Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-15 00:00:00

Позивач звернувся до суду із даним позовом, посилаючись в обґрунтування заявлених вимог на те, що з 5 грудня 2009 року [PERSON] та [PERSON] перебували в шлюбі, який 23 грудня 2014 року рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу був розірваний. В період шлюбу у сторін народився син, [PERSON] , [INFO] , який з листопада 2022 року постійно мешкає із позивачем за адресою реєстрації [PERSON] по [ADDRESS] , яке складається з 3-х кімнат, де створені задовільні умови проживання, виховання та розвитку дитини. До того ж позивач працює, обіймаючи посаду технічного директора ТОВ «Естрея» з 2009 року та маючи постійний дохід, не маючи при цьому шкідливих звичок. Отже, весь вільний час [PERSON] проводить з батьком, який слідкує за станом здоров`я дитини, його розвитком, виховує та піклується про сина, приділяючи належну увагу вихованню дитини. Також позивач не перешкоджає наміру відповідачки у здійсненні прав та обов`язків щодо їх спільної дитини. При цьому, враховуючи позицію малолітнього сина сторін, його вік та бажання проживати разом з батьком, вважав за необхідне визначити місце проживання [PERSON] , 2011 р. н., разом із [PERSON] . Додавав, що з листопада 2022 року [PERSON] проживає із батьком, [PERSON] , знаходячись на його повному утриманні, а мати матеріальної допомоги на утримання сина не надає, внаслідок чого позивач змушений просити суд стягнути аліменти на утримання сина з відповідачки, з урахуванням матеріального становища сторін, в розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку відповідачки на місяць до досягнення дитиною повноліття, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. На підставі викладеного просив визначити місце проживання [PERSON] , [INFO] , із батьком, [PERSON] , та стягувати з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частки від всіх видів заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Частково не\~погоджуючись із\~позовом [PERSON] , відповідачка, [PERSON] , подала відзив, де вказувала, що спір щодо визначення місця приживання дитини між сторонами відсутній, однак повністю визнавала вимоги позивача про стягнення з неї аліментів, хоча вона добровільно здійснювала грошові перекази на карту позивача на утримання спільного сина, купуючи йому необхідні речі. Також вказувала, що спільний для сторін син, [PERSON] , до листопада 2022 року проживав разом із матір`ю, а після того дійсно проживає разом із батьком по [ADDRESS] , що сторони узгодили добровільно, тому щодо місця проживання сина спору між батьками немає. На підставі переліченого просила суд закрити провадження по справі в частині вимог про визначення місця проживання малолітнього, [PERSON] , із батьком через відсутність предмету спору, не заперечуючи при цьому проти стягнення з неї на користь [PERSON] аліментів на утримання сина, [PERSON] , в розмірі 1/4 частки від всіх видів заробітку щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Також просила суд за ч. 1 ст. 142 ЦПК України стягнути з [PERSON] на користь держави 50% судового збору в сумі 605,60 грн. У судовому засіданні позивач, [PERSON] , та його представник, адвокат Євтушенко А. І., на задоволенні позову наполягали, вказуючи, що дитина сторін зареєстрована по [ADDRESS] разом із матір`ю, з якою син сторін мешкав до листопада 2022 року, після чого постійно мешкає із батьком по [ADDRESS] , де для дитини створені усі необхідні умови. До того ж сам [PERSON] вирішив мешкати далі із батьком. Таким чином вважали, що питання про визначення місця проживання дитини слід вирішити у судовому порядку, оскільки є спір про право. Також наполягали на стягнені аліментів з відповідачки на утримання сина. Відповідачка, [PERSON] , у судовому засідання визнала пред`явлений до неї позов про визначення місця проживання дитини, не заперечуючи проти визначення рішенням суду місця проживання спільної для сторін дитини по [ADDRESS] разом із батьком, а також про стягнення з неї аліментів на утримання малолітнього [PERSON] . Представник Органу опіки та піклування виконавчого комітету Покровської районної в місті Кривому Розі ради до судового засідання не з`явився, надавши заяву з проханням розгляд справи провести за відсутності представника третьої особи, ухваливши рішення з урахуванням висновку органу опіки. За ч. 1 ст. 223 ЦПК неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Натомість, суд зазначає, що підстави, визначені ст. 223 ЦПК, для відкладення розгляду справи у даному випадку відсутні, внаслідок чого суд розглянув справу за відсутності сторін. Таким чином суд, дослідивши матеріали справи, зважаючи на визнання позову відповідачкою, вважає заявлені позовні вимоги [PERSON] такими, що підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав. Судом було встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі, актовий запис № 927 від 05.12.2009 року, який було розірвано рішенням Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу від 23 грудня 2014 року, що підтверджується копією вказаного рішення по справі № 214/9271/14-ц. Згідно із свідоцтвом про народження, виданим 1 березня 2011 року Жовтневим відділом ДРАЦС Криворізького міського управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 239 від 01.03.2011 року, вбачається, що [PERSON] народився [INFO] , батьками якого зазначені сторони по справі, [PERSON] та [PERSON] . Судом за інформацією з Єдиного державного демографічного реєстру вбачається, що [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] зареєстровані разом по [ADDRESS] . При цьому за актом від 26.02.2024 року КК «Дом.