Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-19 00:00:00

08.01.2024 до Вільнянського районного суду Запорізької області надійшла зазначена позовна заява. 23.01.2024 до суду надійшла уточнена позовна заява [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності, в якій позивач просить суд визнати за ним право власності на дві земельні ділянки площами: 0.31 га, кадастровий номер земельної ділянки 2321587000:04:001:0137, та 0.25 га, кадастровий номер земельної ділянки 2321587000:04:001:0138, які розташовані на території Привільненської сільської ради Запорізького (Вільнянського) району Запорізької області, а також на житловий будинок з побутовими будівлями і спорудами, що розташований по [ADDRESS] . 29.01.2024 ухвалою Вільнянського районного суду Запорізької області було вирішено прийняти до розгляду та відкрити провадження у цивільній справі в порядку загального позовного провадження. 07.05.2024 до суду надійшла заява [PERSON] про визнання позову та розгляд справи за його відсутності. 15.05.2024 до суду Запорізької області надійшла заява від представника позивача, адвоката Жманкова В.Є., заява, в якій він просить справу розглядати за його відсутності, на заявлених вимогах наполягає. За результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем у відповідності до вимог ч.5 ст.200 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовна заява підлягає задоволенню з таких підстав. З дозволу власника, [PERSON] (відповідача), [PERSON] (позивач), тривалий час, більше 10 років, з 2013 року, користується житловим будинком по [ADDRESS] ,\~який був\~побудований відповідачем\~ [PERSON] \~з березня\~2000\~року\~по листопад\~2003\~року та\~земельною ділянкою, розпоряджатися зазначеною приватною власністю на свій розсуд, утримує її в належному стані, прибирає, садить городину, обробляє земельну ділянку площею 0,56 га та збирає врожаї. Факт належності вказаного нерухомого майна: житлового будинку та земельної ділянки площею 0,56 га [PERSON] , підтверджується нотаріально посвідченим договором купівлі-продажу земельної ділянки від 24.09.1999, зареєстрований в реєстрі за № 1261, а також іншими правовстановлюючими документами. Для приведення документів на нерухомість у відповідність до чинного законодавства України відповідач документально, через відповідні державні організації, розділив та зареєстрував земельну ділянки площею 0,56 га, на дві земельні ділянки площами: 0.31 га, кадастровий номер земельної ділянки 2321587000:04:001:0137 (Витяг з Державного реєстру речових прав, Індексний номер витягу: 364555651 від 05.02.2024) та 0.25 га, кадастровий номер земельної ділянки 2321587000:04:001:0138 (Витяг з Державного реєстру речових прав, Індексний номер витягу: 364559592 від 05.02.2024). Вищевказаний житловий будинок було зареєстровано Державною інспекцією архітектури та містобудування України 08.03.2024, що підтверджується Витягом з Реєстру будівельної діяльності Єдиної державної Електронної системи у сфері будівництва, а також Витягом з Державного реєстру речових прав, Індексний номер витягу: 370165488 від 18.03.2024 року. Тобто, згідно з Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно все вищезазначене нерухоме майно оформлено та зареєстровано за відповідачем, [PERSON] . Також факт володіння й користування вказаним будинком з 2013 року позивачем визнається відповідачем. Згідно зі ст.344\~ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Відповідно до Постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» відповідно до частини першої статті 344 ЦК особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. При вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; - володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чи їм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК) (п. 9 Постанови). Враховуючи положення статей 335 і 344 ЦК, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду. Враховуючи положення пункту 8 Прикінцевих та\~перехідних положень\~ЦК про те, що правила статті 344\~ЦК про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом, та беручи до уваги, що ЦК набрав чинності з 1 січня 2004 року, положення статті 344\~ЦК поширюються на правовідносини, що виникли з 1 січня 2001 року. Отже, визнання судом права власності на нерухоме майно за набувальною давністю може мати місце не раніше 1 січня 2001 року. При цьому суди мають виходити з того, що коли строк давнісного володіння почався раніше 1 січня 2001 року, то до строку, який дає право на набуття права власності за набувальною давністю, зараховується лише строк з 1 січня 2001 року. Разом із тим, якщо перебіг строку володіння за давністю почався після цієї дати, то до строку набувальної давності цей період зараховується повністю. (п. 11 Постанови) Можливість пред`явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей\~15,16 ЦК, а також частини четвертої\~статті 344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв`язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності. Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади. (п. 13 Постанови) Виходячи зі змісту частини першої\~статті 344 ЦК, відсутність державної реєстрації права власності на нерухоме майно не є перешкодою для визнання права власності на це майно у зв`язку зі спливом строку набувальної давності, оскільки така державна реєстрація може бути здійснена після визнання права власності за набувальною давністю. Згідно з п. 9 ч. 1\~ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», зазначено, що державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі судового рішення, що набрало законної сили, щодо набуття, зміни або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно, об`єкт незавершеного будівництва, майбутній об`єкт нерухомості. Таким чином, розглянувши спір всебічно, повно та об`єктивно на підставі наданих доказів, враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про визнання права власності на нерухоме майно є обґрунтованим, відповідає принципам справедливості, добропорядності та розумності, підтверджується вищевказаними доказами, які досліджені судом, узгоджуються між собою, а також іншими матеріалами справи і підлягають задоволенню. Судом не встановлено обставин, що суперечать закону або порушують права, свободи чи інтереси третіх осіб. З наведеного, суд доходить висновку, що позивач [PERSON] , більше 10-ти років, з 2013 року, відкрито, безперервно володіє вищевказаним нерухомим майном, відповідачем по справі позовні вимоги визнаються, спростувань вказаних обставин та вимог про повернення цього нерухомого майна не заявлено, а тому він після більш 10 років такого володіння набув право власності за набувальною давністю на будинок та дві земельні ділянки, які розташовані за адресою: [ADDRESS] . Враховуючи відсутність заяви позивача щодо стягнення з відповідача судових витрат, суд відносить на рахунок позивача понесені судові витрати у вигляді судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: approved