 01.09.2023 року 3 % річних становлять 758,08 грн., а інфляційне збільшення боргу 3015,22 грн. Поданий позивачем розрахунок відповідачем не оспорювався. Враховуючи наведене, суд приходить до переконання, що позов слід задовольнити та у зв`язку із невиконанням відповідачем рішень суду від 28.08.2015 року та 04.03.2019 року, які набрали законної сили, стягнути із [PERSON] на користь [PERSON] грошові кошти у загальному розмірі 14939,52 грн. Відповідно до\~частин 1,\~3\~ст.\~133\~Цивільного процесуального\~кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких зокрема належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Так, до матеріалів справи позивачем на підтвердження понесених судових витрат по сплаті судового збору долучено квитанцію про оплату судового збору при поданні позову до суду на суму 1073,60 грн. Водночас, згідно Закону України «Про судовий збір» при зверненні до суду із даним позовом позивачу слід сплатити судовий збір у розмірі 1211,20 грн., однак, оскільки позов подано представником позивача через систему «Електронний суд», то слід застосувати коефіцієнт 0,8, а тому розмір судового збору у даному випадку становить 968,96 грн. Враховуючи наведене, суд присуджує стягнути із відповідача на користь позивача понесені судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 968, 96 гривень. Доказів понесення інших судових витрат до матеріалів справи не долучено та, як вказано у позові, такі будуть подані протягом п`яти днів після проголошення рішення суду.

Outcome: approved