Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-19 00:00:00

12 жовтня 2023 року позивач звернувся до суду із позовом, у якому просить стягнути з відповідача на користь Миколаївського обласного центру зайнятості незаконно отриману допомогу по безробіттю у сумі 27 989,89 грн та витрати по сплаті судового збору. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 18 січня 2022 року до Миколаївського міськрайонного центру зайнятості звернулась [PERSON] із заявою про надання статусу безробітного та призначення виплати допомоги по безробіттю. Цього ж дня [PERSON] було надано статус безробітного, призначено виплату допомоги по безробіттю та ознайомлено її з правами та обов`язками зареєстрованого безробітного, що визначені Законами України «Про зайнятість населення» та «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», зокрема й щодо обов`язку повідомлення відомостей, які впливають на умови виплати їм забезпечення та надання соціальних послуг. Однак, після проведення звірки даних центру зайнятості із даними Пенсійного фонду України, виявлено що [PERSON] з 07 лютого 2022 року перебувала у трудових відносинах з ТОВ «Юстмак», про що не повідомила позивача, внаслідок чого неправомірно отримала допомогу по безробіттю за період з 07 лютого 2022 року по 01 травня 2022 року у загальному розмірі 27 989, 89 грн. На підставі вказаної звірки було складено Акт розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплати матеріального забезпечення, який направлено [PERSON] для ознайомлення засобами електронного поштового зв`язку. На підставі вказаного акту Миколаївською філією Миколаївського обласного центру зайнятості 10 травня 2023 року прийнято наказ «Про відшкодування коштів безробітною [PERSON] , виплачених як допомога по безробіттю». Крім того, відповідачу поштовим зв`язком було надіслано лист-претензію, в якому [PERSON] запропоновано сплатити зазначену суму в добровільному порядку протягом 15 календарних днів з моменту отримання претензії. Однак, відповідач зазначену суму боргу не сплатила в добровільному порядку, через що позивач звернувся до суду із цим позовом. Ухвалою суду від 16 жовтня 2023 року позовна заява прийнята до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін у судове засідання. Визначено відповідачеві строк для подання відзиву на позовну заяву з доказами, що підтверджують заперечення проти позову. 23 січня 2024 року представником позивача адвокатом Губською Ю.О. до суду подано пояснення щодо обставин справи, які по суті є відзивом на позовну заяву, у яких просила у задоволенні позову відмовити, посилаючись на те, що відповідач [PERSON] не знала про її працевлаштованість до ТОВ «Юстмак» та жодних заяв на прийняття її на роботу до вказаного товариства не писала, відомості у її трудовій книжці про працевлаштування до вказаного товариства відсутні. Після початку воєнних дій на території України, виїхала за її межі, та працевлаштувавшись у травні 2022 року, одразу повідомила про вказані обставини центр зайнятості. Дізнавшись про своє працевлаштування до ТОВ «Юстмак», звернулася із запитами до товариства про підстави її працевлаштування. Не отримавши відповіді на свій запит, звернулася з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення до правоохоронних органів. Далі у відзиві на позовну заяву, представник відповідача посилаючись на правові позиції Верховного Суду у справі №802/1206/17-а, № 757/17820/17-ц, № 545/163/17 вказувала і про те, що заробітної плати, тобто дохід від указаної діяльності вона не отримувала, тому відсутні підстави вважати, що вона свідомо не повідомила про зміну обставин позивача. Вважає, що оскільки у її діях не було прямого умислу, тобто недобросовісної поведінки, спрямованої саме на свідоме неповідомлення про факт її працевлаштування з метою незаконного отримання допомоги по безробіттю, тому підстав для повернення коштів в силу положень частини першої статті 1215 ЦК України немає. При цьому, правильність здійснених розрахунків, на основі яких була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються, і, відповідно, тягар доказування наявності рахункової помилки та недобросовісності набувача покладається на платника відповідних грошових сум. Оскільки позивачем не надано належних та допустимих доказів, що доводять її вину спрямовану на свідоме неповідомлення про працевлаштування, тому підстав для задоволення позову немає. Представник позивача у своїх додаткових поясненнях, що за положеннями ЦПК України є відповіддю на відзив, вказував на нетотожність правових позицій, на які посилається відповідач у відзиві з обставинами цієї справи. Також, вказував і на те, що отримання доходів відповідачем у період з лютого по травень 2022 року підтверджується відомостями ПФУ, що розмір нарахованої заробітної плати та сплачених з неї внесків, а виїзд [PERSON] за межі України не є тією обставиною, що унеможливлює виконання нею обов`язків в ТОВ «Юстмак». Просив позов задовольнити. У судове засідання 20 травня 2024 року представник позивача не з`явився, подавши заяву про розгляд справи за його відсутності. Під час розгляду справи просив позов задовольнити, оскільки отримані відомості підтверджують факт працевлаштування [PERSON] та отримання нею заробітної плати. Відповідач [PERSON] в судові засіданні по розгляду цієї справи не з`явилася. Представник відповідача \-- адвокат Губська Ю.О. в судове засідання 20 травня 2024 року не з`явилася. Раніше, у судових засіданнях по розгляду цієї справи просила у задоволенні позову відмовити з підстав вказаних у відзиві на позовну заяву. Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані сторонами докази в їх сукупності, судом установлено наступне. Відповідно до статті 39 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», спори, що виникають із правовідносин за цим Законом, вирішуються в судовому порядку. Відповідно до частини першої статті 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання чи оспорювання. Згідно з частиною першою статті 16 ЦК України, кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до статей 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Відповідно до статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом установлено, що 18 січня 2022 року до Миколаївського міського центру зайнятості звернулася [PERSON] із заявою про надання їй статусу безробітного та заявою про призначення виплати допомоги по безробіттю. Відповідно до підпункту 2 частини першої статті 1 Закону України «Про зайнятість населення», безробітними визнаються особи віком від 15 до 70 років, які через відсутність роботи не мають заробітку або інших передбачених законодавством доходів як джерела існування, готові та здатні приступити до роботи. За змістом заяви [PERSON] від 18 січня 2022 року вбачається, що під час подання заяви, [PERSON] було ознайомлено з правами та обов`язками зареєстрованого безробітного та відповідальністю за подання недостовірних даних і документів, на підставі яких приймається рішення про надання статусу безробітного та призначення матеріального забезпечення, надання соціальних послуг та з умовами і тривалістю призначення допомоги по безробіттю, що визначені Законами України «Про зайнятість населення» та «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» (а.с.6-7). Пунктом 1 частини першої статті 9 Закону України «Про зайнятість населення» визначено, що кожен має право на соціальний захист у разі настання безробіття, що реалізується шляхом участі в загальнообов`язковому державному соціальному страхуванні на випадок безробіття, яке передбачає матеріальне забезпечення на випадок безробіття. Відповідно до пункту 2 частини першої статті 43 Закону України «Про зайнятість населення» статусу безробітного може набути особа працездатного віку до призначення пенсії (зокрема на пільгових умовах або за вислугу років), яка через відсутність роботи не має заробітку або інших передбачених законодавством доходів, готова та здатна приступити до роботи. Статус безробітного надається особам за їх особистою заявою (у тому числі поданою засобами електронної ідентифікації) у разі відсутності підходящої роботи з першого дня реєстрації у територіальних органах центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, незалежно від зареєстрованого місця проживання чи місця перебування (частина друга статті 43 Закону України «Про зайнятість населення»). Правові, фінансові та організаційні засади загальнообов`язкового державного соціального страхування на випадок безробіття визначені у Законі України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття». Відповідно до частини першої статті 22 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» право на допомогу по безробіттю залежно від страхового стажу мають застраховані особи, визнані в установленому порядку безробітними, страховий стаж яких протягом 12 місяців, що передували реєстрації особи як безробітної, становить не менше ніж шість місяців за даними Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування. На підставі поданої [PERSON] заяви, 18 січня 2022 року Миколаївським міським центром зайнятості створено персональну картку на безробітну [PERSON] , [INFO] із зазначенням у ній відомостей про місце реєстрації безробітного, освіту та відомості для пошуку підходящої роботи, а також про останнє місце її працевлаштування (а.с.8 зі зворотної сторони). Відповідно до відомостей цієї картки, 02 травня 2022 року, на підставі наказу від 04 травня 2022 року припинено реєстрацію [PERSON] , як безробітного (а.с.8) Відповідно до пункту 2 «Порядку розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплати матеріального забезпечення безробітним», затвердженого спільним Наказом Міністерства праці та соціальної політики України і Державної податкової адміністрації України № 60/62 від 13 лютого 2009 року та постановою правління Пенсійного фонду України від цього ж числа №7-1, проведення розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплат матеріального забезпечення здійснюється шляхом проведення перевірки достовірності даних, які є підставою для надання особі статусу безробітної та виплати їй матеріального забезпечення, що зазначені в документах, поданих особою до державної служби зайнятості під час її реєстрації та протягом періоду її перебування на обліку як безробітної. На виконання положень вказаного порядку, щодо достовірності поданих даних [PERSON] , центром зайнятості проведено звірку даних обміну з Пенсійним фондом України та встановлено, що [PERSON] з 07 лютого 2022 року перебувала у трудових відносинах з ТОВ «Юстмак». За повідомленням Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області від 31 березня 2023 року №1400-0604-8/20762 вбачається, що за результатами проведеного дослідження звітності, що надана страхувальником ТОВ «Юстмак» у звіті «Податковий розрахунок суми доходу, нарахованого на користь платників податків фізичних осіб і сум утриманого з них податку, а також сум нарахованого єдиного внеску» за перший квартал 2022 року, підтверджено відомості про початок трудових відносин з [PERSON] з 07 лютого 2022 року на підставі наказу №2/к від 04 лютого 2022 року (а.с.9). При цьому, як вбачається із розрахунку допомоги по безробіттю від 05 травня 2023 року, [PERSON] у період з 18 січня 2022 року по 01 травня 2022 року перебувала на обліку у Миколаївському міському центрі зайнятості та отримала допомогу по безробіттю у сумі 27 989,89 грн (а.с.13). Відповідно до акту від 25 квітня 2023 року №57 про розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплат матеріального забезпечення відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», начальником відділу взаємодії з роботодавцями Інгульського управління Миколаївської філії Миколаївського обласного центру зайнятості проведено розслідування страхового випадку та обґрунтованості виплати матеріального забезпечення зареєстрованому безробітному [PERSON] та розслідуванням встановлено факт належності [PERSON] до категорії зайнятих осіб з 07 лютого 2022 року, а саме перебування останньої в трудових відносинах з ТОВ «Юстмак», про що [PERSON] не повідомила центр зайнятості. Відповідно до відомостей центру щодо обміну електронними повідомленнями вбачається, що зазначений акт засобами електронного поштового зв`язку було направлено [PERSON] для ознайомлення (а.с.11). 10 травня 2023 року виконуючим обов`язки директора Миколаївського обласного центру зайнятості прийнято наказ №1-11 «Про відшкодування коштів безробітною [PERSON] , виплачених як допомога по безробіттю», яким на відповідальних осіб центру покладено обов`язок по вжиттю заходів, щодо відшкодування коштів у розмірі 27 989, 89 грн виплачених безробітній [PERSON] як допомоги по безробіттю (а.с.14). Відповідно до пункту 3.2 цього наказу, у разі відмови [PERSON] добровільно відшкодувати кошти, або у разі неповернення їх у встановлений термін, звернутися до суду із позовом про стягнення заборгованості. 12 травня 2023 року Миколаївським обласним центром зайнятості на адресу відповідача було направлено лист-претензію №920/2-23м про необхідність добровільного відшкодування виплати допомоги по безробіттю за період з 07 лютого 2022 року по 01 травня 2022 року у сумі 27989,89 грн у 15-денний термін з дня отримання цієї претензії. Цим же повідомленням роз`яснено, що у разі невідшкодування коштів у встановлений термін, питання щодо їх повернення буде вирішуватися у судовому порядку. Вказаний лист претензію було направлено на електронну адресу зазначену [PERSON] (а.с.16). Пунктом 1 частини першої статті 7 Закону України «Про загальнообов`язкове соціальне страхування на випадок безробіття» визначено, що видами забезпечення є допомога по безробіттю, а порядок її надання визначається Кабінетом Міністрів України. Відповідно до пункту 4 частини другої статті 22 Закону України «Про зайнятість населення», Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, його територіальні органи відповідно до покладених на них завдань здійснюють реєстрацію безробітних, ведуть облік наданих їм послуг. Пункт 1 частини першої статті 31 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» визначає, що у випадку працевлаштування особи, такій особі припиняється виплата допомоги по безробіттю. Пунктом 2 частини другої статті 36 цього Закону, обов`язок своєчасно подавати відомості про обставини, що впливають на умови виплати забезпечення та надання соціальних послуг покладено на застрахованих осіб, які зареєстровані в установленому порядку як безробітні. Пункт 4 частини другої статті 44 Закону України «Про зайнятість населення», передбачає строки подання таких відомостей, зокрема, зареєстровані безробітні зобов`язані інформувати територіальний орган центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, протягом трьох робочих днів про обставини припинення реєстрації, визначені у частині першій статті 45 цього Закону. Згідно з пунктом 9 частини першої статті 45 Закону України «Про зайнятість населення», реєстрація безробітного в територіальному органі центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, припиняється у разі встановлення факту виконання безробітним оплачуваної роботи. Відповідно до статті 4 Закону України «Про зайнятість населення» до зайнятого населення належать особи, які працюють за наймом на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, особи, які забезпечують себе роботою самостійно. Відповідно до абзацу 6 частини першої статті 34 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», Фонд загальнообов`язкового державного соціального страхування України має право стягувати відповідно до закону кошти Фонду, виплачені особам, зареєстрованим як безробітні, у вигляді матеріального забезпечення на випадок безробіття та витрачені на надання соціальних послуг безробітним у разі встановлення факту їх отримання на підставі недостовірних відомостей, поданих особою Частина третя статті 36 вказаного вище Закону вказує на те, що, сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг застрахованій особі внаслідок умисного невиконання нею своїх обов`язків та зловживання ними стягується з цієї особи відповідно до законодавства України з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати їй забезпечення та надання соціальних послуг. Відповідно до абзацу 1 пункту 6 «Порядку розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплати матеріального забезпечення безробітним», затвердженого спільним Наказом Міністерства праці та соціальної політики України і ДПА України № 60/62 від 13 лютого 2009 року, у разі встановлення центром зайнятості відповідно до цього Порядку належності безробітної особи до категорії зайнятих така особа знімається з обліку як безробітна в установленому законодавством порядку та повертає суму незаконно отриманого матеріального забезпечення і вартості наданих соціальних послуг з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати матеріального забезпечення та надання соціальних послуг». Частиною першою статті 1212 ЦК України передбачено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Згідно з пунктом першим частини першої статті 1215 ЦК України, не підлягає поверненню безпідставно набуті заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача. За аналізом положень статті 1215 ЦК України вбачається, що поверненню безпідставно набутих коштів не може вимагатися в разі одночасного настання двох випадків: по-перше, якщо виплата відповідних грошових сум не є результатом рахункової помилки зі сторони особи, яка проводила таку виплату; по-друге, у разі відсутності недобросовісності зі сторони набувача виплати. Такі висновки узгоджуються із правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду України від 02 липня 2014 року у справі № 6-91цс14, які відповідно до вимог частини четвертої статті 263 ЦПК України, враховані судом при ухваленні рішення. Ураховуючи наведене, з урахуванням вищенаведених положень Закону України «Про зайнятість населення» та Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», добросовісність безробітного полягає у своєчасному повідомленні відповідного центру зайнятості, про втрату ним права на отримання допомоги по безробіттю. У свою чергу, за відомостями Пенсійного фонду України, зокрема інформації з реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (форма ОК-8) від 07 травня 2023 року, вбачається, що в період з лютого 2022 року по березень 2023 року [PERSON] отримувала заробітну плату від ТОВ «Юстмак» зі сплатою страхових внесків, передбачених законодавством (а.с.90-93). Указане узгоджується з іншими матеріалами справи, що надані позивачем у підтвердження позовних вимог. За вказаного вбачається, що [PERSON] у період з 18 січня 2022 року по 01 травня 2022 року отримувала допомогу по безробіттю та у цей же час у період з 07 лютого 2022 року отримувала дохід у виді заробітної плати від ТОВ «Юстмак», про що не повідомила центр зайнятості, внаслідок чого відбулася безпідставна виплата забезпечення, що свідчить про недобросовісність з боку відповідача. З наданої позивачем довідки вбачається, що за період 07 лютого 2022 року по 01 травня 2022 року [PERSON] виплачено допомогу по безробіттю у розмірі 27 989, 89 грн. Отже, неповідомлення відповідачем про її працевлаштування, тобто про обставину, яка не дає право для визнання її безробітним, свідчить про невиконання [PERSON] своїх обов`язків та, відповідно до частини третьої статті 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», є підставою для стягнення суми виплаченого забезпечення. Приймаючи таке рішення, суд критично відноситься до пояснень представника відповідачки про те, що відповідачка була не обізнана про її працевлаштування та, як наслідок, відсутність у її діях недобросовісності, з огляду на недоведеність цих обставин. Так, хоча за аналізом положень 1215 ЦК України добросовісність набувача презюмуються, про що наголошувала у своєму відзиві представник відповідача, однак позивач, на спростування цього принципу надав до суду докази, що підтверджують нарахування [PERSON] заробітної плати та відповідно сплати страхових внесків \- довідка з реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (форма ОК-8) від 07 травня 2023 року. У свою чергу, [PERSON] , заперечуючи проти позовних вимог Миколаївського обласного центру зайнятості, всупереч принципу змагальності цивільного процесу та положень статі 81 ЦПК України не надала суду доказів, які б підтверджували її доводи, щодо не укладання трудового договору, зокрема, відповідачем не надано її трудової книжки, відомостей про відсутність нарахувань на карткові рахунки, тощо, які б дозволяли суду оцінити її заперечення з точки зору належності та допустимості. Тому, і при постановленні рішення не може бути застосовано положення статті 1215 ЦК України, оскільки позивачем доведено недобросовісність [PERSON] , а остання у свою чергу, маючи статус безробітного, діяла недобросовісно, не повідомивши відповідний орган про своє працевлаштування. Суд критично відноситься до доводів відповідачки про те, що з приводу неправомірних дій невстановлених осіб вона подала відповідне повідомлення до правоохоронних органів, з огляду на те, що таке повідомлення було подано лише після відкриття судом провадження у цій справі, що на думку суду свідчить на намагання [PERSON] своїми діями створити обставини, що підтверджували б її заперечення, направленими лише за уникнення відповідальності за свої дії, так як про факти виявленого порушення їй стало відомо у квітні 2023 току, тоді як з відповідним повідомленням вона звернулася у грудні 2023 року. За вказаного, докази надані позивачем у підтвердження своїх позовних вимог на думку суду є більш переконливими ніж докази надані відповідачем, у підтвердження своїх заперечень проти заявлених позовних вимог. На думку суду, під час розгляду справи позивачем доведено недобросовісність відповідача в отриманні допомоги по безробіттю за період з 07 лютого 2022 року по 01 травня 2022 року в сумі 27989, 89 грн, оскільки в порушення вимог частини другої статті 36 «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» відповідач не повідомив центр зайнятості про факт того, що перебувала у трудових відносинах, хоча була під підпис ознайомлений з правами та обов`язками зареєстрованого безробітного, в тому числі з обов`язком повідомити про працевлаштування. Таким чином, судом встановлено, що відповідачем було порушено право позивача на повернення йому незаконно отриманої допомоги по безробіттю. З огляду на викладене суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, та з відповідача на користь позивача підлягає стягненню незаконно отримана допомога по безробіттю за період з 07 лютого 2022 року по 01 травня 2022 року в сумі 27 989, 89 грн. Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Виходячи з того, що позивачем сплачено судовий збір в сумі 2684 гривень та суд дійшов висновку про необхідність задоволення позову, то з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати у вказаному вище розмірі.

Outcome: approved