Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-15 00:00:00

У грудні 2023 року [PERSON] звернулась до суду з позовними вимогами про: визнання за нею права власності в порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON] , який помер [INFO] , на земельну ділянку загальною площею 7,03 га, кадастровий номер 3520810100:02:001:0002, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Бобринецької міської ради Кіровоградської області; зняти арешт з майна [PERSON] , який помер [INFO] , накладеного відповідно до постанови головного державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Монастирищенського районного управління юстиції Ляхович К.В. у ВП №44073131, номер запису про обтяження 7983615 (спеціальний розділ). Позов мотивовано тим, що [INFO] помер батько позивача, [PERSON] , після смерті якого відкрилась спадщина на земельну ділянку площею 7,03 га, кадастровий номер 3520810100:02:001:0002, що розташована на території Бобринецької міської ради Кіровоградської області. У померлого є ще старша донька [PERSON] . Позивач прийняла спадщину після смерті батька шляхом звернення з відповідною заявою до Монастирищенської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Під час оформлення документів від державного нотаріуса Монастирищенської державної нотаріальної контори позивачу стало відомо про наявність арешту на все майно, що належало спадкодавцю, накладеного в межах виконавчого провадження №44073131 згідно виконавчого листа №2319/1832/12, виданого Христинівським районним судом Черкаської області про стягнення з [PERSON] на користь ліквідатора ТОВ «Памір-Сервіс» Борейка Вадима Андрійовича 29900 грн. солідарно, на підставі чого позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом. Посилаючись на те, що виконавче провадження №44073131 було завершене винесенням постанови державного виконавця від 30.10.2015 року про повернення виконавчого документа стягувачеві, а матеріали даного виконавчого провадження знищені, а також враховуючи те, що строки пред`явлення виконавчого документа закінчились, то є всі достатні підстави для визнання за позивачем права власності на нерухоме майно, що залишилось після смерті її батька [PERSON] , в порядку спадкування за законом. Ухвалою Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 11.12.2023 року позовну заяву залишено без руху та встановлено позивачу строк для усунення недоліків позову (а.с.35-36). Ухвалою Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 20.12.2023 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження. Цією ж ухвалою задоволено клопотання позивача про витребування доказів (а.с.42-44). Ухвалою Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 17.04.2024 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті (а.с.137-138). Позивач в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином. Представник позивача\~в судовому\~засіданні позовні\~вимоги підтримала\~у повному\~обсязі та\~просила їх\~задовольнити, з підстав викладених у позовній заяві. Відповідачі Товариство з обмеженою відповідальністю «Памір-Сервіс» в особі ліквідатора Борейка Вадима Андрійовича, [PERSON] в судове засідання не з`явились, правом на подання відзиву на позовну заяву не скористались, жодних заяв або клопотань на адресу суду не направляли. Представник третьої особи Монастирищенського відділу державної виконавчої служби в Уманському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) в судове засідання не з`явився та свої пояснення стосовно пред`явленого позову не надав, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином. Третя особа державний нотаріус Монастирищенської державної нотаріальної контори Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Бондаренко О.В. в судове засідання не з`явився, просив розглядати справу без його участі, при прийнятті рішення покладається на розсуд суду (а.с.105). Суд, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши та оцінивши докази в їх сукупності, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 27.09.2022 року (а.с.13). Позивач доводиться донькою померлого [PERSON] , що підтверджується копію свідоцтва про народження (а.с.14). [PERSON] , реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] , за життя набув у власність земельну ділянку площею 7,0301 га, кадастровий номер 3520810100:02:001:0002, що підтверджується копією свідоцтва про право на спадщину за законом від 09.12.2008 року, зареєстроване в реєстрі за №2691 (а.с.16) та копією інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта №252986733 від 16.04.2021 року (а.с.24-25). Також з вказаної інформації встановлено, що в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно наявна інформація про обтяження: арешт нерухомого майна, а саме вищевказаної земельної ділянки, номер запису про обтяження: 7983615 (спеціальний розділ), вид обтяження: арешт нерухомого майна, здійснений 08.12.2014 року державним реєстратором Монастирищенського районного управління юстиції Черкаської області Бріт В.А. на підставі постанови про арешт майна та оголошення заборони на його відчуження, серія та номер: б/н, виданої 03.12.2014 року головним державним виконавцем Монастирищенського ВДВС Ляхович К.В. у виконавчому провадженні ВП №44073131, опис предмета обтяження: все рухоме та нерухоме майно (а.с.24-25). До спадкового майна, яке залишилось після смерті [PERSON] увійшла вищевказана земельна ділянка. Після смерті [PERSON] Монастирищенською державною нотаріальною конторою Черкаської області заведено спадкову справу №13/2023, що підтверджується її копією (а.с.106-124), з якої вбачається, що спадщину після смерті [PERSON] прийняла його донька [PERSON] шляхом подання у визначений законом шестимісячний строк до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини (а.с.107). 30.08.2023 року до нотаріальної контори звернулась донька померлого [PERSON] із нотаріально посвідченою заявою про те, що вона не приймала та не претендує на спадщину, що відкрилась після смерті [PERSON] , в суд за продовженням строку для прийняття спадщини звертатись не буде (а.с.117а). Постановою державного\~нотаріуса Монастирищенської державної нотаріальної контори Черкаської області Бондаренко О.В. про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 10.11.2023 року №441/02-31, відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті її батька [PERSON] , на спадкове майно в зв`язку з наявністю накладеного арешту на все рухоме та нерухоме майно померлого, що підтверджується її копією (а.с.15). З матеріалів справи також вбачається, що на виконанні у Монастирищенському відділі державної виконавчої служби в Уманському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) перебувало виконавче провадження №44073131, згідно виконавчого листа №2319/1832/12 від 25.11.2023 року, виданого Христинівським районним судом Черкаської області про стягнення з [PERSON] на користь ліквідатора ТОВ «Памір-Сервіс» Борейка Вадима Андрійовича 29900 грн. солідарно, а рамках якого 03.12.2014 року державним виконавцем винесено постанову про арешт майна та оголошення заборони на його відчуження. 30.10.2015 року державним виконавцем було винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачу на підставі п.2 ч.1 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження» (відсутність у боржника майна). Матеріали виконавчого провадження №44073131 знищені згідно акту про вилучення виконавчих проваджень для знищення від 22.01.2019 року, що підтверджується копіями листа Монастирищенського відділу державної виконавчої служби в Уманському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) від 05.10.2023 року №16245/26.11.44 (а.с.17-18), інформацією про виконавче провадження (а.с.19-21, 26-28). Вказана інформація також підтверджується копією акту про вилучення виконавчих проваджень від 22.01.2019 року, затвердженим 22.01.2019 року начальником Монастирищенського РВ ДВС ГТУЮ у Черкаській області, згідно з яким проведено знищення виконавчих проваджень завершених у 2015 році через закінчення строків їх зберігання (а.с.22-23). Згідно зі ст.1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. За змістом ст.ст. 1216, 1217 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ч.5 ст.1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст.1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Частиною 1 ст.1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Системний аналіз зазначених норм права свідчить про те, що спадкоємець, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, є її власником з часу її відкриття, а документом для підтвердження права власності на спадкове майно є свідоцтво на спадщину, отримане в установленому законодавством порядку. Підпунктами 4.16 та 4.18 п.4 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністра юстиції України за №296/5 від 22.02.2012 року, передбачено, що видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Якщо на спадкове майно накладено арешт судовим чи слідчими органами, видача свідоцтва про право на спадщину затримується до зняття арешту. Враховуючи, що державним нотаріусом відмовлено позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину з підстав наявності заборони відчуження на спадкове майно, позивач набув право звернення до суду з позовом, як спадкоємець померлого власника арештованого майна. Відповідно до ст.56 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 року №1404-VIII (далі - Закон), арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Згідно із ст.59 зазначеного Закону особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду. Отже, позов про зняття арешту з майна боржника може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Судом встановлено, що позивач є спадкоємцем майна, на яке накладено арешт. Відповідно до ст.41 Конституції України, кожний громадянин має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Згідно з ст.1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. За змістом ч.1 ст.317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Статтею 321 ЦК України закріплено принцип непорушності права власності. Зокрема, встановлено, що ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно з положеннями ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення, ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. Як встановлено судом, арешт на спірну земельну ділянку було накладено органом виконавчої служби 03.12.2014 року в рамках виконавчого провадження №44073131 з виконання виконавчого листа №2319/1832/12 від 25.11.2023 року, виданого Христинівським районним судом Черкаської області про стягнення з [PERSON] на користь ліквідатора ТОВ «Памір-Сервіс» [PERSON] 29900 грн. солідарно. Згідно інформації про рух виконавчого провадження (а.с.19-21) постановою головного державного виконавця Ляхович Катерини Валентинівни 30.10.2015 року виконавчий документ повернуто стягувачу на підставі п.2 ч.1 ст.47 (відсутність у боржника майна) зі строком повторного пред`явлення до 30.10.2016 року, тобто виконавче провадження фактично закінчено у 2015 році, а відтак підстави для арешту земельної ділянки, яку успадкувала позивач, не існує. На теперішній час наявність арешту земельної ділянки перешкоджає позивачу у здійсненні ним права власності на належне йому майно. Звільнити майно з-під арешту в іншому порядку неможливо, оскільки виконавче провадження, під час здійснення якого було накладено арешт, знищено за закінченням строків зберігання. Таким чином,\~аналізуючи зібрані\~по справі\~докази,\~суд приходить\~до висновку\~про те,\~що підстав\~для подальшого\~існування арешту\~земельної ділянки\~на даний\~час не\~існує,\~а наявність\~накладеного обтяження\~порушує права позивача, як спадкоємця померлого власника земельної ділянки, тому право позивача підлягає судовому захисту шляхом визнання права власності на нерухоме майно земельну ділянку загальною площею 7,0301 га, кадастровий номер 3520810100:02:001:0002, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Бобринецької міської ради Кіровоградської області, та зняття з нього арешту, оскільки іншим шляхом відновити порушені права позивача неможливо, що дає підстави для часткового задоволення позову. Позов в частині зняття арешту з невизначеного майна [PERSON] задоволенню не підлягає, так як позивач не довела порушення її прав існуванням арешту на інше невизначене майно. На підставі викладеного,

Outcome: partial