Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-20 00:00:00

Публічне акціонерне товариство акціонерний банк «Укргазбанк» (далі - ПАТ АБ «Укргазбанк») звернулося до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] про стягнення 3% річних. В обґрунтування заявлених вимог зазначено, що 17.05.2007 між банком та [PERSON] був укладений кредитний договір на суму 26500 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 11,9% на строк з 17.05.2007 по 17.03.2013. 17.07.2007 між банком та [PERSON] був укладений договір поруки, за умовами якого остання, як поручитель, взяла на себе зобов`язання позичальника. 28.07.2009 Голосіївським районним судом міста Києва було ухвалено рішення, згідно з яким стягнуто солідарно з відповідачів на користь банку заборгованість за договором кредиту в сумі 26561,73 долари США та штраф в розмірі 7458,75 грн. Рішення суду не виконане, заборгованість не погашена. Просив стягнути солідарно з відповідачів на свою користь 3% річних за період з 12.03.2017 по 23.02.2022 в розмірі 3957,54 доларів США та судовий збір у розмірі 2 684 грн. 04.08.2023 судом постановлено ухвалу про відкриття провадження у справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. 29.09.2023 представник відповідачів надав відзив на позовну заяву, який з урахуванням приписів ст. 126 ЦПК України залишається судом без розгляду з огляду на порушення строків його подання та не зазначенні у відзиві жодних поважних причин на обґрунтування поважності причин пропуску цього строку. При цьому суд вважає можливим прийняти заяву відповідачів про застосування строків позовної давності до вимог позивача, оскільки така заява може бути подана до ухвалення рішення по суті спору. Дослідивши письмові докази по справі, суд встановив наступне. 17.05.2007 між банком та [PERSON] був укладений кредитний договір №А-31/07 на суму 26500 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 11,9% на строк з 17.05.2007 по 17.03.2013 для придбання автомобіля. 17.07.2007 між банком та [PERSON] був укладений договір поруки, за умовами якого остання, як поручитель, поручилась перед кредитором за виконання позичальником зобов`язань по кредитному договору від 17.05.2007 №А-31/07. 28.07.2009 Голосіївським районним судом міста Києва було ухвалено рішення, згідно з яким стягнуто солідарно з [PERSON] , [PERSON] на користь банку заборгованість за кредитним договором від 17.05.2007 №А-31/07 в розмірі 26561,73 долари США та штраф в розмірі 7458,75 грн. Позивач нарахував 3% річних за період з 12.03.2017 по 23.02.2022 в розмірі 3957,54 доларів США в зв`язку з невиконанням відповідачами судового рішення. Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Частиною 1 ст. 634 ЦК України встановлено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Згідно з положеннями ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Договір є обов`язковим до виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). В силу ст. 526, 530 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Частиною 1 ст. 553 ЦК України встановлено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Відповідно до ч.1, 2 ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку поруки, встановленого договором поруки. Якщо такий строк не встановлено, порука припиняється у разі виконання основного зобов`язання у повному обсязі або якщо кредитор протягом трьох років з дня настання строку (терміну) виконання основного зобов`язання не пред`явить позову до поручителя. Якщо строк (термін) виконання основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор протягом трьох років з дня укладення договору поруки не пред`явить позову до поручителя. Для зобов`язань, виконання яких здійснюється частинами, строк поруки обчислюється окремо за кожною частиною зобов`язання, починаючи з дня закінчення строку або настання терміну виконання відповідної частини такого зобов`язання. Відповідно до ст.ст. 610, 611 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору, сплата неустойки. Статтею 625 ЦК України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Судом встановлено, що між банком та [PERSON] був укладений кредитний договір, поручителем за яким є [PERSON] . З наданих доказів встановлено, що позивач свої зобов`язання за кредитним договором виконав у повному обсязі, проте позичальник порушила свої зобов`язання з повернення кредитних коштів та сплати відсотків за користування ними, внаслідок чого виникла заборгованість, яка була в судовому порядку солідарно стягнута з позичальника та поручителя в розмірі і 26561,73 долари США разом штрафом в розмірі 7458,75 грн. Відомості про виконання судового рішення від 28.07.2009 у справі №2-3567/09 відсутні. За розрахунком позивача 3% річних за період з 12.03.2017 по 23.02.2022 становить 3957,54 доларів США, які були нараховані в зв`язку з невиконанням відповідачами судового рішення. Аналіз положень статей 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 ЦК України, за час прострочення. Відтак, відповідачі повинні сплатити на користь позивача 3% річних, нарахованих на суму заборгованості. При цьому суд враховує, що представником відповідачів було зроблено заяву про застосування строків позовної давності до вимог позивача. Щодо цієї заяви суд відзначає, що до правових наслідків порушення грошового зобов`язання, передбачених статтею 625 ЦК України, застосовується загальна позовна давність тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (стаття 267 ЦК України). Порядок відліку позовної давності наведено у статті 261 ЦК України. Суд враховує правовий висновок, викладений у постанові Верховного Суду (у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду) від 26.10.2018 у справі №922/4099/17, який з огляду на правову позицію, викладену у постанові Верховного Суду України від 26.04.2017 у справі № 918/329/16, зробив висновок про те, що вимоги про стягнення грошових коштів, передбачених статтею 625 ЦК України, не є додатковими вимогами у розумінні положень статті 266 ЦК України, а тому закінчення перебігу позовної давності за основною вимогою не впливає на обчислення позовної давності за вимогою про стягнення 3 % річних та інфляційних втрат. Стягнення 3% річних та інфляційних витрат можливе до моменту фактичного виконання зобов`язання та обмежується останніми 3 роками, які передували подачі позову. Оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених статтею 625 ЦК України, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, право на позов про стягнення інфляційних втрат і 3 % річних виникає за кожен місяць із моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення. Відповідно до ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Позовна давність переривається у разі пред`явлення позову особою до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. Суд зауважує, що правила переривання перебігу позовної давності застосовуються судом незалежно від наявності чи відсутності відповідного клопотання сторін у справі, якщо у них є докази на підтвердження факту такого переривання. Суд враховує, що заявлені до стягнення у цій справі 3 % річних не є частиною вимоги, з якою позивач звертався до суду із позовом у справі № №2-3567/09 про стягнення боргу, у розумінні положень частини 2 статті 264 ЦК України. Отже, переривання строку позовної давності не недоведене, а тому позовних вимог про стягнення 3 % річних можуть застосуватись строки позовної давності, про що заявив представник позивачів, проте з урахуванням особливостей, встановлених чинним законодавством України. Так, суд враховує приписи п.18 та 19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України. У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем) (п.18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України). У період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану (п.18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України). Крім того, з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 (далі - COVID-19) постановою КМУ від 11.03.2020 №211 з 12 березня 2020 р. на території України був встановлений карантин, який згідно з постановою КМУ від 09.12.2020 №1236 тривав до 30 червня 2023 р. Враховуючи наведене, суд вважає, що позовна давність стосовно вимог про стягнення 3 % річних не сплинула, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі з урахуванням курсу долару США по відношенню до національної валюти, що становить 39,6650 грн. х 3957,54 доларів США = 156975,82 грн. Згідно зі ст. 141 ЦПК України позивачу за рахунок відповідачів, окремо з кожного, відшкодовуються судові витрати в розмірі 1342 грн,. оскільки судом позовні вимоги задоволено повністю.

Outcome: approved