Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-21 00:00:00

\~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~На підставі частини 6 статті 259 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) в судовому засіданні 22 травня 2024 року проголошено вступну та резолютивну частини рішення. 28 червня 2023 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] з вимогою про зміну способу стягнення аліментів на утримання їхньої спільної неповнолітньої дитини сина [PERSON] , [INFO] , що стягуються з відповідача на підставі рішення Залізничного районного суду м. Львова від 27 квітня 2018 року в твердій грошовій сумі в розмірі 2000 грн., посилаючись на те, що відповідач не надає належної допомоги на утримання сина, дитина потребує значних витрат на придбання одягу, продуктів харчування, оздоровлення та лікування, а сума стягуваних аліментів є занадто малою та не забезпечує усіх потреб дитини. Крім того, позивач вказала, що вона не має матеріальної можливості повністю забезпечувати самостійно дитину, оскільки є інвалідом 3 групи загального захворювання та отримує заробітну плату з затримкою. За таких обставин позивач [PERSON] просить суд змінити спосіб стягнення аліментів з твердої грошової суми на частку від заробітку (доходу) відповідача, а саме стягнути з [PERSON] на її користь на утримання неповнолітньої дитини аліменти у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу) платника аліментів на дитину, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням законної сили та до досягнення дитиною повноліття, припинивши стягнення аліментів за рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 27 квітня 2018 року (а.с.1-5,47-51) . Ухвалою Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 19 липня 2024 року вказану позовну заяву прийнято до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження та призначено вперше розгляд справи по суті з повідомленням сторін без їх виклику на 22 вересня 2023 року, яке неодноразово відкладалось (а.с.28,30-31,33,40,46,68-69,76). Позивач [PERSON] про дату, час і місце розгляду справи була повідомлена належним чином (а.с.77), заяву із запереченням проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження або клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з викликом сторін не подавала. Разом з тим подала заяву в якій прохала суд провести розгляд справи без її участі на підставі наявних в матеріалах справи доказів (а.с.71). Відповідачу [PERSON] копія ухвали\~про відкриття\~провадження від\~19\~липня 2023\~року разом\~з повідомленнямпро\~дату,\~час і\~місце розгляду\~справи та копією позовної заяви з додатками, а також інші судові документи направлялись за його зареєстрованим місцем проживання (а.с.25), однак всі поштові конверти повернуто на адресу суду не врученими адресату із відмітками пошти «за закінченням терміну зберігання» та «адресат відсутній за вказаною адресою» (а.с.35-36,37-39,43-44,72-74). \~ \~ \~ \~Відповідно до ч.1\~ст.131 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України), учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. Крім того,\~відповідач[PERSON] повідомлявся про дату, час і місце розгляду справи шляхом направлення SMS-повідомлення у додатку «Viber» на номер телефону, зазначений у матеріалах справи, які відповідач отримав, що підтверджується довідками про\~доставку SMS-повідомлення\~адресату у\~додатку «Viber»(а.с.42,70 зворотна сторона,77 зворотна сторона). Відтак, виходячи з викладеного, відповідач [PERSON] про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином. При цьому, відповідач заяву із запереченням проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження або клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з викликом сторін не подав, правом подати відзив на позовну заяву не скористався, жодних заяв з процесуальних питань від сторони відповідача до суду не надходило. \~ \~ \~ \~Згідно ч.8\~ст.178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Виходячи з положень ч.5 ст.279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Враховуючи те, що справа призначена до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, а також з урахуванням неподання відповідачем відзиву на позовну заяву, суд вирішив проводити розгляд справи на підставі наявних у ній матеріалів. У відповідності до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно ч.1 ст.279 ЦПК України розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у главі 10. Суд,\~з`ясувавши позицію\~позивача,\~викладену в\~позовній заяві\~та у\~додатковій заяві,\~поданій до\~суду особисто, дослідивши наявні в матеріалах справи докази та надавши їм належну оцінку, вважає, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі. Так, у відповідності до\~ст.2 ЦПК України\~завданнями цивільного судочинства є справедливий та неупереджений розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до положень частин 1-4 статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Частиною 1 статті 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлені наступні обставини у справі та відповідні їм правовідносини. Із свідоцтва\~ про шлюб вбачається, що [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 15 листопада 2017 року у Самбірському міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області, про що 15 листопада 2017 року складено відповідний актовий запис №355, після реєстрації шлюбу [PERSON] змінила прізвище на « [PERSON] » (а.с.18,64). Із матеріалів справи вбачається, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі із 21 листопада 1996 року, котрий було розірвано згідно рішення Залізничного районного суду м. Львова від 05 жовтня 2016 року (а.с.1-5,10,47-51,56). Від даного\~шлюбу сторони\~мають одну\~спільну неповнолітню\~дитину \~сина [PERSON] , [INFO] (а.с.11,57),\~який зареєстрований\~за адресою:[ADDRESS] та проживає разом з матір`ю [PERSON] (а.с.8,19,27,65). Рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 27 квітня 2018 року присуджено стягувати із [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON] в твердій грошовій сумі в розмірі 2000 грн. 00 коп., щомісячно, та видано виконавчий лист, на підставі якого 04 вересня 2018 відкрито виконавче провадження №57129322 (а.с.13-15,59-61). Відтак, з письмових пояснень позивача та з матеріалів справи, вбачається, що неповнолітня дитина проживає разом із позивачем [PERSON] та знаходиться на її утриманні. Відповідач не надає належної допомоги на утримання сина, дитина потребує значних витрат на придбання одягу, продуктів харчування, оздоровлення та лікування, а сума стягуваних аліментів є занадто малою та не забезпечує усіх потреб дитини. Крім того, позивач вказала, що вона не має матеріальної можливості повністю забезпечувати самостійно дитину, оскільки є інвалідом 3 групи загального захворювання (а.с.1-5,6,8,9,16-17,19,20-21,27,47-51,52,54,55,62-63,65,66-67). За змістом\~ст. 51 Конституції України\~дитинство являється об`єктом охорони держави. Відповідно до чч.1,2 ст.27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України №789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року (далі Конвенція), держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Враховуючи положення ч.1 ст.3 Конвенції, чч.7,8 ст.7 Сімейного кодексу України (далі СК України), при вирішення будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дитини. Згідно\~ст.8 Закону України «Про охорону дитинства»\~кожна дитина має право на рівень життя, достатній для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до\~ст.180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі (ч.1 та ч.2 ст.1 ст.181 СК України). Згідно з ч.3\~ст.181 СК України\~за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Абзацом першим частини другої статті 182 СК України встановлено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Положеннями статей 183,\~184 СК України\~передбачено, що за рішенням суду розмір аліментів визначається у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі. Таким чином, законодавець чітко визначив, по-перше, що аліменти стягуються або у частці, або у твердій грошовій сумі. По-друге, правом вибору виду аліментів (частка чи грошова сума) наділений той з батьків, з ким проживає дитини. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту її інтересів, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. \~ \~ \~ \~Частиною першою статті 192 СК України \~передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. \~ \~ \~ \~З правового аналізу вищезазначених норм вбачається, що\~СК України\~передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження,\~ст.192 СК України\~тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. \~ \~ \~ \~Право вимагати заміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених стст.182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням. \~ \~ \~ \~Змінюючи спосіб стягнення аліментів з платника суд має визначити їх розмір за правилами, встановленими\~ст.182 СК України, тобто з урахуванням стану здоров`я та матеріального становища дитини, стану здоров`я та матеріального становища платника аліментів, наявності у платника аліментів інших дітей і інших утриманців, наявності рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, доведених стягувачем аліментів витрат платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інших обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями\~ст.192 СК України\~зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Зазначена правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 5 лютого 2014 року у справі № 6-143цс14. Позовні вимоги [PERSON] про зміну способу стягнення аліментів ґрунтуються на недостатності суми фактично стягуваних аліментів для забезпечення потреб дитини. В будь-якому випадку, відповідно до ч.3\~ст.181 СК України\~право обирати та змінювати спосіб стягнення аліментів на утримання дітей належить їх стягувану (одержувачу), яким є позивач [PERSON] .. Діюче законодавство надає позивачу право обирати спосіб стягнення аліментів на утримання дитини, а при необхідності - змінювати його. Крім того,\~закон\~не встановлює обов`язку доведення мотивів, на підставі яких позивач бажає скористатися такою можливістю. Як встановлено із матеріалів справи, [PERSON] на даний час є військовослужбовцем та отримує належне щомісячне грошове забезпечення (а.с.79-82). Вирішуючи питання щодо зміни способу стягнення аліментів, суд бере до уваги, що позивач має право вибору способу стягнення аліментів, а зміна способу стягнення аліментів у даному конкретному випадку не ставить відповідача в скрутне матеріальне становище, відтак суд приходить до висновку про наявність підстав для зміни способу стягнення аліментів та стягнення їх у частці від заробітку (доходу) відповідача. Така зміна способу стягнення аліментів буде відповідати інтересам дитини та засадам справедливості, добросовісності та розумності. Як роз`яснено у пункті 23\~Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів»\~ №3 від 15 травня 2006 року, відповідно до\~статті 192 СК України\~розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. При цьому, відповідач [PERSON] правом подати відзив на позовну заяву не скористався, будь-яких заперечень проти позову з посиланням на відповідні докази не надав, проти розгляду справи в порядку спрощеного провадження не заперечував. Таким чином, на переконання суду, відповідач [PERSON] вищезазначені обставини у справі не оспорював, фактично їх визнав, тому у відповідності до вимог ч.1 ст.82 ЦПК України такі обставини не підлягають доказуванню. Вирішуючи спір, суд виходить в першу чергу із якнайкращого забезпечення інтересів дитини, а також того, що стягувач має право змінити спосіб стягнення аліментів, визначивши його у частці від доходу відповідача, відповідно суд приходить до висновку про необхідність зміни способу стягнення аліментів, що стягуються з відповідача у твердій сумі та враховуючи положення законодавства щодо права того з батьків, з яким проживає дитина, вирішувати питання щодо способу стягнення аліментів, суд вважає за необхідне стягувати в подальшому з відповідача на користь позивача аліменти на утримання сина в розмірі 1/4 частини заробітку, щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання рішенням суду законної сили і до досягнення дитиною повноліття. Отже, позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню. За приписами ч.6 ст.141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Оскільки позов [PERSON] задоволено, з відповідача [PERSON] підлягає стягненню в дохід держави сума судового збору у розмірі, визначеному на день подання позову, а саме в розмірі 1073 грн. 60 коп. за пред`явлення до суду позовної вимоги про стягнення аліментів, від сплати якої позивач [PERSON] була звільнена на підставі\~п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» від 08 липня 2011 року №3674-VI (із змінами та доповненнями). На підставі викладеного,

Outcome: approved