Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-20 00:00:00

Позивачі, [PERSON] та [PERSON] , звернулися до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом, в якому просять суд: 1)стягнути з російської федерації на користь [PERSON] , [PERSON] відшкодування майнової шкоди в розмірі 325 995,00 грн. 2)стягнути з російської федерації на користь [PERSON] , [PERSON] витрати за проведення оцінки вартості матеріального збитку, заподіяного власнику транспортного засобу у сумі - 4 500,00 грн. 3)стягнути з російської федерації на користь держави судовий збір у розмірі 3 259,95 грн. Свої позовні вимоги позивачі обґрунтовують тим, що перебувають у зареєстрованому шлюбу, під час якого 17.11.2022 [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу № 8044/2022/351607 був придбаний транспортний засіб: автомобіль марки - VOLKSWAGEN модель PASSAT, 2010 року випуску, колір - сірий, ідентифікаційний номер транспортного засобу [NUMBER] . 24.02.2022 президент російської федерації оголосив про рішення провести спеціальну військову операцію з демілітаризації України. 24.02.2022 починаючи з 05:30 у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до п. 20 ч.1 ст. 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану», Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 в Україні введено воєнний стан. Згідно листа № 2024/02.0-7.1 від 28.02.2022 Торгово-промислова палата України офіційно визнала та засвідчила військову агресію Російської Федерації проти України, що стало підставою введення воєнного стану, форс-мажорними обставини. Крім того, даним листом ТПП України підтвердила, що зазначені обставини з 24.02.2022 до їх офіційного закінчення, є надзвичайними, невідворотними та об`єктивними обставинами для суб`єктів господарської діяльності та/або фізичних осіб. Так, 13.12.2023 в результаті факту вибуху ворожої ракети за адресою: [ADDRESS] , який призвів до розльоту уламків, був пошкоджений автомобіль марки - VOLKSWAGEN модель PASSAT біля 9-ти поверхового житлового будинку. На теперішній час автомобіль не придатний взагалі для подальшого використання, позивачі позбавлені можливості користуватись даним транспортним засобом. 13.12.2023 до Єдиного реєстру досудових розслідувань була внесена інформація про к/п № 22023101110000877 за ч.1 ст.438 КК України. Також письмовою інформацією від 03.01.2024 співробітниками ГУ ДСНС України у м.Києві на запит [PERSON] підтверджено про пошкоджений автомобіль марки - VOLKSWAGEN модель PASSAT, р/н [NUMBER] за адресою: м.Київ, вул Остафія Дашкевича (Курнатовського), 4-А. Відповідно до Звіту № 007/01-24 про оцінку вартості матеріального збитку, заподіяного власнику транспортного засобу - автомобілю марки - VOLKSWAGEN модель PASSAT, р/н [NUMBER] , ідентифікаційний номер транспортного засобу [NUMBER] , вартість матеріального збитку становить - 325 995,00 грн. Таким чином, розмір майнової шкоди, завданої позивачам у зв`язку зі збройною агресією, збройним конфліктом російської федерації проти України, що призвели до порушення їх прав власності на рухоме майно становить 325 995,00 грн. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 05.02.2024 відкрито провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] , [PERSON] до російської федерації в особі Посольства російської федерації, про відшкодування матеріальної шкоди, за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання з повідомлення учасників справи. Сторонам роз`яснено процесуальні права подати заяви по суті справи та встановлено відповідні строки. Копію вказаної ухвали суду відповідачем не було отримано, поштове повідомлення повернулось до суду із відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою». Представник позивачів копію ухвали суду від 05.02.2024 отримала 19.02.2024, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа. Будь-яких заяв по суті справи не надійшло. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 07.03.2024 закрито підготовче провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] , [PERSON] до російської федерації в особі Посольства російської федерації, про відшкодування матеріальної шкоди та призначено справу до судового розгляду по суті. Сторони у судове засідання не з`явилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність сторін. Згідно з ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази в їх сукупності, доходить наступного. У контексті вживаних значень «РФ», «рф» - Російська Федерація. Як убачається із матеріалів справи, позивачами у справі є громадяни України - [PERSON] та [PERSON] ( а.с. 12, 16-17, 21, 22, 25, 27). [PERSON] та [PERSON] перебувають у зареєстрованому шлюбі (а.с. 19). 17.11.2022 між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу транспортного засобу № 8044/2022/3516507, за умовами якого продавець зобов`язується передати у власність покупцеві транспортний засіб: автомобіль марки - VOLKSWAGEN модель PASSAT, 2010 року випуску, колір - сірий, ідентифікаційний номер транспортного засобу [NUMBER] (а.с. 20,22). Згідно витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань 13.12.2023 були внесені відомості про кримінальне провадження 22023101110000877 за ч. 1 ст. 438 КК України, оскільки 13.12.2023 у період часу 03 год 00 хв до 03 год 37 хв збройні сили рф здійснили ракетний обстріл в порушення законів та звичаїв війни цивільних об`єктів м.Києва (а.с 10). Відповідно до листа Дніпровського районного управління Головного управління ДСНС України у м. Києві № 712602-12/712601 від 03.01.2024 , за фактом надання інформації по події, яка сталася 13.12.2023 за адресою: м Київ, вул. Остафія Дашкевича, 4-А, дійсним підтверджено факт вибуху ракети, (факт збройної агресії російської федерації, а саме ракетний обстріл м. Києва 13.12.2023), який призвів до розльоту уламків та подальшого пошкодження автомобіля «Volkswagen Passat», р/н - [NUMBER] (власник - [PERSON] ), 13.12.2023 біля 9-ти поверхового житлового будинку за адресою: [ADDRESS] (а.с.11). Відповідно до Звіту про оцінку вартості матеріального збитку заподіяного власнику колісного транспортного засобу: автомобіль марки - VOLKSWAGEN модель PASSAT, 2010 року випуску, колір - сірий, ідентифікаційний номер транспортного засобу [NUMBER] № 007/01-24 складеного 16.01.2024 ТОВ «Клевер Експерт», вартість матеріально збитку становить 325 995,00 грн.(а.с.28-66). Відповідно до наданих позивачами світлин автомобіля убачається, що останній знищений, не підлягає відновленню (а.с.25-54). Згідно ст. ст. 4, 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду по захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Статтями 12, 13 ЦПК України встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до приписів п. 3 ч. 1 ст. 76 Закону України «Про міжнародне приватне право» - суди можуть приймати до свого провадження і розглядати будь-які справи з іноземним елементом у таких випадках: у справах про відшкодування шкоди, якщо її було завдано на території України. Згідно приписів ч. 1 ст. 49 Закону України «Про міжнародне приватне право» - права та обов`язки за зобов`язаннями, що виникають внаслідок завдання шкоди, визначаються правом держави, у якій мала місце дія або інша обставина, що стала підставою для вимоги про відшкодування шкоди. Частиною 1 ст. 48 Закону України «Про міжнародне приватне право» визначено, що до зобов`язань, що виникають з дії однієї сторони, з урахуванням положень статей 49-51 цього Закону, застосовується право держави, у якій мала місце така дія. Згідно п. 8 ч. 2 ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди. За приписами ст. 22 ЦК України, - особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування (ч. 1 наведеної статті). Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода) (ч. 2). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі (ч. 3). Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил статті 22 ЦК України, оскільки частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування. Враховуючи положення частини четвертої статті 22 ЦК України, стягнення збитків є формою відшкодування майнової шкоди. При цьому стаття 1166 ЦК України визначає загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду, зокрема, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Частиною 3 ст. 386 ЦК України визначено, що власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди. Відповідно до ч. 1 ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним (частина 4 статті 41 Конституції України). Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, ратифікованих Законом України від 17.07.97 року №475/97-ВР, кожна фізична особа або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Згідно з ч. 2 ст. 2 ЦК України учасниками цивільних відносин є, зокрема: іноземні держави та інші суб`єкти публічного права. Згідно із ч.1 ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. На підставі ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Загальновідомим є той факт, що в лютому 2014 року розпочалася військова агресія РФ проти України, внаслідок якої була анексована територія Автономної Республіки Крим, частково окуповані території Донецької та Луганської областей України, а тому не підлягають доказуванню згідно з приписами ч. 3 ст. 82 ЦПК України. Відомим також є той факт, що 24.02.2022 РФ здійснила широкомасштабну військову агресію проти України, що стало підставою для введення з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року воєнного стану на території України, відповідно до Указу Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні». Дана обставина також не підлягає доказуванню згідно з ч. 3 ст. 82 ЦПК України. Згідно зі статтею 1 Закону України «Про оборону України» збройна агресія - це застосування іншою державою або групою держав збройної сили проти України. Збройною агресією проти України вважається будь-яка з таких дій, зокрема: вторгнення або напад збройних сил іншої держави або групи держав на територію України, а також окупація або анексія частини території України; напад збройних сил іншої держави або групи держав на військові сухопутні, морські чи повітряні сили або цивільні морські чи повітряні флоти України. Силові дії РФ, що тривають з 20.02.2014 (як початкова подія) та як її продовження - військове вторгнення РФ до України 24.02.2022, є актами збройної агресії відповідно до пунктів "a", "b", "с", "d" та "g" статті 3 Резолюції 3314 (XXIX) Генеральної Асамблеї ООН "Визначення агресії" від 14.12.74. Приймаючи до уваги приписи статті 1166 ЦК України, якою визначено загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду, зокрема, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Судом ураховується, що за приписами ч. 6 ст. 5 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок тимчасової окупації державі Україна, юридичним особам, громадським об`єднанням, громадянам України, іноземцям та особам без громадянства, у повному обсязі покладається на Російську Федерацію як на державу, що здійснює окупацію. Держава Україна всіма можливими засобами сприятиме відшкодуванню матеріальної та моральної шкоди Російською Федерацією. Відповідно до ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитки у результаті порушення її цивільного права, має право на відшкодування. Діями з боку Російської Федерації було порушено гарантоване ст. 41 Конституції України право власності позивачів. Тобто безпосереднім суб`єктом, внаслідок дій якого позивачу завдано шкоди, є Російська Федерація. Факти знищення майна позивачів та розмір заподіяної матеріальної шкоди внаслідок збройної агресії Російської Федерації підтверджуються доказами, що містяться у матеріалах справи. Сам факт збройної агресії Російської Федерації проти України є причиною виникнення обставин, що слугують підставою звернення позивачами до суду за захист свої порушених прав та свобод, як громадян України, оскільки останні внаслідок збройних дій понесли істотні збитки, які воліють відшкодувати. Вирішуючи заявлені позовні вимоги суд ураховує, що Російська Федерація, здійснивши збройну агресію відносно України, порушила норми та принципи Статуту ООН, Загальної декларації прав людини, Будапештського меморандуму, Гельсінського заключного акту наради по Безпеці та Співробітництву в Європі від 01.08.75 та Договору про дружбу, співробітництво і партнерство між Україною і Російською Федерацією. Зокрема, п.1 Будапештського меморандуму передбачено, що Російська Федерація, Сполучене Королівство Великої Британії та Північної Ірландії і Сполучені Штати Америки підтверджують Україні їх зобов`язання згідно з принципами Гельсінського заключного акту Наради по Безпеці та співробітництву в Європі від 01.08.75 поважати незалежність і суверенітет та існуючі кордони України. Пункт 2 Будапештського меморандуму говорить, що Російська Федерація, Сполучене Королівство Великої Британії та Північної Ірландії і Сполучені Штати Америки підтверджують їх зобов`язання утримуватися від загрози силою чи її використання проти територіальної цілісності чи політичної незалежності України, і що ніяка їхня зброя ніколи не буде використовуватися проти України, крім цілей самооборони або будь-яким іншим чином згідно зі Статутом Організації Об`єднаних Націй. Згідно із Гельсінським заключним актом Наради по Безпеці та співробітництву в Європі від 01.08.75 суверенні права держави мають узгоджуватись із міжнародним правом, зокрема Статутом ООН, Загальною декларації прав людини та Гельсінським заключним актом Наради по Безпеці та співробітництву в Європі від 01.08.75, які визначають права та законні інтереси людини як найвищу суспільну цінність, гарантують людині право жити в мирі та безпеці. Виходячи із викладеного держава, яка грубо порушує гарантовані нормами міжнародного права основні свободи та права людини, не може використовувати імунітет від судового переслідування іноземними судами як гарантію уникнення відповідальності за вчинені злочини проти життя та здоров`я людини, а також нанесення шкоди її майну. Порушивши Статут ООН, Загальну декларацію прав людини, Будапештський меморандум, Гельсінський заключний акт наради по Безпеці та Співробітництву в Європі від 01.08.75, Договір про дружбу, співробітництво і партнерство між Україною і Російською Федерацією, Договір між Україною і Російською Федерацією про українсько-російський державний кордон, РФ вийшла за межі своїх суверенних прав, гарантованих ст. 2 Статуту ООН, а тому є державою-агресором, що в свою чергу свідчить про відсутність у неї судового імунітету. При цьому, оскільки вчинення Російською Федерацією з 2014 року збройної агресії проти України не припиняється, РФ заперечує суверенітет України, тому зобов`язань поважати та дотримуватися суверенітету цієї країни немає. Російська Федерація, вчинивши повномасштабний акт збройної агресії проти Української держави, численні акти геноциду Українського народу, не вправі надалі посилатися на свій судовий імунітет, заперечуючи тим самим юрисдикцію судів України на розгляд та вирішення справ про відшкодування. Аналогічну позицію щодо непоширення на РФ судового імунітету при розгляді справ щодо відшкодування шкоди, завданої збройною агресією РФ проти України, викладено в постанові Верховного Суд від 14.04.2022 у справі №308/9708/19, а також постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2022 у справі № 635/6172/17, та інших, що згідно приписів ч. 4 ст. 263 ЦПК України ураховуються судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин. Як кореспондують ч. 1, пункт 2 ч. 2 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав; моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. За загальним правилом моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом (частини 3-5 ст. 23 ЦК України). Відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. У ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» вказано, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Відповідно до вимог «Правила суду - компенсація шкоди», які використовуються Європейським судом з прав людини при розгляді справ із компенсації шкоди, зокрема, п. п. 15 п. 3 цих Правил, встановлено, що заявники, які бажають отримати компенсацію за нематеріальну шкоду, мають право вказати суму, яка на їхню думку, була б справедливою. Заявник, який вважає себе жертвою більш одного порушення Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.50, може вимагати або одну одноразову суму, яка покриває всі передбачувані порушення, або окрему суму щодо кожного передбаченого Європейською конвенцією порушення. Збройна агресія Російської Федерації завдала значущих збитків для України, для майна громадян України та іноземців, що постійно проживають на території України, а також безпосередньо майну позивачів уданій справі. Збройна агресія Російської Федерації спричинила значні душевні страждання, зокрема позивачам, а також членам їх сім`ї, які через ракетний обстріл втратили майно, яке їм належало. Знищення майна завжди сприймається будь-якою людиною як значна душевна травма. У результаті зазначених вище подій позивачам було завдано значної матеріальної шкоди, з огляду на особливий цинізм, яким Російською Федерацією порушуються основоположні права й свободи людини в Україні. Позивачі відчувають безперервний, невгамовний душевний біль і страждання, через втрачене ними майно. Останні відчувають глибоке розчарування внаслідок таких варварських дій. Згідно вимог ст. ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). З огляду на зазначене, суд приходить висновку, що заявлені позивачами позовні вимоги, зважаючи на практику Європейського суду з прав людини, виходячи з принципів верховенства права та справедливості судового рішення, що полягають у відшкодуванні матеріальної шкоди є обґрунтованими та підлягають задоволенню, шляхом стягнення з російської федерації на користь [PERSON] , [PERSON] завданої майнової шкоди в розмірі 325 995,00 грн. Відповідно до п.2 ч.2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача. Таким чином, позовні вимоги позивачів про стягнення з відповідача витрат за проведення оцінки вартості матеріального збитку, заподіяного власнику транспортного засобу у сумі - 4 500,00 грн. є обґрунтованими, підтвердженими доказами та такими, що підлягає задоволенню. Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позивачі згідно приписів п.22 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» звільнені від сплати судового збору, з урахуванням приписів ст.141 ЦПК України, судовий збір стягується з відповідача на користь держави Україна у розмірі 3 259,00 грн. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved