Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-09 00:00:00

Позивач звернулась\~до суду\~з позовом\~до Світловодської\~міської ради\~Кіровоградської області\~та просить\~визнати за\~нею право\~власності на гараж під № [NUMBER] , загальною площею 26,9 кв. м, розташований по [ADDRESS] . Свої вимоги обґрунтовує наступним. Відповідно до рішення виконавчого комітету Світловодської міської ради народних депутатів №40 від 24 січня 1980 року позивачу [PERSON] виділено земельну ділянку площею 24 кв.м під забудову капітального гаражу по [ADDRESS] . Згідно вказаного рішення у 1982 році позивачка побудувала гараж № [NUMBER] загальною площею 26,9 кв.м, що розташований по [ADDRESS] . На замовлення позивачки ТОВ «АГЕНЦІЯ РІШЕНЬ - НЕРУХОМІСТЬ» 29 лютого 2024 року виготовлено технічний паспорт на гараж № [NUMBER] , який є самостійним об`єктом нерухомого майна. Згідно технічного паспорту гараж знаходиться по [ADDRESS] , побудовано у 1982 році, а його загальна площа становить 26,9 кв.м. 06 лютого 2024 року позивачка звернулася до державного реєстратора прав на нерухоме майно Виконавчого комітету Світловодської міської ради [PERSON] з заявою про проведення реєстраційних дій. Рішенням №72009665 від 12 березня 2024 року Державним реєстратором прав на нерухоме майно [PERSON] позивачці було відмовлено в проведенні реєстраційних дій у зв`язку з тим, що відсутній правовстановлюючий документ, що підтверджує набуття права власності на даний об`єкт нерухомого майна. На час набуття позивачкою права власності на гараж чинне законодавство (1982 рік) не вимагало обов`язкової реєстрації нерухомого майна. Оскільки іншого способу оформити право власності на зазначений гараж чинним законодавством не передбачено, позивачка вимушена звернутись до суду з позовною заявою.(а.с.1-3) Ухвалою Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 26 березня 2024 року відкрито спрощене позовне провадження у справі з викликом сторін, призначено судове засідання. (а.с.16-17) Позивач на розгляд справи не з`явилась, просила розглянути справу без її участі, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, про що до суду подала відповідну заяву. (а.с.27) Представник відповідача Світловодської міської ради Кіровоградської області Тітова Ю.М. до суду не з`явилась, надала клопотання про розгляд справи у її відсутність, у вирішенні позову покладається на розсуд суду. (а.с.20-21). Вивчивши наявні у справі докази, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Рішенням виконавчого комітету Світловодської міської ради народних депутатів № 40 від 24 січня 1980 року [PERSON] виділено земельну ділянку площею 24 кв. м під забудову капітальних гаражів по [ADDRESS] . (а.с.6) Рішенням виконавчого комітету Світловодської міської ради Кіровоградської області № 168 від 23 лютого 2024 року присвоєно адресу об`єкту нерухомого майна гаражу [PERSON] загальною площею 31,1 кв. м, який знаходився по [ADDRESS] , гараж № [NUMBER] . (а.с.7,8) Згідно технічного паспорту гаражу, який є самостійним об`єктом нерухомого майна, [ADDRESS] , виготовленого станом на 06 лютого 2024 року ТОВ «Агенція рішень-нерухомість», загальна площа приміщення складає 26,9 кв. м, вартістю 62650 грн. (а.с.9-11,12,13) Рішенням державного реєстратора прав на нерухоме майно [PERSON] за № 72009665 від 12 березня 2024 року відмовлено в проведенні реєстраційних дій у зв`язку з відсутністю правоустановчого документу, що підтверджує набуття права власності на даний об`єкт нерухомого майна. (а.с.5) Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ч. 1, ч. 2, ч. 3 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Згідно ч. 4 ст. 373 ЦК України власник земельної ділянки має право використовувати її на свій розсуд відповідно до її цільового призначення. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Пункт 8 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 6 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» зазначає, що право на будівництво нерухомого майна (забудову) мають власники земельних ділянок (стаття 90 ЗК України) та землекористувачі (стаття 95 ЗК України). Власником або землекористувачем земельної ділянки право на її забудову (будівництво) реалізується за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням та видом відповідно до містобудівних умов і обмежень, встановлених законодавством. Відповідно до ч. 1ст. 15 ЦК України, ч. 1ст. 4 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх прав чи інтересів у разі їх порушення, невизнання або оспорювання. Отже, звернення до суду з позовом про визнання права власності на нерухоме майно має здійснюватися за наявності даних про те, що порушене питання було предметом розгляду компетентного державного органу, рішення якого чи його відсутність дають підстави вважати наявним спір про право. Відповідно до ч. 2 ст. 331 ЦК України, право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Частиною 3 ст. 375 ЦК України передбачено, що право власника на забудову здійснюється ним за умови додержання архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил, а також за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням. Згідно п. 1 ч. 1 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Згідно ч.ч.3,4 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації. Будь-які дії особи, спрямовані на набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, можуть вчинятися, якщо речові права на таке майно зареєстровані згідно із вимогами цього Закону, крім випадків, коли речові права на нерухоме майно, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними згідно з частиною третьою цієї статті у випадках, визначених статтею 28 цього Закону, та в інших випадках, визначених законом. Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР від 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі Наказу Держжитлокомунгоспу № 56 (z0031-96) від 13 грудня 1995 року, збудовані громадянами гаражі державній реєстрації не підлягали. З вказаного вище вбачається, що будівництво гаража було здійснено позивачем на належній їй земельній ділянці, що була відведена для цієї мети, а саме, на земельній ділянці з цільовим призначенням для будівництва індивідуальних гаражів, яке на момент завершення будівництва, не потребувало обов`язкової державної реєстрації. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Враховуючи, що позивачу було виділено органами виконавчої влади під забудову земельну ділянку, на якій розташоване збудоване нею нерухоме майно - гараж, що не є самочинним будівництвом, не потребувало державної реєстрації на момент будівництва, земельна ділянка була відведена для цієї мети, а саме, на земельній ділянці з цільовим призначенням для будівництва індивідуальних гаражів, місцезнаходження якого не порушує права інших осіб, дане нерухоме майно придатне для подальшої експлуатації, а також враховуючи те, що на теперішній час за таких обставин єдиним способом захисту своїх особистих майнових прав для позивача є спосіб визнання права власності на нерухоме майно, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Згідно з п.1 ч.2\~ст. 141 ЦПК України\~у разі задоволення позову судовий збір покладається на відповідача. Однак, враховуючи характер спірних правовідносин, суд вважає за можливе залишити судові витрати у справі по фактично понесеним.

Outcome: approved