Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-20 00:00:00

[PERSON] , від імені якої діє представник [PERSON] ,\~звернулась в суд з позовом до\~ [PERSON] \~про стягнення матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Позов обґрунтовано тим, що [PERSON] , [INFO] , 13 квітня 2023 року о 14-15 год, перебуваючи в м.Чернівці по пл.Центральній, 8 порушила вимоги п.5.1 5.2 г Правил дорожнього руху, що призвело до ДТП. Так відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення від 13.04.2023 року об 12-54 год. [PERSON] , керуючи транспортним засобом Nissan Almera, д.н.з. [NUMBER] , під час зупинки не був уважним та не стежив за дорожньою обстановкою, не повідомив пасажира про те, що відкриття задніх дверей транспортного засобу буде безпечним і не створить небезпеку іншим учасникам руху, в результаті чого трапилось зіткнення із транспортним засобом Mercedes-Benz Citaro, д.н.з. [NUMBER] , в результаті чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Постановою Шевченківського районного суду м Чернівці від 07 червня 2023 року [PERSON] було визнано виним у вчиненні правопорушення передбаченого ст.124 КУпАП. Постановою Чернівецького апеляційного суду від 30 червня 2023 року вказану постанову Шевченківського районного суду м.Чернівці скасовано та провадження у справі відносто [PERSON] закрито. Представник позивача вказує, що вказана дорожньо-транспортна пригода сталася з вини [PERSON] , що встановлено постановою Чернівецького апеляційного суду від 30 червня 2023 року. З метою визначення вартості матеріального збитку, завданого пошкодженого внаслідок вказаного ДТП автомобіля \~марки «Nissan Almera» 2008 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] , позивач 13.07.2023 року замовив проведення автотоварознавчої експертизи, за послуги якого було здійснено оплату у сумі 2500,00 грн. Про огляд експертом у встановленому порядку повідомлявся відповідач, однак на огляд не прибув, свого представника не направляв. Згідно висновку експерта № 49/23 від 17.07.2023 року автотоварознавчого дослідження щодо визначення вартості матеріального збитку, завданого автомобіля\~марки «Nissan Almera» 2008 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] , в результаті його пошкодження при вищевказаній ДТП, матеріальний збиток в загальному розмірі складає 79 929,12 грн. У поза судовому порядку позивач неодноразово намагалася вирішити спірну ситуацію щодо добровільної сплати вказаних коштів відповідачем, проте остання самоусунулась від вказаного та жодного відшкодування в частині, що стосується відшкодування матеріальної шкоди та інших понесених позивачем витрат, не здійснила. Враховуючи викладене, позивач просив суд стягнути з [PERSON] на свою користь \~матеріальну шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, в розмірі 79\~926,12 грн. та судові витрати, пов`язані з оплатою судового збору та витрат на понесені позивачем у зв`язку з проведення експертизи. Представником відповідача [PERSON] було подано пояснення на позовну заяву. Відповідач вважає, що доказів її винуватості, не існує, позивачем не доведено жодними доказами того факту, що дії [PERSON] були неправомірними та між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок. Таким чином, позивачем не наданого жодного доказу вини відповідачки у дорожньо-транспортній пригоді, що відбулася 13.04.2023 року, а тому відповідач не зобов`язаний відшкодовувати будь-яку шкоду. З огляду на вказане, відповідач просив у задоволенні позовних вимог відмовити. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позов підтримав повністю з підстав, наведених в позовній заяві, та просив його задовольнити. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні заперечував проти задоволення даного позову та зазначив, що стороною позивача не доведено факту винуватості відповідача у вчиненні даної дорожньо-транспортної пригоди, тому остання не зобов`язана відшкодовувати будь-які кошти позивачу. Твердження позивача про вину відповідача у заподіянні збитків є лише припущенням. Просив відмовити в задоволенні позову. Суд, дослідивши зібрані докази на предмет належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатності і взаємозв`язку доказів у їхній сукупності, дійшов висновку про відсутність законних підстав для задоволення даного позову, з огляду на наступне. Так, як встановлено в ході розгляду справи 13.04.2023 року об 12-54 год [PERSON] , керуючи транспортним засобом Nissan Almera, д.н.з. [NUMBER] , під час зупинки не був уважним та не стежив за дорожньою обстановкою, не повідомив пасажира про те, що відкриття задніх дверей транспортного засобу буде безпечним і не створить небезпеку іншим учасникам руху, в результаті чого трапилось зіткнення із транспортним засобом Mercedes-Benz Citaro, д.н.з. [NUMBER] , в результаті чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Постановою Шевченківського районного суду м Чернівці від 07 червня 2023 року [PERSON] було визнано виним у вчиненні правопорушення передбаченого ст.124 КУпАП. Постановою Чернівецького апеляційного суду від 30 червня 2023 року вказану постанову Шевченківського районного суду м.Чернівці скасовано та провадження у справі відносно [PERSON] закрито. Зазначені обставині визнаються сторонами по справі, а тому додатковому доказуванню не підлягають в силу вимог ч. 1 ст. 82 ЦПК України. Як вбачається з висновку експерта № 49/23 від 17.07.2023 року автотоварознавчого дослідження щодо визначення вартості матеріального збитку, завданого автомобіля\~марки «Nissan», Almera 2008 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] , в результаті його пошкодження при вищевказаній ДТП, матеріальний збиток в загальному розмірі складає 79 929,12 грн. Аналізуючи встановлені в судовому засіданні обставини,\~суд звертає увагу на наступні вимоги законодавства, від яких залежить правильне вирішення спору. Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Для відшкодування шкоди, за правилами ст. 1166 ЦК України, необхідно довести такі факти: а) неправомірність поведінки особи. Неправомірною можна вважати будь-яку поведінку, внаслідок якої завдано шкоду, якщо завдавач шкоди не був уповноважений на такі дії; б) наявність шкоди. Під шкодою слід розуміти, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки ст. 22 ЦК України); в) причинний зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою є обов`язковою умовою відповідальності та виражається в тому, що шкода має виступати об`єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди; г) вина завдавача шкоди, за виключенням випадків, коли в силу прямої вказівки закону обов`язок відшкодування завданої шкоди покладається на відповідальну особу незалежно від вини. Відповідно до ч. 2 ст. 1166 ЦК України, особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкода завдана не з її вини. Тобто, у деліктних зобов`язаннях встановлюється презумпція вини завдавача шкоди, що означає, що особа, яка завдала шкоду, буде вважатися винною, якщо вона сама не доведе відсутність своєї вини (у зв`язку із наявністю вини іншої особи або у зв`язку із дією об`єктивних обставин). Згідно роз`яснень, викладених в п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.03.1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Для\~наявності деліктної відповідальності необхідна наявність складу правопорушення: а) наявність шкоди, б) протиправна поведінка заподіювача шкоди, в) причинний зв`язок між шкодою та поведінкою заподіювача, г) вина. Відповідно до ч. 1, 3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. За змістом ч. 4 ст. 12 ЦПК України, визначено, що однією із засад змагальності є принцип, відповідно до якого кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Частиною 1 статті 13 ЦПК України визначено принцип диспозитивності, як засаду здійснення цивільного судочинства, за якою суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених ЦПК України випадках. Частиною 1 ст. 81 ЦПК України, встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. При цьому, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (ч. 1, 2 ст. 89 ЦПК України). Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду, зокрема, на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були. При цьому, доктринально встановлено, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторін. Одночасно, цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Суд, зважаючи на встановлені обставини та зазначені правові норми, доходить висновку, що позивачем було заявлено позовну вимогу про стягнення на його користь матеріальної шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою, за відсутності доведення факту порушення його прав саме відповідачем по справі [PERSON] , а тому такі позовні вимоги не підлягають задоволенню. Наведені позивачем на обґрунтування своїх позовних вимог докази однозначної вини відповідача в заподіянні збитків не встановлюють. Належних та допустимих доказів, які б переконливо доводили її вину у заподіянні зазначених в позові збитків, позивачем не надано. Жодним чином не доводить вини відповідача у заподіянні збитків позивачу, постанова Чернівецького апеляційного суду від 30.06.2023 року, на яку посилається представник позивача, як на доказ такої вини. Зазначеним рішенням суду вина [PERSON] у вчиненні ДТП не встановлювалась, а лише надавалась оцінка її діям. Слід зазначити, що протокол про притягнення до адміністративної відповідальності на відповідача [PERSON] , не складався, вказана постанова апеляційного суду була винесена в справі про притягнення до адміністративної відповідальності саме позивача. Щодо наявного в матеріалах справи висновку експерта за результатами проведеної автотоварознавчої експертизи № 49/23 від 17 липня 2023 року, слід вказати наступне. Так, ст.\~106\~ЦПК\~України, передбачено можливість проведення експертизи на замовлення учасників справи. Частиною 6 ст.\~106\~ЦПК\~України зазначено, що експерт, який склав висновок за зверненням учасника справи, має ті самі права і обов`язки, що й експерт, який здійснює експертизу на підставі ухвали суду. Згідно з ч. 5 ст.\~106\~ЦПК\~України у висновку експерта повинно бути зазначено, що висновок підготовлено для подання до суду, та що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок. Разом з тим, у висновку автотоварознавчої експертизи № 49/23 від 17 липня 2023 року не зазначено, що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок та те, що висновок підготовлено саме для подання до суду. Отже, висновок експерта за результатами проведеної автотоварознавчої експертизи № 49/23 від 17 липня 2023 року не може бути визнаний належним та допустимим доказом, оскільки відповідно до вимог вищевказаної статті\~ 106 \~ЦПК \~України в ньому не зазначено, що він підготовлений для подання до суду. Вказане коресподнується з правововимим висновками, яких дійшов Верховний Суд у постанові від 20 грудня 2023 року по справі № 172/313/21. Тому, суд не бере до уваги висновок експерта як доказ розміру завданої шкоди. Враховуючи відсутність будь яких належних доказів причинно-наслідкового зв`язку між діями [PERSON] , та настанням ДТП, а отже і підстав для стягнення з неї матеріальної шкоди відсутні. Таким чином позивачем не доведено порушення його цивільних прав саме відповідачем, а тому суд прийшов до висновку про безпідставність вимог позивача, а відтак про наявність підстав для відмови в задоволенні позову в цілому. Зважаючи на встановлені обставини справи, суд вважає таке рішення справедливим. Відмовляючи в задоволенні позову, суд, на підставі ст. 133, 141 ЦПК України, покладає на позивача понесені судові витрати по справі. На підставі ст. 1166 ЦК України,

Outcome: dismissed