Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-12 00:00:00

У квітні 2024 року Фастівська окружна прокуратура в інтересах Фастівської міської ради, Комунального некомерційного підприємства Фастівської міської ради «Фастівська багатопрофільна лікарня інтенсивного лікування» звернулася до Фастівського міськрайонного\~суду Київської\~області з позовом до [PERSON] (далі відповідач), у якому просила суд стягнути з останнього на користь держави витрати на лікування потерпілого від злочину [PERSON] кошти в сумі\~7\~115,60 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що вироком Фастівського міськрайонного суду Київської області від 20.03.2023 року [PERSON] визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286-1 КК України. Потерпіла від злочину [PERSON] після отримання нею травм перебувала на стаціонарному лікування у травматичному відділенні в КНП ФМР «Фастівська ЦРЛ» з 10.01.2022 по 26.01.2022. Згідно розрахунків, вартість лікування склала 7\~115,60 грн. Кошти, витрачені на стаціонарне лікування на даний час не відшкодовано, а тому згідно\~ст. 1206 ЦК України\~підлягають відшкодуванню в примусовому порядку, що змушує позивача звернутись до суду з даним позовом. У судове засідання представники позивачів не з`явилися, направили до суду заяви про розгляд справи у їх відсутність, у заявах позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили суд їх задовольнити. Відповідач у судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, через канцелярію суду подав заяву, в якій просив проводити розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги визнав. Відповідно до\~ст. 44 ЦПК України, учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Відповідно до ч. 3 ст. 13 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Як передбачено ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Ухвалою судді Фастівського міськрайонного суду Київської області від 24.04.2024 року відкрито провадження у справі, ухвалено її розгляд здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі, виходячи з наступного. Статтею 131-1 Конституції України\~встановлено, що в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом. Організація і порядок діяльності прокуратури визначається законом. Право на звернення прокурора або його заступника до суду передбачено\~ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» та\~ст. 56 ЦПК України. Зокрема, згідно ч. 3, 4\~ст. 56 ЦПК України,\~у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами. Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Крім того, як випливає із\~рішення Конституційного Суду України від 08.04.1999 у справі № 3-рп/99\~(про представництво прокуратурою інтересів держави в суді) державні інтереси закріплюються як нормами\~Конституції України, так і нормами інших правових актів. Інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону України, гарантування її державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх суб`єктів права власності та господарювання тощо. Враховуючи, що «інтереси держави» є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Відповідно до\~ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», представництво прокурором інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів громадянина або держави, у випадках та порядку, встановлених законом. Частиною 3 вказаної статті Закону передбачено, що прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті. Як вбачається із умов Розділу І статуту Комунального некомерційного підприємства Фастівської міської ради «Фастівська багатопрофільна лікарня інтенсивного лікування», вказане підприємство створене за рішенням Фастівської міської ради, яка є її засновником, підприємство знаходиться у комунальній власності Фастівської міської територіальної громади в особі Фастівської міської ради. У відповідності до п. 37 постанови Великої палати Верховного Суду від 26.05.2020 у справі № 912/2385/18 вказано, що прокурор, звертаючись до суду з позовом, має обґрунтувати та довести підстави для представництва, однією з яких є бездіяльність компетентного органу. У пункті 43 вказаної постанови зазначено, що прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого\~статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження його бездіяльності. Якщо прокурору відомо причини такого не звернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові, але якщо з відповіді компетентного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим. Листами від 06.03.2024 року №57-1125вих-24 та №57-1126вих-24, заступник керівника Фастівської окружної прокуратури повідомив Фастівському міському голові та Комунальному некомерційному підприємству Фастівської міської ради «Фастівська багатопрофільна лікарня інтенсивного лікування» про намір звернення до суду з позовом про відшкодування шкоди. Проте, ні Комунальним некомерційним підприємством Фастівської міської ради «Фастівська багатопрофільна лікарня інтенсивного лікування», ні Фастівською міською радою не було подано позову про відшкодування шкоди, що має наслідок ненадходження коштів до бюджету держави. При цьому, міський голова Фастівської міської ради листом №06-16/1259 від 08.03.2024 року повідомив заступника керівника Фастівської окружної прокуратури щодо наміру звернення останнього до суду з позовом. Беручи до уваги наведене, у Фастівської окружної прокуратури наявні підстави для представництва інтересів держави в особі Комунального некомерційного підприємства Фастівської міської ради «Фастівська багатопрофільна лікарня інтенсивного лікування» та Фастівської міської ради. Щодо обґрунтованості позовних вимог прокурора, слід зазначити наступне. Судом встановлено, що вироком Фастівського міськрайонного суду Київської області\~від 20.03.2023 року (справа №\~381/1220/22), що набрав законної сили 20.04.2023 року, затверджено угоду про примирення, укладену 22 лютого 2023 року між обвинуваченим [PERSON] та потерпілою [PERSON] за участі законного представника потерпілої [PERSON] та захисника [PERSON] у кримінальному провадженні № 12022111310000074 від 10.01.2022. [PERSON] визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286-1 КК України та призначено узгоджене в угоді про примирення покарання із застосуванням\~ч. 1\~ст. 69 КК України\~у виді 2 000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 34 000 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 3 роки. Стягнуто з\~ [PERSON] \~процесуальні витрати за проведення експертиз в сумі 2917 грн. 54 коп. у дохід держави та вирішено долю речових доказів. Як вбачається із зазначеного вироку суду, 10 січня 2022 року близько 01 години 00 хвилин, в темний час доби, водій [PERSON] керуючи технічно справним, належним йому автомобілем марки «HYUNDAI ELEKTRA», державний реєстраційний номер [NUMBER] , разом з пасажиром неповнолітньою [PERSON] , яка знаходилася на задньому правому пасажирському місці, рухався по правій смузі для руху, по вулиці Дружби, що в селі Фастівець Фастівського району Київської області, від сторони села Митниця в напрямку міста Фастів. Так, водій [PERSON] , ігноруючи правила безпеки на транспорті, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, діючи необережно - проявляючи злочинну самовпевненість, легковажно розраховуючи на запобігання дорожньо-транспортної події, передбачаючи можливість настання суспільно небезпечних наслідків свого діяння, але легковажно розраховуючи на їх відвернення, не забезпечив безпечний рух, не врахував дорожню обстановку, проявив неуважність до дорожньої обстановки та її змін, не вибрав безпечної швидкості руху керованого ним автомобіля, не вжив заходів для забезпечення безпеки дорожнього руху, та своїми необережними діями, які виразились у грубому порушенні вимог Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2002, а саме: -п. 2.9 ПДР України, де вказано, що водію забороняється п. а) «керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції»; -п. 12.1 ПДР України, відповідно до якого, під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним; -п. 12.4 ПДР України, відповідно до якого, у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год.; - де вказано швидкість його руху, на заокругленій ділянці дороги по вулиці Дружба, водій [PERSON] знаходячись в стані алкогольного сп`яніння, не впорався з керуванням, виїхав на ліве узбіччя дороги, на зустрічну смугу, по вулиці Дружба, та біля будинку за № 116 «а» відбулося зіткнення з перешкодою - електроопорою. В результаті зіткнення пасажирка - неповнолітня потерпіла [PERSON] згідно висновку судово-медичної експертизи отримала наступні тілесні ушкодження: закритий перелом верхньої гілки правої лобкової кістки, що відноситься до категорії тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості, що викликає тривалий розлад здоров`я, понад 21 добу. У відповідності до вимог ч. 6 ст. 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Згідно рішення Європейського суду з прав людини від 25 липня 2002 року у справі за заявою № 48553 / 99 «Совтрансавто Холдинг» проти України», а також згідно рішення Європейського суду з прав людини від 28 жовтня 1999 року у справі за заявою\~28342 / 95 «Брумареску проти Румунії» встановлено, що існує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь - якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів. Згідно ч. 1 ст. 1206 ЦК України, особа, яка вчинила злочин зобов`язана відшкодувати витрати закладові охорони здоров`я на лікування потерпілого від цього злочину. Як вбачається з п.6\~постанови Пленуму Верховного суду України від 07.07.1995 №11 «Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину, та судових витрат», відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого від злочину можливе лише тоді, коли є причинний зв`язок між злочинними діями чи бездіяльністю винної особи та перебуванням потерпілого на такому лікуванні. Враховуючи, що вчинення [PERSON] злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286-1 КК України, знаходяться в прямому причинному зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної події та настанням суспільно-небезпечних наслідків у вигляді отримання потерпілою [PERSON] середнього ступеня тяжкості тілесного ушкодження, суд прийшов до висновку, що відповідач зобов`язаний відшкодувати витрати закладові охорони здоров`я на лікування потерпілого від цього злочину. Відповідно п.3\~постанови Пленуму Верховного суду України від 07.07.1995 №11 «Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину, та судових витрат», питання про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого вирішується згідно з "Порядком обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання", затвердженим\~постановою Кабінету Міністрів України №545 від 16 липня 1993 року. Відповідно до п. 2 Порядку обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання", затвердженого\~постановою Кабінету Міністрів України від 16 липня 1993 року № 545, сума коштів, яка підлягає відшкодуванню, визначається закладом охорони здоров`я, в якому перебував на лікуванні потерпілий, виходячи з кількості ліжко-днів, проведених ним в стаціонарі, та вартості витрат на його лікування в день. Кількість ліжко-днів визначається на підставі документів, які підтверджують дату госпіталізації та виписки хворого із стаціонару лікувального закладу. Визначення суми витрат на лікування потерпілого за один ліжко-день провадиться, виходячи з фактичної кількості ліжко-днів і загальної суми фактичних витрат за місяць ( в якому проводилося лікування) на утримання лікувального закладу, за винятком витрат на капітальні вкладення, капітальний ремонт і придбання інвентаря та обладнання. Оскільки розрахунок витрат на стаціонарне лікування\~ [PERSON] у сумі 7\~115,60 грн. проведено у відповідності до Порядку обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнення з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх виконання, затвердженого\~постановою Кабінету Міністрів України № 545 від 16 липня 1993 року, такі витрати слід стягнути на користь держави в особі Фастівської міської ради в особі Комунального некомерційного підприємства «Фастівська багатопрофільна лікарня інтенсивного лікування». Суд зауважує, що згідно ч. 4\~ст. 1193 ЦК України, суд може зменшити розмір відшкодування шкоди, завданої фізичною особою, залежно від її матеріального становища, крім випадків, коли шкоди завдано вчиненням кримінального правопорушення. Оскільки шкоду завдано кримінальним правопорушенням, матеріальний стан особи, визнаної винним, не може слугувати для зменшення розміру відшкодування шкоди. Крім того, Європейський суд з прав людини неодноразово вказав на необхідність дотримання справедливої рівноваги між інтересами суспільства та необхідністю дотримання фундаментальних прав окремої людини (наприклад, рішення у справі "Спорронг і Льоннрот проти Швеції" від 23 вересня 1982 року, "Новоселецький проти України" від 11 березня 2003 року, "Федоренко проти України" від 1 червня 2006 року). Враховуючи вищенаведене, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, оскільки витрати підтверджуються наявними доказами. У відповідності до приписів ст. 141 ЦПК України, оскільки позивача звільнено від сплати судового збору на підставі п. 6 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», враховуючи задоволення даного позову, слід стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 3 028,00 грн. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved