Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-13 00:00:00

У січні 2024 року [PERSON] через свого представника адвоката Цимбал А. А. звернувся до Ізяславського районного суду Хмельницької області із позовом до Акціонерного товариства «Сенс Банк», треті особи - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Сазонова О. М., приватний виконавець виконавчого округу Хмельницької області Терлеєв І. М., про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. В обґрунтування позову [PERSON] вказує, що приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сазоновою О. М. вчинено виконавчий напис № 18839 від 25 листопада 2021 року про стягнення із позивача на користь відповідача заборгованості в розмірі 33 131 грн 75 коп та 550 грн плати. Позивач вважає, що відповідачем не було надано приватному нотаріусу необхідних документів, що підтверджують безспірність його заборгованості. Оскаржуваний виконавчий напис нотаріуса є протиправним, адже нотаріус міг вчиняти такий напис лише за наявності нотаріально посвідченого договору, на підставі якого у боржника виникла заборгованість перед кредитором. Укладений же між [PERSON] та Акціонерним товариством «Сенс Банк» договір нотаріально не був посвідчений. За таких обставин, [PERSON] просить суд визнати виконавчий напис приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Сазонової О. М. від 25 листопада 2021 року № 18839 таким, що не підлягає виконанню. Ухвалою судді від 24 січня 2024 року прийнято позовну заяву [PERSON] до розгляду, відкрито провадження та призначено підготовче судове засідання у даній справі, справу вирішено розглядати за правилами загального позовного провадження. Ухвалою суду від 18 березня 2024 року закрито підготовче провадження у даній справі та призначено її до судового розгляду по суті. Ухвалою суду від 14 травня 2024 року відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача Акціонерного товариства «Сенс Банк» Панченка Д. В. про поновлення строку на подання відзиву на позовну заяву [PERSON] до Акціонерного товариства «Сенс Банк» про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. Відзив відповідача Акціонерного товариства «Сенс Банк» на позовну заяву [PERSON] про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню залишено без розгляду. У судовому засіданні представник позивача адвокат Цимбал А. А. позов підтримала з зазначених у ньому підстав та просила його задовольнити. Представник відповідача [PERSON] проти задоволення позову заперечив, вказуючи на його необґрунтованість. Треті особи приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Сазонова О. М. та приватний виконавець виконавчого округу Хмельницької області Терлеєв І. М. у судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце слухання справи повідомлені належним чином, про причини неявки суд не повідомили. Відтак, суд вважав за можливе провести розгляд даної справи по суті за відсутності учасників справи, які до суду не прибули. Суд, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню із наступних підстав. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд. Судом об`єктивно встановлено, що 09 березня 2021 року між [PERSON] та Акціонерним товариством «Сенс Банк» було укладено кредитний договір на суму 30 443 грн 35 коп строком на 60 місяців під 32 % річних, що підтверджується анкетою-заявою про акцепт пропозиції на укладення договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб та офертою на укладання угоди про надання кредиту № 491047241. 25 листопада 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сазоновою О. М. вчинено виконавчий напис про стягнення із [PERSON] на користь Акціонерного товариства «Сенс Банк» заборгованості за кредитним договором від 09 березня 2021 року № 491047241 у сумі 33 131 грн 75 коп та плати в розмірі 550 грн. Постановою приватного виконавця виконавчого округу Хмельницької області Терлеєва І. М. від 31 січня 2022 року відкрито виконавче провадження № 68423595 з примусового виконання цього виконавчого напису. Частиною 1 статті 18 ЦК України встановлено, що нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ч. 1 ст. 39 Закону України «Про нотаріат» порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами місцевого самоврядування встановлюється цим Законом та іншими актами законодавства України. За змістом ст. 87 цього Закону для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному прядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. У силу ч. 1 ст. 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Згідно з пп.пп. 3.1, 3.2, 3.5 п. 3 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у цьому Переліку. Із положень Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172, слідує, що таке стягнення здійснюється за нотаріально посвідченими договорами. Для одержання виконавчого напису подаються: оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. До цього Переліку постановою Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014 року № 662 (яка набрала чинності 10 грудня 2014 року) були внесені зміни. Зокрема, після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» перелік був доповнений розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин». Із положень указаного розділу слідує, що до документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, віднесені кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання такого виконавчого напису додаються оригінал кредитного договору та засвідчена стягувачем виписка з рахунку боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року (справа № 826/20084/14) визнано незаконною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014 року № 662 в частині вказаних змін. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Аналіз указаних норм права дає підстави для висновку, що вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника є обов`язковою умовою вчинення нотаріусом виконавчого напису, яка підтверджується формальними ознаками наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Отже, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно з відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. У свою чергу боржник у судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис як з підстав порушення нотаріусом процедури його вчинення, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами у повному обсязі чи в їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису. Вирішуючи спір про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Водночас порушення нотаріусом порядку вчинення виконавчого напису є самостійною і достатньою підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Саме таку правову позицію висловила Велика Палата Верховного Суду в постанові від 23 червня 2020 року (справа № 645/1979/15-ц), яка згідно з ч. 4 ст. 263 ЦПК України має враховуватися судами при застосуванні норм права. У зв`язку з набранням законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року (справа № 826/20084/14) про визнання незаконною та нечинною постанови Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014 року № 662 у частині змін до Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, нотаріус вправі вчинити виконавчий напис про стягнення грошових сум лише за нотаріально посвідченими договорами. До аналогічного висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 21 вересня 2021 року (справа № 910/10374/17). Зібрані в справі докази вказують на те, що приватний нотаріус Сазонова О. М. вчинила виконавчий напис від 31 січня 2022 року № 18839 про стягнення з [PERSON] грошових коштів за кредитним договором від 09 березня 2021 року № 491047241. Цей договір не був посвідчений нотаріально та не вказує на безспірність заборгованості боржника, внаслідок чого мають місце підстави для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. Відтак, позов [PERSON] підлягає до задоволення у повному обсязі. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення від 10 лютого 2010 року у справі «Серявін та інші проти України» (Seryavin and others v. Ukraine, № 4909/04, § 58). З огляду на такий підхід Європейського суду з прав людини до оцінки аргументів сторін, суд вважає, що ключові аргументи, необхідні та достатні для ухвалення даного рішення, отримали достатню оцінку. Що стосується судових витрат, то слід зазначити наступне. Частиною 1 статті 133 ЦПК України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При зверненні до суду з позовом позивач сплатив 1211 грн 20 коп судового збору, які підлягають стягненню на його користь із відповідача. Щодо витрат на правову допомогу, суд виходить із такого. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України). Відповідно до ч.ч. 2, 6 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Згідно з ч.ч. 2, 3, 8 ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи (див. постанову Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19). Принцип змагальності знайшов своє втілення, зокрема, у положеннях ч.ч. 5 та 6 ст. 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності, тому при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід надавати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона має заперечення. Разом із тим, клопотання про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу має бути належним чином мотивовано (постанова Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21). Як вбачається із матеріалів справи, адвокат Цимбал А. А. представляла інтереси [PERSON] у суді на підставі ордеру про надання правничої (правової) допомоги від 19 січня 2024 року, виданого на підставі угоди про надання правової допомоги № 10-вн/ц-24 від 11 січня 2024 року. Згідно з актом виконаних робіт до угоди про надання правової допомоги № 10-вн/ц-24 від 02 лютого 2024 року адвокатом Цимбал А. А. надано позивачу такі послуги: складання та направлення позовної заяви про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню до Ізяславського районного суду Хмельницької області (5 годин - 5000 грн); надання консультації щодо захисту прав у судовому порядку стосовно визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню (1 година - 1000 грн); попередня оплата участі в судовому засіданні по справі № 675/99/24, яке відбудеться 22 лютого 2024 року (2000 грн). Загальна вартість вказаної вище правової допомоги за домовленістю сторін становить 8000 грн. Відповідно до квитанції до прибуткового касового ордера № 35 від 02 лютого 2024 року [PERSON] сплачено адвокату Цимбал А. А. на виконання умов угоди про надання правової допомоги № 10-вн/ц-24 від 11 січня 2024 року грошові кошти в сумі 8000 грн. Клопотання про зменшення заявленої суми судових витрат від представника відповідача [PERSON] належним чином не мотивовано, оскільки не містить конкретних доводів, у чому полягає недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим представником позивача на виконання робіт. За таких обставин, оцінюючи надані докази понесення [PERSON] витрат на професійну правничу допомогу суд дійшов до висновку про доцільність стягнення із Акціонерного товариства «Сенс Банк» на користь позивача витрат на правову допомогу в розмірі 8000 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved