Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-20 00:00:00

Керівник Чернівецької окружної прокуратури в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Чернівецькій області звернувся до суду із позовом, в якому просить припинити [PERSON] право власності на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва із кадастровим номером 7321582200:02:001:0039, яка розташована на території Горішньошерівецької сільської ради Чернівецького району Чернівецької області шляхом їх конфіскації на користь держави в особі Головного управління Держгеокадастру в Чернівецькій області та продажу на земельних торгах. Підставою для звернення до суду із даною позовною заявою є та обставина, що відповідач, будучи громадянином російської федерації, на підставі свідоцтв про право на спадщину за законом набув право власності на земельну ділянку із цільовим призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва із кадастровим номером 7321582200:02:001:0039, яка розташована на території Горішньошерівецької сільської ради Чернівецького району Чернівецької області. Право власності на вказану земельну ділянку відповідач зареєстрував в установленому законом порядку, проте упродовж року добровільно її не відчужив у відповідності до приписів ч. 1 ст. 143, ч.2 ст.145 ЗК України. З огляду на викладене, прокурор просив позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, а також стягнути з відповідача сплачений судовий збір в сумі 3028,00 грн. Ухвалою судді Заставнівського районного суду Чернівецької області від 08.04.2024 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження по справі та призначено підготовче засідання. Відповідач [PERSON] відзив до суду не подав. Ухвалою Заставнівського районного суду Чернівецької області від 30.04.2024 закрито підготовче провадження по справі та призначено справу до судового розгляду по суті. Представниця позивача від Головного управління Держгеокадастру у Чернівецькій області Швачій С.І. в підготовчому судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Прокурор [PERSON] позовні вимоги підтримав, посилаючись на вищенаведені обставини, наполягав на їх задоволенні, не заперечував проти ухвалення заочного рішення вданій цивільній справі. Відповідач [PERSON] до судового засідання не з`явився двічі, про розгляд справи повідомлялася належним чином, через оголошення на офіційному веб-сайті. У відповідності до приписів ч.1 ст.280, ч.1 ст.281\~ЦПК України суд ухвалив провести заочний розгляд даної справи та ухвалити заочне рішення. Заслухавши пояснення прокурора, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що 04.12.2020 року приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Чернівецької області Романюк Ганною Валеріївною, за реєстровим номером №1173 видано свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті матері [PERSON] , яка померла [INFO] на спадщину, яка складається із: земельної ділянки загальною площею 0,2016 га у межах згідно з планом, розташованої в с.Васловівці Заставнівського району, Чернівецької області, за кадастровим номером 7321582200:02:001:0039, цільове призначення - для ведення особистого селянського господарства, що належала спадкодавцю, [PERSON] , на підставі Державного акту на право власності на земельну дялнку серії ЯК №130171, виданого 26.03.2012 року Васловівською сільською радою Заставнівського району Чернівецької області, акт зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за №732158221001711. (а.с.15). Відомості про реєстрацію права власності на вищезазначену земельну ділянку за відповідачем підтверджуються Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 05.01.2024 (а.с.13-14). Відповідно до ст.1\~Земельного кодексу\~України (далі ЗК України) земля в Україні є національним багатством і перебуває під особливою охороною закону. Згідно норм ст.19\~ЗК України землі сільськогосподарського призначення віднесено до категорії особливо цінних. Положення статей 13,14\~Конституції України визначають, що земля є об`єктом права власності Українського народу, від імені якого права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування. Земля є основним національним багатством, що знаходиться під особливою охороною держави. Суб`єктами права приватної власності на землю згідно зіст.80\~ЗК України визначено громадян України та юридичних осіб. Проте з урахуванням змісту частини другої статті 81 та інших норм Земельного кодексу\~України суб`єктами права приватної власності на землю визнаються також іноземні громадяни та особи без громадянства. Відповідно до ч.5 ст.22\~ЗК України землі сільськогосподарського призначення не можуть передаватись у власність іноземцям, особам без громадянства, іноземним юридичним особам та іноземним державам. Частиною 4 ст.81\~ЗК України передбачено, що землі сільськогосподарського призначення, прийняті у спадщину іноземцями, а також особами без громадянства, протягом року підлягають відчуженню. Право власності на земельну ділянку відповідач [PERSON] набув 04.12.2020 в порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON] , однак у подальшому й по даний час земельну ділянку ним самостійно не відчужено, чим безпідставно порушено встановлений Земельним кодексом\~України річний строк на її відчуження. Згідно пункту "е" ч. 1 ст.140\~ЗК України однією з підстав примусового припинення права власності на земельну ділянку є не відчуження земельної ділянки іноземними особами та особами без громадянства у встановлений строк у випадках, визначених цим Кодексом. Примусове припинення прав на земельну ділянку, у відповідності до п. "в" ч.1 ст.143 ЗК України, здійснюється у судовому порядку у разі конфіскації земельної ділянки. Відповідно до ч.2 ст.145 ЗК Україниу разі, якщо відповідно до закону власник земельної ділянки зобов`язаний відчужити її протягом певного строку і земельна ділянка не була відчужена ним протягом такого строку, така ділянка підлягає конфіскації за рішенням суду. Пунктом 10 ч.1 ст.346\~Цивільного кодексу\~України (далі ЦК України) визначено конфіскацію як одну з підстав припинення права власності. Частиною 5 ст.\~41\~Конституції України визначено, що конфіскація майна може бути застосована виключно за рішенням суду у випадках, обсязі та порядку, встановлених законом. Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод (далі - Перший протокол, Конвенція) кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів. У правовому висновку Верховного Суду України, викладеному в постанові від 18 вересня 2013 року (справа № 6-92 цс 13) зазначено, що основною метою ст. 1 Першого протоколу до Конвенції є попередження свавільного захоплення власності, конфіскації, експропріації та інших порушень безперешкодного користування своїм майном. При цьому в своїх рішеннях Європейський суд з прав людини постійно вказує на необхідність дотримання справедливої рівноваги між інтересами суспільства та необхідністю дотримання фундаментальних прав окремої людини (наприклад, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг і Льоннрот проти Швеції», від 11 березня 2003 року «Новоселецький проти України», від 1 червня 2006 року «Федоренко проти України»), Необхідність забезпечення такої рівноваги відображено в структурі ст. 1. Зокрема, необхідно, щоб була дотримана обґрунтована пропорційність між застосованими заходами та переслідуваною метою, якої намагаються досягти шляхом позбавлення особи її власності. Таким чином, особу може бути позбавлено її власності в інтересах суспільства, на умовах, передбачених законом і загальним принципами міжнародного права, а при вирішенні питання про можливість позбавлення особи власності має бути дотримано справедливої рівноваги між інтересами суспільства та правами власника. Відповідно до ч. 1, 2 ст.38, ч. 1 ст.39\~Закону України\~«Про міжнародне\~приватне право» право власності та інші речові права на нерухоме та рухоме майно, виникнення та припинення права власності та інших речових прав визначаються правом держави, у якій це майно знаходиться, якщо інше не передбачено законом. Належність майна до нерухомих або рухомих речей, а також інша класифікація майна визначаються правом держави, у якій це майно знаходиться. Згідно ч.4 ст.145\~ЗК України конфіскована земельна ділянка за рішенням суду підлягає продажу на земельних торгах. Ціна проданої на земельних торгах земельної ділянки, за вирахуванням витрат, пов`язаних з її продажем, виплачується її колишньому власнику. Статтею 153\~ЗК України передбачено, що власник не може бути позбавлений права власності на земельну ділянку, крім випадків, передбачених цим Кодексом та іншими законами України. У випадках передбачених цим Кодексом та іншими законами України, допускається викуп земельної ділянки. При цьому власникові земельної ділянки відшкодовується її вартість. Таким чином, оскільки відповідач [PERSON] будучи іноземним громадянином, упродовж року після набуття права власності на земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства її не відчужив, то це є підставою для конфіскації даної земельної ділянки у власність держави. За таких обставин суд приходить до висновку, що заявлені вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Відповідно до ст.141\~ЦПК України з відповідача на користь Чернівецької обласної прокуратури слід стягнути понесенні останньою витрати зі сплати судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог у сумі 3028 грн. На підставі наведеного та

Outcome: approved