Ком» вбачається за свідченням сусідів, що [PERSON] , [INFO] , мешкає разом із батьком по [ADDRESS] з листопада 2022 року по теперішній час. Крім того відповідно до акту обстеження місця проживання позивача, з яким мешкає [PERSON] , [INFO] , по [ADDRESS] частка якої належить на праві власності [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності від 04.11.2008 року, проведеного спеціалістами служби у справах дітей виконкому Покровської районної у місті Кривому Розі Ради 16 лютого 2024 року, встановлено, що батьком створені усі необхідні та належні умови для проживання та виховання дитини, де у сина позивача мається окрема кімната з усім необхідним. За характеристикою з місця навчання [PERSON] , Криворізької гімназії «Інтелект», вбачається, що батько, [PERSON] , приділяє належну увагу вихованню свого сина. Також за характеристикою з місця роботи позивача, ТОВ «Естрея», де останній обіймає посаду технічного директора, вбачається, що [PERSON] характеризується з позитивного боку. У свою чергу позитивно характеризується за місцем свого проживання та роботи також [PERSON] , що вбачається з характеристик ЖБК «Рассвет-28» та ТОВ «Злата-Мебель». На підставі довідки від 16.02.2024 року спеціалістам служби у справах дітей [PERSON] зазначив, що бажає мешкати із батьком. Відповідно до\~висновку виконкому\~Покровської районної\~в місті\~Кривому Розі\~ради від\~17\~квітня 2024\~року,\~як органу\~опіки та\~піклування,\~вбачається,\~що виконком\~вважає необхідним визначення місця проживання [PERSON] , [INFO] , залишити на розсуд суду. Судом при цьому не досліджувались докази, надані [PERSON] на підтвердження добровільного надання нею позивачу коштів на утримання сина, оскільки судом вирішується спір щодо стягнення аліментів на утримання малолітнього [PERSON] саме на майбутнє до його повноліття. Суд зазначає, що за ст. 3 «Конвенції про права дитини» від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Україною 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до загальних засад регулювання сімейних відносин, передбачених ст. 7 Сімейного кодексу України (далі за текстом - СК), зазначено, що регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. На підставі ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно до ст. 141 СК мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. За загальним правилом розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно із ст. 9 «Конвенції про права дитини» держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до ст. 155 СК здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Згідно із ст. 160 СК місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. На підставі ч. 1 ст. 161 СК, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 171 СК дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Так дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. У судовому засіданні було встановлено, що батьком дитини створені належні умови для проживання [PERSON] , [INFO] , разом із ним у кв. [ADDRESS] , де дитина мешкає вже тривалий час. При цьому відповідачка, мати дитини, не надала доказів на спростування позиції позивача щодо необхідності визначити місце проживання спільного сина за іншим місцем проживання. Крім того в судовому засіданні не було виявлено фактів зловживання спиртними напоями або наркотичними засобами баттьком малолітньої дитини, або фактів того, що своїми діями позивач може зашкодити розвитку сина. Також відповідачка, мати дитини, не заперечує проти проживання [PERSON] разом із [PERSON] . Судом враховано на підставі ст. 171 СК думку дитини, [PERSON] , 2011 р. н., який висловив бажання мешкати надалі із батьком, [PERSON] . Таким чином, зважаючи на наведені обставини справи, суд виходить з доцільності залишення місця проживання малолітнього [PERSON] разом із батьком дитини, позивачем [PERSON] . Суд також вказує, що посилання у відзиві [PERSON] на відсутність спору щодо визначення місця проживання дитини спростовуються поданням даного позову [PERSON] до суду, реєстрацією місця проживання сина сторін за місцем мешкання матері дитини, наявністю правових підстав для стягнення аліментів на утримання дитини батьком, з яким саме вона мешкає. Отже, оскільки за висновком органу опіки та піклування від 17 квітня 2024 року виконком Покровської районної в місті Кривому Розі ради вирішив питання визначення місця проживання сина сторін залишити на розсуд суду, то, виходячи з якнайкращого забезпечення інтересів дитини, суд дійшов висновку про необхідність визначення місця проживання [PERSON] , [INFO] , разом із позивачем в кв. [ADDRESS] , внаслідок чого позовні вимоги [PERSON] в цій частині підлягають задоволенню. Суд також зазначає, що за змістом ст. 18 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини, ратифікованої Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ст. 27 Конвенції ООН про права дитини кожна дитина має право на рівень життя, необхідній для її фізичного, розумового, духовного, морального та соціально розвитку. Батьки або інші особи які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно із ст. 180 Сімейного кодексу України (далі - СК) батьки зобов`язанні утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. Відповідно до ч. 1 ст. 181 СК на утримання дитини за рішенням суду присуджуються у частці від доходу платника аліментів і (або) у твердій грошовій сумі . На підставі ч. 3 ст. 181 СК за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. За п. 1-4 ч. 1 ст. 182 СК при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Таким чином судом було встановлено, що відповідачка зобов`язана сплачувати аліменти на утримання своєї малолітньої дитини, сина [PERSON] , маючи працездатний вік та стабільний дохід, тому з урахуванням визнання [PERSON] позовних вимог, суд вважає можливим стягнути з відповідачки аліменти на користь позивача на утримання малолітнього [PERSON] у розмірі 1/4 частини від всіх видів заробітку щомісячно до досягнення дитиною повноліття, але не менш ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. За ст. 141 ЦПК з відповідачки на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1211,20 грн., від сплати якого за законом позивача звільнено при подачі позову про стягнення аліментів, внаслідок чого правових підстав для застосування положень ч. 1 ст. 142 ЦПК за клопотанням відповідачки в суду немає.

Outcome: approved