Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-13 00:00:00

У червні 2023 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] , третя особа - Центральна адміністрація Дніпровської міської ради в особі Управління-служби у справах дітей Центральної адміністрації Дніпровської міської ради про позбавлення батьківських прав, в якій просив позбавити [PERSON] , [INFO] , батьківських прав відносно неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначив, що від цивільного шлюбу з відповідачем вони мають доньку [PERSON] , [INFO] . Починаючи з 29.05.2015 року донька почала проживати разом з батьком за адресою: [ADDRESS] . Мати дитини не в змозі виконувати свої батьківські обов`язки по вихованню доньки через те, що мати має ще 6 дітей. Рішенням Чечелівської районної у місті Дніпрі ради №79 від 22.06.2018 року визначено місце проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , разом з батьком за адресою: [ADDRESS] . Враховуючи, що відповідач не виконує свої батьківські обов`язки по вихованню дитини, перекладаючи всю свою відповідальність як матері на батька - позивача у справі, останній звернувся до суду із зазначеною позовною заявою та вважає, що відповідач має бути позбавлена батьківських прав. Ухвалою Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 28 липня 2023 року справа прийнята до провадження, відкрито провадження у справі та ухвалено проводити розгляд справи у загальному позовному провадженні. Позивач у судове засідання 09 травня 2024 року не з`явився, раніше, приймаючи участь у розгляді справи підтримав заявлені позовні вимоги, просив позов задовольнити, посилаючись на підстави, зазначені в позовній заяві. Також зазначав, що з весни 2023 року його донька проживає у сім`ї його друга [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , яка була влаштована у сім`ю Лебідь Органом опіки і піклування через те, що його було призвано на службу в ЗСУ, він цікавиться життям доньки, телефонує їй та надсилає гроші на проживання. В судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги, просив позов задовольнити, посилаючись на підстави, зазначені в позовній заяві. Відповідач 09 травня 2024 року у судове засідання не з`явилась, раніше, приймаючи участь у справі зазначила, що приблизно у 2008 році вона познайомилась з [PERSON] , позивачем у справі, від цивільного шлюбу з відповідачем народилась донька [PERSON] , [INFO] . Протягом року вони проживали разом, потім вона поїхала проживати у будинок [ADDRESS] . Зазначила, що визнає заявлені позовні вимоги та не заперечувала проти позбавлення її батьківських прав, оскільки донькою опікується батько, з яким і проживала весь час поки його не призвали на службу в ЗСУ. Їй відомо, що зараз донька проживає у сім`ї друга в районі автовокзалу. Зазначила, що вона з донькою посварилась, вони не розмовляють та донька не бажає до неї повертатись; зазначила, що спиртними напоями не зловживає; домашнього насилля відносно доньки не вчиняла. Не заперечувала закінчити розгляд справи за її відсутності (а.с.94). Представник третьої особи - Центральної адміністрації Дніпровської міської ради в особі Управління-служби у справах дітей Центральної адміністрації Дніпровської міської ради в судове засідання 09 травня 2024 року не з`явилась, раніше, в судовому засіданні не заперечувала проти задоволення позовних вимог та надала висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно [PERSON] , [INFO] . Просили провести розгляд справи за їх відсутності (а.с.128). Вислухавши пояснення позивача, його представника, думку відповідача, представника третьої особи, покази свідка, вивчивши та дослідивши письмові матеріали справи у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають, у зв`язку з наступним. Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Стаття 9 Конвенції про права дитини покладає на держави-учасниці обов`язок забезпечувати те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до статті 18 цієї Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків. Відповідно до статті 2 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року № 3477-IV рішення є обов`язковим для виконання Україною відповідно до статті 46 Конвенції. У рішенні у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року ЄСПЛ наголошено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (пункт 54). Вирішення питання позбавлення батьківських прав має ґрунтуватися на оцінці особистості відповідача, його поведінки; факт заперечення відповідача проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (пункт 58). У справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09) від 16 липня 2015 року Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (параграф 100). Сімейним кодексом України у статті 7 визначено необхідність забезпечення дитині можливості здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Згідно статті 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно із частинами другою та четвертою статті 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до частини першої статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Пунктами 15, 16, 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» судам роз`яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Ухвалюючи таке рішення, суд має право вирішити питання про відібрання дитини у відповідача і передачу органам опіки та піклування (якщо цього потребують її інтереси), але не повинен визначати при цьому конкретний заклад. В судовому засіданні встановлено, що сторони по справі [PERSON] та [PERSON] у зареєстрованому шлюбі не перебували, але мають спільну дитину [PERSON] , [INFO] , що підтверджено копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 17.06.2023 (а.с.53). З витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження №00043025918 від 08.01.2024 вбачається, що відомості про батька дитини [PERSON] , [INFO] , записані відповідно до ст.126 СК України (а.с.54). З довідки дитячої поліклініки ДЗ «СБЛ №1 МОЗ України» від 08.05.2018 року вбачається, що [PERSON] , [INFO] , з 03.11.2011 по 29.05.2015 проживала з матір`ю по [ADDRESS] та перебувала під наглядом лікарів ДЦПМСД №7; з 29.05.2015 року дівчинка перебуває під наглядом в дитячій поліклініці ДЗ «СБЛ №1 МОЗ України», фактично про дитину піклується батько [PERSON] та бабуся [PERSON] (а.с.8), яка станом на день розгляду справи померла. Згідно характеристик із КЗО «СЗШ №31» ДМР на [PERSON] , [INFO] , з навчальним закладом батьки не підтримують зв`язок, станом навчання та поведінкою цікавилась бабуся; [PERSON] майже не з`являється на онлайн уроках, завдання виконує рідко, і як наслідок - несталий інтерес до навчання (а.с.9,11). З довідки про склад сім`ї №9347 від 22.12.2023 вбачається, що за адресою: [ADDRESS] , зареєстровані: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] незареєстрований власник (а.с.54). Мати дитини [PERSON] проживає за іншою адресою: [ADDRESS] . Висновком Управління-служби у справах дітей від 18.06.2018 визнано за доцільне проживання [PERSON] , [INFO] разом з батьком за адресою: [ADDRESS] (а.с.7). Як вбачається з рішення Виконавчого комітету Чечелівської районної у місті Дніпрі ради №79 від 22.06.2018, визначено місце проживання малолітньої [PERSON] , [INFO] разом з батьком за адресою: [ADDRESS] (а.с.10). Згідно повідомлення Управління-служби у справах дітей Центральної адміністрації Дніпровської міської ради від 10.03.2023, останні клопотали перед ВП №6 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області притягнути [PERSON] , [INFO] , до адміністративної відповідальності за ст.184 КУпАП, через неналежне виконання батьківських обов`язків щодо виховання та утримання своїх дітей (а.с.59). Згідно постанови Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 12.07.2023 провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно [PERSON] , [INFO] , про притягнення до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.184 КУпАП закрито у зв`язку із закінченням строків, передбачених ст.38 КУпАП (а.с.57). Допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON] , пояснив суду, що з весни 2023 року донька позивача [PERSON] - [PERSON] , [INFO] проживає в його сім`ї за проханням [PERSON] , який приходиться йому другом з дитинства і якого призвано на службу в ЗСУ. Приблизно рік тому донька [PERSON] - [PERSON] , посварилась з матір`ю та збігла від неї. Матері дитина не потрібна, у неї ще є 6 дітей, яких вона так само не може забезпечити, [PERSON] вона не цікавиться, за весь час набрала по телефону кілька разів. [PERSON] розповідала, що мати хотіла, щоб вона доглядала за молодшими братами та сестрами, закладає її мобільний телефон в ломбард, а батько потім викупляє. Склад його родини: дружина, є старша донька, якій 18 років і вона живе в Норвегії, ще є молодша його донька, якій 14 років, яка проживає з ними і вона товаришує з [PERSON] , вони спілкуються. Їх умови проживання позитивні, дозволяють проживати такому складу осіб. З акту обстеження умов проживання від 07.03.2023 за адресою: [ADDRESS] вбачаються задовільні умови проживання (а.с.102), як і задовільні умови проживання у сім`ї опікуна за адресою: [ADDRESS] (а.с.103). Проте, суд враховує і наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Статтею 8 цього Закону визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. За правилами ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити отримання дитиною повної загальної середньої освіти, поважати дитину. З матеріалів справи вбачається, що позивач [PERSON] є військовослужбовцем та перебуває на військовій службі у в\\ч [NUMBER] (а.с.88,89). Згідно пояснень відповідачки, наданих в судовому засіданні, остання зазначила, що визнає заявлені позовні вимоги про позбавлення батьківських прав. Згідно зі ст. 171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном . Суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси. Відповідно до частин 1, 2 ст. 171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками спору, зокрема щодо її місця проживання. Отож, із досягненням віку десяти років у дитини з`являється право не тільки бути вислуханою і почутою, але й право брати активну участь у вирішенні своєї долі. Аналогічні положення закріплені у ст. 12 Конвенції про права дитини, згідно з якою держави-учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що торкаються дитини, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю. Як кореспондує ст. 6 Європейської конвенції про здійснення прав дітей (дата підписання - 25.01.1996, дата набрання чинності для України - 01.04.2007) під час розгляду справи, що стосується дитини, перед прийняттям рішення судовий орган надає можливість дитині висловлювати її думки і приділяє їм належну увагу. З цією метою дитині, зокрема, надається можливість бути заслуханою під час будь-якого судового чи адміністративного розгляду, що торкається дитини, безпосередньо або через представника чи відповідний орган у порядку, передбаченому процесуальними нормами національного законодавства. Закріплення цього права підкреслює, що дитина є особистістю, з думкою якої потрібно рахуватись, особливо при вирішенні питань, які безпосередньо її стосуються. Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку, що рівність прав батьків витікає з прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначенні інтереси дитини у ситуації спору, а вже тільки потім права батьків. Отже, беручи до уваги безпосереднє висловлювання в судовому засіданні під час розгляду цієї справи дитиною [PERSON] , [INFO] , своєї думки щодо спору, в присутності психолога [PERSON] , виходячи першочергово з якнайкращих інтересів самої дитини, а потім уже інтересів її батьків, судом з`ясовано, що особистої прихильності дитини до матері немає, оскільки мати бажає, щоб [PERSON] допомагала їй у догляді за молодшими братами та сестрами; дитина посварилась з матір`ю через те, що остання закладає її мобільний телефон в ломбард; судом враховано вік дитини, саме той час, коли дівчинка не сприймає зауваження матері, а надає перевагу тому, що в цьому віці краще не відвідувати навчання, а проводити час з подругами, друзями, гуляти, спілкуватись по телефону. Крім того, особистої прихильності до батька у [PERSON] також немає, так під час заслуховування її думки в присутності психолога [PERSON] , [PERSON] не виявила щирого бажання проживати разом з батьком, лише зазначила, що їй краще проживати зараз там, де вона проживає, в родині опікунів, аби не проживати разом з матір`ю та молодшими братами та сестрами, відсутність бажання проживання окремо від матері зазначила відсутністю взаєморозуміння та сварками, не бажанням сприймати її зауваження, проте, зазначила, що мати її не била та руки не неї не підіймала. Судом враховані і інші обставини, що мають істотне значення, зокрема факт перебування позивача на службі у в\\ч [NUMBER] , тобто перебування в лавах Збройних Сил України, які переведені на воєнний стан, що виключає можливість того, що [PERSON] самостійно після позбавлення відповідачки батьківських прав буде займатись вихованням доньки [PERSON] , [INFO] , без участі її матері - [PERSON] . Встановивши, що батько не проживає разом з дитиною, оскільки перебуває на військовій службі, а дитиною опікується стороння людина - друг позивача - [PERSON] , в сім`ю якого органом опіки та піклування було влаштовано Вероніку, та з урахуванням відсутності очевидних випадків протиправної поведінки з боку матері щодо дитини, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову, оскільки у контексті першочергового врахування інтересів дитини, які переважають над інтересами батьків, позбавлення матері батьківських прав та відповідно визначення місця проживання дитини із батьком, який фактично відсутній за місцем мешкання, не буде відповідати інтересам дитини й визнання позову матір`ю суперечить саме інтересам дитини. На думку суду, звернення позивача до суду з позовною заявою про позбавлення батьківських прав відносно матері дитини, обумовлено тим, що він проходить службу у в\\ч [NUMBER] і має на меті не самостійне виховання своєї доньки [PERSON] , [INFO] , після позбавлення матері - [PERSON] , батьківських прав, а звільнення зі служби, що є недопустимою обставиною для задоволення його позовних вимог про позбавлення [PERSON] , [INFO] , батьківських прав відносно неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] . Разом з тим, під час розгляду справи питання щодо наявності небезпеки для життя, здоров`я і морального виховання дитини з боку матері, судом не встановлено. Посилання позивача на те, що наявна протиправна поведінка матері щодо дитини, яка суперечить інтересам самої дитини, не заслуговують на увагу, оскільки позивачем не надано суду належних до допустимих доказів на підтвердження протиправної поведінки матері щодо дитини у розумінні норм цивільно-процесуального законодавства України. Інші посилання позивача та його представника в судовому засіданні суд не приймає до уваги, оскільки згідно норм Сімейного Кодексу України мати та батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини й при розгляді справ щодо позбавлення батьківських прав суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан, а також дотримання балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах. У відповідності до приписів ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд зазначає, що позивачем не надано беззаперечних доказів, які б свідчили про вчинення насильства відповідачем у відношенні дитини, винної поведінки відповідача по ухиленню від виконання своїх обов`язків щодо виховання та утримання дитини та належними доказами не зазначено і не доведено, та не знайшло свого підтвердження в судовому засіданні, та не обґрунтовані позивачем та його представником належними доказами, як того вимагає ст.77 ЦПК України. Посилання позивача та його представника на ті обставини, що відповідач має багато дітей, не приділяє належної уваги кожному - зводяться до припущень, а тому не можуть бути прийняті судом у якості доказів умисного ухилення матері від виконання своїх батьківських обов`язків по відношенню до дитини. Разом з тим, позивач, пред`явивши позов про позбавлення батьківських прав, виклав обставини і посилання на наведені правові норми, не надавши належних та допустимих доказів, які мали свідчити про наявність умислу в діях відповідача щодо ухилення від виконання батьківських обов`язків. Крім того, позбавлення батьківських прав є виключною мірою, тягне за собою серйозні правові наслідки, як для матері так і для дитини. Позбавлення батьківських прав допускається лише, коли змінити поведінку матері у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Також, позивачем не доведено, в чому будуть полягати позитивні зміни в житті дитини в разі застосування до відповідача такого крайнього заходу впливу як позбавлення батьківських прав. Незацікавленість матері життям дитини, її необізнаність про стан її здоров`я не може бути безумовною підставою для позбавлення відповідача батьківських прав, а свідчить про відсутність емоційного зв`язку між членами родини, що може бути результатом відсутності сталого спілкування чи різних світоглядів, перехідного віку дитини та існування конфлікту між батьками дитини. Право матері на спілкування з дитиною є її незаперечним правом, а спілкування дитини з матір`ю відповідає її інтересам. Суд враховує відсутність належних доказів винної поведінки та свідомого нехтування відповідачкою своїми батьківськими обов`язками, беручи до уваги той факт, що мати дитини має право на можливість спілкування із донькою, а також відсутність інших передбачених частиною першою статті 164 СК України підстав для позбавлення батьківських прав, та приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову. Згідно ч.5 ст.19 СК України орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Відповідно до висновку органу опіки та піклування Управління-служби у справах дітей Центральної адміністрації Дніпровської міської ради, орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити [PERSON] , [INFO] , батьківських прав відносно неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] . Проте, суд зазначає, що не погоджується із вказаним висновком, та зауважує, що зазначений висновок має рекомендаційний характер та не є обов`язковим для суду (частини 5, 6 статті 19 СК України). Проаналізувавши всі надані докази по справі у їх сукупності, виходячи із конкретних обставин даної справи, суд дійшов висновку, що позбавлення мати батьківських прав відносно доньки не буде відповідати меті такого заходу: захисту інтересів дитини. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (Заява № 26864/03) від 26 червня 2008 року зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі №570/3439/16-ц зроблено правовий висновок про те, що визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи (пункт 41 постанови Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц). Виходячи з вищевикладеного, позовні вимоги не підлягають задоволенню у повному обсязі. Згідно зі ст.141 ЦПК України судові витрати зі сплати судового збору, у зв`язку з відмовою у задоволенні позову покладаються на позивача. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed