Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-09 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення суми інфляційних втрат та трьох процентів річних від простроченої суми боргу, посилаючись на те, що 01.03.2021 року Малиновським районним судом м. Одеси задоволено позов Фізичної особи-підприємця [PERSON] до [PERSON] про стягнення грошових коштів та призначено до стягнення з відповідача на користь позивача завдані збитки в порядку регресу у розмірі 3807 (три тисячі вісімсот сім) гривень 39 (тридцять дев`ять) копійок, 840 (вісімсот сорок) гривень 80 (вісімдесят) копійок судового збору та витрат на правову допомогу у розмірі 2000 (дві тисячі) гривень. Позивач вказує, що 06.06.2023 року боржником здійснено фактичне виконання рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 01.03.2021 року по справі №653/1010/20 в повному обсязі, однак наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК України. Право кредитора вимагати сплату боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способом захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредитору. Позивач зазначає, що він має право на стягнення з відповідача суми інфляційних втрат та трьох процентів річних від простроченої суми боргу за весь час прострочення, починаючи з наступного дня винесення ухвали суду по справі №653/1010/20 - 31.12.2020 року по день виконання боржником грошового зобов`язання в повному обсязі - 05.06.2023 року. Позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь 3% річних у розмірі 423 (чотириста двадцять три) гривні та інфляційні втрати у розмірі 2542 (дві тисячі п`ятсот сорок дві) гривні 75 (сімдесят п`ять) копійок, витрати по сплаченому судовому зборі в розмірі 858 (вісімсот п`ятдесят вісім) гривень 88 (вісімдесят вісім) копійок, витрати на правову допомогу в розмірі 3000 (три тисячі) гривень. Позивач, відповідно до позовної заяви, просить суд позовні вимоги задовольнити, справу розглянути в спрощеному провадженні, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач у встановлений судом строк відзив на позовну заяву не подав. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Згідно з ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню з огляду на наступне. Судом встановлено, що ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 30 грудня 2020 року по справі №653/1010/20 відкрито провадження за позовом Фізичної особи-підприємця [PERSON] до [PERSON] про відшкодування шкоди в порядку регресу. Заочним рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 01 березня 2021 року по справі №653/1010/20 позовні вимоги Фізичної особи-підприємця [PERSON] до [PERSON] про відшкодування шкоди в порядку регресу задоволено; стягнуто з [PERSON] на користь Фізичної особи-підприємця [PERSON] завдані збитки в порядку регресу у розмірі 3807 (три тисячі вісімсот сім) гривень 39 (тридцять дев`ять) копійок, 840 (вісімсот сорок) гривень 80 (вісімдесят) копійок судового збору та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 2000 (дві тисячі) гривень. 06 червня 2023 року [PERSON] здійснено фактичне виконання рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 01.03.2021 року по справі №653/1010/20 в повному обсязі, що підтверджується випискою з картки щодо зарахування коштів відділом державної виконавчої служби згідно виконавчого провадження №69783397. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Згідно із частиною першою статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України). Згідно зі ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Положеннями ст. 611 цього Кодексу передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно зі статтею 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу та 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір відсотків не встановлений договором або законом. Оскільки стаття 625 ЦК України розміщена в розділі І "Загальні положення про зобов`язання" книги 5 ЦК України, то вона поширює свою дію на всі зобов`язання, якщо інше не передбачено в спеціальних нормах, які регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань. Передбачене частиною другою статті 625 ЦК України нарахування 3% річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації від боржника. При обрахунку 3% річних за основу має братися прострочена сума, визначена у договорі чи судовому рішенні, а не її еквівалент у національній валюті України (постанова Великої Палати Верховного суду від 16 січня 2019 року по справі №373/2054/16-ц). Нарахування 3% річних та індексу інфляції входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 01 жовтня 2014 року у справі №6-113цс14, з якою погодилась Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 травня 2018 року у справі №686/21962/15-ц. Правовий аналіз положень статей 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за кредитним договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення. Зазначена позиція підтверджена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц, від 04 червня 2019 року у справі № 916/190/18. Відтак, у разі несвоєчасного виконання боржником грошового зобов`язання у нього в силу закону (частини другої статті 625 ЦК України) виникає обов`язок сплатити кредитору, поряд із сумою основного боргу, суму інфляційних втрат, як компенсацію знецінення грошових коштів за основним зобов`язанням внаслідок інфляційних процесів у період прострочення їх оплати та 3% річних від простроченої суми. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08 листопада 2019 року у справі №127/15672/16-ц дійшла до висновку про те, що невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову. Позивач у позовній заяві вказує, що він має право на стягнення з відповідача суми інфляційних втрат та трьох процентів річних від простроченої суми боргу за весь час прострочення, починаючи з наступного дня винесення ухвали суду по справі №653/1010/20 - 31.12.2020 року по день виконання боржником грошового зобов`язання в повному обсязі - 05.06.2023 року та надає суду розрахунок суми інфляційних витрат та 3% річних. Розмір заборгованості відповідно до наданого розрахунку за період з 31 грудня 2020 року по 05 червня 2023 року складає 423 (чотириста двадцять три) гривні 3% річних; 2542 (дві тисячі п`ятсот сорок дві) гривні 75 (сімдесят п`ять) копійок - інфляційні витрати. Наданий позивачем розрахунок суд приймає до уваги, оскільки останній відповідає нормам закону. За таких обставин, суд вважає можливим стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] суму інфляційних втрат та трьох процентів річних від простроченої суми боргу. Статтею 133\~ЦПК встановлено,\~що судові\~витрати складаються\~з судового\~збору та\~витрат,\~пов`язаних з\~розглядом справи. Розмір\~судового збору,\~порядок його\~сплати,\~повернення і\~звільнення від\~сплати встановлюються\~законом. До\~витрат,\~пов`язаних з\~розглядом справи,\~належать витрати: на\~професійну правничу\~допомогу; пов`язані\~із залученням\~свідків,\~спеціалістів,\~перекладачів,\~експертів та\~проведенням експертизи; пов`язані\~з витребуванням\~доказів,\~проведенням огляду\~доказів за\~їх місцезнаходженням,\~забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до\~п.\~1\~ч.\~2\~ст.\~141\~ЦПК України\~інші судові\~витрати,\~пов`язані з\~розглядом справи,\~покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Позивачем при зверненні до суду сплачено судовий збір у розмірі 858 (вісімсот п`ятдесят вісім) гривень 88 (вісімдесят вісім) копійок, що підтверджується платіжною інструкцією №350 від 20 липня 2023 року. Позивач також просить суд стягнути з відповідача витрати на правову допомогу у розмірі 3000 (три тисячі) гривень, на підтвердження чого надав договір про надання правової допомоги №30/01/19 від 30 січня 2019 року, додаткову угоду №92 до вказаного договору від 23 червня 2023 року, акт здачі-прийняття робіт (надання послуг) до договору від 23 червня 2023 року, платіжну інструкцію №Р24АР24А1367051926D8785 від 23 червня 2023 року. Оскільки позовні вимоги про стягнення\~суми інфляційних\~втрат та\~трьох процентів\~річних від\~простроченої суми\~боргу задоволено в повному обсязі, то вказані суми судового збору та витрат на правову допомогу підлягають стягненню з відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved