Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-22 00:00:00

17 вересня 2021 року до Суворовського районного суду м. Одеси надійшла позовна заява [PERSON] і [PERSON] до [PERSON] і [PERSON] про виділення в натурі по 1/6 частині із житлового будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS] , та складається з літ. «А», загальна площа 151,6 кв.м, в тому числі житлова площа 60,04 кв.м, вбиральні під літ. «В», «Ж», огородження - № 1-2, мостіння - І, II, розташованих на земельній ділянці розміром 1000 кв.м, і знаходиться у фактичному користуванні позивачів; про визнання частини житлового будинку, яка залишається [PERSON] та [PERSON] окремим домоволодінням; про припинення права спільної часткової власності на вказаний житловий будинок між позивачами та відповідачами. В обґрунтування заявлених вимог позивачі вказували на те, що вони перебувають у зареєстрованому шлюбі. За договором дарування від 23 січня 2016 року їм перейшла у дар в рівних частках 1/3 частина спірного житлового будинку. За відомостями Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за позивачами зареєстровано право приватної спільної часткової власності за кожним по 1/6 частині спірного житлового будинку. Відповідач [PERSON] за рішенням Суворовського районного суду м. Одеси у справі № 523/17184/18 від 10 вересня 2019 року є власником 1/3 частини цього ж будинку у поряду спадкування за законом. За рішенням Ленінського районного суду м. Одеси від 25 вересня 1986 року за відповідачем [PERSON] визнано право власності на 1/3 частину спірного домоволодіння. Позивачі використовують свою частину будинку, як окреме домогосподарство, проте наявність спільної часткової власності з відповідачами позбавляє їх можливості вільно, без згоди інших співвласників, розпоряджатися та використовувати належну їм частину будинку, у зв`язку з чим вимушені звернутися до суду з позовом. 13 жовтня 2021 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. 29 листопада 2021 року відповідач [PERSON] надав суду відзив, у якому просив відмовити у задоволенні позову, посилаючись на те, що на теперішній час між співвласниками домоволодіння відсутня домовленість щодо його поділу та волевиявлення щодо припинення спільної часткової власності. Крім того, звернув увагу на те, що позивач одночасно посилається на норми щодо поділу та виділу часток що є різними по своїй суті. 26 квітня 2022 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. 03 серпня 2022 року провадження у справі зупинено для проведення судової будівельно-технічної експертизи. Після отримання висновку експерта 31 травня 2023 року провадження було поновлено. 26 лютого 2024 року своєю ухвалою суд повернувся до підготовчого засідання та прийняв уточнені позовні вимоги. У остаточній редакції з урахуванням висновку експерта позивачі просили виділити їм в натурі їхні частки у цілому 1/3 частину житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , що складається з 43,4 кв.м, а саме: веранди 1-1 (пл. 9,7 кв.м), кухні 1-2 (пл. 9,6 кв.м), веранди 1-3 (пл. 9,5 кв.м), житлової кімнати 1-4 (пл. 14,6 кв.м) та припинити право спільної часткової власності позивачів на житловий будинок. 02 квітня 2024 року закрито підготовче провадження і призначено справу до судового розгляду. Сторони у судове засідання не з`явилися, повідомлялися належним чином. 16 травня 2024 року позивачі подали заяву про розгляд справи у їх відсутності та підтримання позовних вимог. Також у матеріалах справи є клопотання представника відповідача [PERSON] адвоката Чайки О.М. про розгляд справи у її відсутності. Відповідач [PERSON] причини своєї неявки суду не повідомив, із клопотаннями до суду не звертався. Відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно з вимогами ч.5 ст.268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Вивчивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з огляду на таке. 19 серпня 2015 року [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб, який був зареєстрований у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану у Суворовському районі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції, актовий запис № 1227, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серія [NUMBER] від 19 серпня 2015 року. 23 січня 2016 року за договором дарування, посвідченим приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Поліщук Г.П. та зареєстрованим в реєстрі за № 115, [PERSON] , [PERSON] передали [PERSON] та [PERSON] безоплатно у власність в рівних частках 1/3 частину житлового будинку під [ADDRESS] , загальною площею 151,6 кв.м, в тому числі житловою площею 60,04 кв.м, що в цілому складається з однієї кам`яної будівлі зазначеної на схематичному плані під літ. «А» та надвірних господарчих споруд під літ.: «В», «Ж» - вбиральні; № 1-2 - огородження; І, II - мостіння, розташованих на земельній ділянці розміром 1000 кв.м, яка знаходиться у фактичному користуванні. За відомостями Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 03 серпня 2021 року за [PERSON] та [PERSON] зареєстровано на праві приватної спільної часткової власності по 1/6 частині житлового будинку за адресою: [ADDRESS] . Ще одна частина вищевказаного житлового будинку належить на праві приватної спільної часткової власності відповідачеві [PERSON] на підставі рішення Суворовського районного суду м. Одеси у справі № 523/17184/18 від 10 вересня 2019 року про визнання за ним право власності на 1/3 частину будинку за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 151,6 кв.м, у тому числі житловою площею 60,4 кв.м, шо в цілому складається з однієї кам`яної будівлі зазначеної на схематичному плані під літ. «А» та надвірних господарських споруд під літ. «В», «Ж» - вбиральні, №1-2 - огородження, І-ІІ - мостіння, розташованих на земельній ділянці площею 1000 кв.м, у поряду спадкування за законом після [PERSON] , який помер [INFO] . Відповідачеві [PERSON] на підставі рішення Ленінського районного суду м. Одеси від 25 вересня 1986 року належить інша 1/3 частина домоволодіння за адресою: [ADDRESS] . Отже, співвласниками вказаного домоволодіння на праві приватної спільної часткової власності є [PERSON] , [PERSON] , яким належить по 1/6 частці спірного домоволодіння, [PERSON] та [PERSON] , яким належить по 1/3 частці. Наразі у позивачів виникли труднощі у вільному, без згоди інших співвласників, розпорядженні та користуванні належної їм частини будинку, яке є окремим домоволодінням. Відповідно до висновку експерта № 22-5855 від 22 травня 2023 року судової будівельно-технічної експертизи виділити [PERSON] та [PERSON] в натурі належні їм 1/6 частини кожному в житловому будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS] , з облаштуванням окремого входу, з максимальною ізоляцією від співвласників технічно не є можливим. Можливо виділити [PERSON] та [PERSON] в натурі в рівних частках 1/3 частину житлового будинку літ. «А» за адресою: [ADDRESS] , з облаштуванням окремого входу з максимальною ізоляцією від співвласників. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст. 4 ЦПК України). Згідно з принципом диспозитивності суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1 ст. 13 ЦПК України). Частиною першою статті 355 ЦК України передбачено, що майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Згідно ч. 1 ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Відповідно до ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. Положенням ст. 364 ЦК України закріплено право співвласника на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. При виділі частки із спільного нерухомого майна/поділі майна власнику, що виділяється, та власнику (власникам), що залишаються, має виділятися окрема площа, яка повинна бути ізольованою від приміщення іншого (інших) співвласника (співвласників), мати окремий вихід, окрему систему життєзабезпечення (водопостачання, водовідведення, опалення тощо), тобто складати окремий об`єкт нерухомого майна в розумінні статті 181 ЦК України. Частиною 3 ст. 364 цього Кодексу визначено, що У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації. Відповідно до абз. 1 п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» від 04 жовтня 1991 року, при вирішенні справ про виділ в натурі часток жилого будинку, що є спільною частковою власністю, судам належить мати на увазі, що це можливо, якщо кожній із сторін може бути виділено відокремлену частину будинку із самостійним виходом (квартиру). Виділ також може мати місце при наявності технічної можливості переобладнати приміщення в ізольовані квартири. Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, як) мають значення для вирішення справи. За статтею 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно зі ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Частиною 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Проаналізувавши вказані норми та встановлені обставини, оцінивши надані докази в сукупності, суд дійшов висновку, що виділ позивачам частини жилого будинку, що перебуває у спільній частковій власності сторін, є можливим, оскільки в цілому їм може бути виділено відокремлену частину будинку, що буде відповідати розмірам їхніх часток, із можливістю облаштування окремого входу та з максимальною ізоляцією від співвласників. У зв`язку з виділом часток позивачів право їх спільної часткової власності на житловий будинок слід припинити. Отже, позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі.

Outcome: approved