Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-22 00:00:00

26.03.2024 року [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] звернулись до Новобузького районного суду Миколаївської області з позовом до Новобузької міської ради Миколаївської області, у якому просили визнати за ними [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] право спільної власності на квартиру [ADDRESS] . В обґрунтування заявлених вимог позивачі у своєму позові зазначили, що їм, на підставі рішення № 35 виконавчого комітету Новобузької міської ради Миколаївської області про приватизацію квартири від 28.02.1998 року, була передана в спільну сумісну власність квартира [ADDRESS] . Проте, ними не було оформлене відповідне свідоцтво про право власності на квартиру. У зв`язку з чим вони звернулись із відповідною заявою до Новобузької міської ради Миколаївської області, але їм було роз`яснено, що міська рада з 01.01.2013 року втратила повноваження на видачу таких документів та запропоновано для вирішення даного питання звернутися до суду. За протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26.03.2024 року матеріали справи передані до провадження судді Вжещ С.І. Ухвалою судді від 27.03.2024 року позовну заяву залишено без руху, з наданням позивачам строку для усунення її недоліків. Ухвалою судді від 04.04.2024 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Ухвалено розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження. Призначено підготовче судове засідання о 11:15 годині 24.04.2024 року. Ухвалою суду від 24.04.2024 року закрите підготовче провадження, а справа призначена до розгляду на 23.05.2024 року о 09:30 год. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити посилаючись на обставини, зазначені у позові, а саме визнати за позивачами право спільної сумісної власності на квартиру [ADDRESS] . Позивачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] в судове засідання не з`явились, подали заяви про розгляд справи у їх відсутність, позов підтримали та просили його задовольнити. Відповідач Новобузька міська рада Миколаївської області явку представника на розгляд справи не забезпечила. Від міського голови [PERSON] до суду надійшла заява, в якій останній просив справу слухати без участі представника Новобузької міської ради, позовні вимоги визнав та не заперечував проти їх задоволення. Вислухавши пояснення позивача, дослідивши письмові докази у справі, суд приходе такого висновку. Відповідно до ст. 15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Як встановлено в судовому засіданні позивачам, на підставі рішення № 35 виконавчого комітету Новобузької міської ради Миколаївської області про приватизацію квартири від 28.02.1998 року, була передана в спільну сумісну власність квартира [ADDRESS] (а.с.11). Разом з тим, позивачами не було оформлено свідоцтво про право власності на дану квартиру. У зв`язку з чим позивачка 15.11.2023 року [PERSON] звернулась із заявою про видачу свідоцтва про право власності на квартиру до Новобузької міської ради Миколаївської області. Однак, листом № Н-4025-03-06 від 24.11.2023 року Новобузькою міською радою Миколаївської області було повідомлено про відмову у видачі свідоцтва про право власності на квартиру, у зв`язку з відсутністю копії ордера про надання жилої площі та рекомендовано звернутися до суду. На підставі ст. 8 ЗУ «Про приватизацію державного житлового фонду» приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною адміністрацією, та органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, організаціями, установами, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд. Пунктом 5 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07.02.2014 року №5 передбачено, що, вирішуючи питання про правомірність набуття права власності, суд має враховувати, що воно набувається на підставах, які не заборонені законом, зокрема на підставі правочинів. При цьому діє презумпція правомірності набуття права власності на певне майно, яка означає, що право власності на конкретне майно вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (стаття 328 ЦК України). Згідно роз`яснень, що містяться у Постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 «Про судову практику у справах про захист права власності та інших речових прав» (пункт 17), розглядаючи позови, пов`язані з правом спільної власності, суди повинні виходити з того, що відповідно до ст. 368 ЦК спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Так, спільною сумісною власністю, зокрема, є: квартира (будинок), житлові приміщення у гуртожитках, передані при приватизації з державного житлового фонду за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім`ї, які постійно в них мешкають, у їх спільну сумісну власність (стаття 8 Закону України від 19.06.1992 № 2482-ХП «Про приватизацію державного житлового фонду»). Відповідно до ч.1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону (частини перша та друга статті 319 Цивільного кодексу України). Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійснені. За змістом статті 41 Конституції України та статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю та мирно володіти своїм майном; право приватної власності є непорушним; ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. За приписами статті 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до статті 16 Цивільного кодексу України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. Таким чином, позивачі є співвласниками вказаного майна, однак не можуть належним чином реалізувати свої правомочності, у зв`язку з відсутністю свідоцтва про право власності на квартиру, що породжує\~сумніви з боку третіх осіб щодо наявності у позивачів права власності на вказану квартиру. Згідно технічного паспорту на квартиру [ADDRESS] , виготовленого 23.12.2015 року Миколаївським міжміським бюро технічної інвентаризації, власниками зазначеної квартири є: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] (а.с.12-14). Загальна площа квартири [ADDRESS] , складає 53,8 кв.м., в тому числі дві житлові кімнати площею 35,5 кв.м., що підтверджується технічною характеристикою квартири (а.с.13). Дана квартира є житлом позивачів, де вони зареєстровані та проживають, що підтверджено паспортами та довідкою про реєстрацію місця проживання особи (а.с.3-5,7,8,19,21,22). Відповідно до розпорядження № 36-р міського голови Новобузької міської ради Миколаївської області Лагодієнко М.О. про перейменування вулиць міста Новий Буг від 19.02.2016 року та додатку до розпорядження вулиця Леніна перейменована в площу Свободи (а.с.17,18). Виходячи з вищевикладеного, аналізуючи надані у справі докази у їх сукупності та кожний доказ окремо, з урахуванням визнання позову відповідачем, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог, оскільки позивачами було доведено їх право власності на спірну квартиру. Таким чином, враховуючи викладені обставини, суд вважає за необхідне визнати за позивачами їхнє право спільної сумісної власності на квартиру [ADDRESS] . Оскільки позивачі не наполягали на стягненні з відповідача на їх користь судового збору, питання розподілу судових витрат не вирішується.

Outcome: approved