Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-12 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості по оплаті послуг водопостачання. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що між КП «Дніпроводоканал» Дніпровської міської ради та [PERSON] встановились фактичні відносини з приводу надання послуг згідно з рішенням Дніпропетровської міської ради №526 від 20 квітня 1995 року про розподіл плати за надання населенню комунальних послуг, споживачам, переданим на обслуговування КП «Дніпроводоканал», абоненту відкрито особовий рахунок № [NUMBER] . Споживачі, тобто зареєстровані особи, зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними.\~ Відповідно до розрахунку позивача сума заборгованості за надані послуги водопостачання та водовідведення за адресою: [ADDRESS] , де відповідальним квартиронаймачем є [PERSON] , на ім`я якої відкрито особовий рахунок № [NUMBER] , станом на 28.02.2023 року складає 17161,11 грн., із яких: сума основного боргу - 15646 грн. 66 коп.; інфляційне збільшення суми боргу - 1347,70 грн.; розмір 3% річних 166,75 грн., яку позивач просить солідарно стягнути з відповідачів, а також стягнути з відповідачів судові витрати у сумі 2684,00 грн.. Відповідачі надали до суду відзив на позовну заяву, у якому просили суд застосувати строк позовної давності під час винесення рішення по справі. Крім того, у відзиві відповідачами було зазначено, що за відповідачем [PERSON] дійсно було закріплено особовий рахунок у КП «Дніпроводоканал» ДМР, оскільки домоволодіння за адресою [ADDRESS] , було придбано відповідачами лише наприкінці 2017 року, тому особовий рахунок було відкрито виключно під час формального врегулювання питання щодо зміни власника домоволодіння та приведення у відповідність документів за вказаним помешканням. У подальшому, починаючи з моменту присвоєння особового рахунку відповідачу, жодних послуг, ані водопостачання, ані водовідведення, позивачем не надавалося та відповідачами нe споживалися, що підтверджується фактом відсутності жодних дій із приводу оплати послуг із водопостачання. Факт не проведення відповідачами жодних оплат на користь позивача за послуги водопостачання та водовідведення пояснюється відсутністю факту надання вказаних послуг, адже у домоволодінні по [ADDRESS] , відсутній лічильник води та комунікації для надання послуг водопостачання, оскільки в будинку наявний колодязь, завдяки якому у помешкання здійснюється водопостачання, що підтверджується даними технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок [ADDRESS] , реєстраційний №434-60. Посилаючись на вказані обставини, відповідачі просили суд відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Представником позивача\~КП "Дніпроводоканал"\~ДМР до суду було подано відповідь на відзив, у якому зазначено, що з моменту відкриття особового рахунку [PERSON] , на адресу КП «Дніпроводоканал» від відповідачів не надходило жодної заяви про бажання закрити особовий рахунок за адресою: [ADDRESS] . Послуги за даною адресою КП «Дніпровдоканал» надає через встановлений водопровід, прокладений у житловий будинок, на який було встановлено лічильник та опломбовано. Водовідведення за адресою: [ADDRESS] відсутнє та нарахування плати здійснювалось тільки за послуги водопостачання. По теперішній час показань із лічильника, за якими можна було здійснити розрахунок відповідно до фактично спожитих послуг, від відповідачів не надходило. Представник позивача зазначає, що за адресою: [ADDRESS] , у жовтні 2006 року встановлено лічильник типу СВК-15А, із заводським номером 000520, який встановлений у підвалі та були зняті показання 00925. Дана обставина підтверджується п.1.7 Договору, в якому зазначена характеристика засобу обліку води. Таким чином, аргументи відповідача з приводу відсутності лічильника та наданих Позивачем послуг із централізованого водопостачання є необґрунтованими та такими, що не відповідають дійсності. Таким чином, із 01.11.2017 за відсутності надходження від відповідачів фактичних показників лічильника та не наданням допуску контролеру до вузлу обліку, нарахування проводилось відповідно до бази даних за середньомісячним обсягом спожитих кубів за попередній період. Востаннє відповідачами надані показники 31.10.2017 х/в 936м3. Також, представник позивача зазначив, що планова державна повірка лічильника СВК 1,5 №000520 відповідно до технічної документації та вимог метрології повинна була відбутися 03.03.2019 року, оскільки попередня була здійснена попереднім власником 03.03.2015 року. КП «Дніпроводоканал» неодноразово повідомляв відповідачів про обов`язкову повірку лічильника, надання показань та оплату утвореного боргу, однак вказані повідомлення були проігноровані відповідачами, що підтверджується відповідними актами. У відзиві на позов зазначено, що відповідач не здійснив жодної оплати на користь позивача за послуги водопостачання, що є фактом відсутності надання послуг, однак у довідці на особовий рахунок, за період із 01.01.2017 по 30.06.2018 зазначені оплати, які здійснювались: у листопаді 2017 в розмірі - 100,00 грн., у січні 2018 у розмірі - 100,00 грн., у березні 2018 у розмірі - 200,00 грн. Отже, факт часткової оплати боргу відповідачем є таким, що підтверджує визнання суми боргу за надані послуги водопостачання. Стосовно строку позовної давності позивач посилається на\~постанову КМУ "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" від 11.03.2020 року №211,\~згідно з якою із 12.03.2020 року на території України був встановлений карантин. Таким чином, посилаючись на ІХ\~розділ "Прикінцеві та перехідні положення" ЦК України, позивач зазначає, що перебіг позовної давності, визначений\~ЦК України, зупиняється на строк дії такого стану. Представник позивача у судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Відповідачі у судове засідання не з`явилися, надали до суду заяви у яких просили провести судове засідання за їх відсутності, заперечували проти задоволення позовних вимог, посилаючись на підстави зазначені у відзиві. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали цивільної справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. За приписами ст. ст.\~15,\~16 ЦК України\~кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Судом встановлено, що предметом господарської діяльності позивача Комунального підприємства "Дніпроводоканал" Дніпровської міської ради є, зокрема, надання послуг водопостачання та водовідведення, про що зазначено у п. 2.2.1 Статуту Комунального підприємства "Дніпроводоканал" Дніпровської міської ради, затвердженого рішенням міської ради від 20.03.2019 року №61/23 (а.с. 4). Відповідно до п. 6 ч. 1\~ст. 1 Закону України "Про житлово-комунальні послуги"\~індивідуальний споживач це фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги. У судовому засіданні встановлено, що 11.10.2017 року між Комунальним підприємством "Дніпроводоканал" Дніпровської міської ради та [PERSON] укладено договір про надання населенню приватного сектору послуг із централізованого питного водопостачання та водовідведення за адресою: [ADDRESS] (а.с.63-66). Відповідачі [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] значаться зареєстрованими за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується довідкою про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб від 22.03.2023 року (а. с. 10). На ім`я [PERSON] для оплати послуг із водопостачання Комунальним підприємством "Дніпроводоканал"\~Дніпровської міської ради відкрито особовий рахунок № [NUMBER] , що вбачається з довідки на особовий рахунок за адресою: [ADDRESS] (а.с. 12). У\~статті 67 Житлового кодексу Української РСР\~закріплено, що плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Згідно з п. 5 ч. 2\~ст. 7 Закону України "Про житлово-комунальні послуги"\~індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Відповідно до статті 22\~Закону України "Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення"\~споживачі питної води зобов`язані своєчасно вносити плату за використану питну воду відповідно до встановлених тарифів на послуги централізованого водопостачання і водовідведення. Відповідно до ч. 1\~ст. 509 ЦК України\~зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (статті 525 ЦК України). Згідно норм\~Закону України "Про житлово-комунальні послуги", споживач має право не платити за комунальні послуги (крім постачання теплової енергії) у разі їхнього невикористання (за відсутності приладів обліку) за період тимчасової відсутності у житловому приміщенні (іншому об`єкті нерухомого майна) споживача та інших осіб понад 30 календарних днів. Факт такої відсутності має бути підтверджено. У судовому засіданні встановлено, що від відповідачів не надходило на адресу\~КП "Дніпроводоканал"\~ДМР жодних заяв про вибір моделі договірних відносин або відмови від надання централізованого водопостачання та водовідведення, або відсутності певний час за місцем реєстрації, тому суд дійшов висновку, що відповідачі є користувачами послуг\~КП "Дніпроводоканал"\~ДМР. Таким чином, суд вважає встановленим той факт, що сторони знаходилися у фактичних договірних відносинах, згідно з якими позивач надавав відповідачам послуги із водопостачання та водовідведення, а відповідачі були зобов`язані сплачувати за ці послуги грошові кошти відповідно до норм та тарифів, що діяли у відповідний період. Згідно з п. 18 "Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення", затверджених постановою КМУ N 630 від 21.07.2015 року, розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено інший строк. Згідно з положеннями ст. 22\~Закону України "Про питну воду та питне водопостачання"\~споживачі питної води зобов`язані своєчасно вносити плату за використану питну воду відповідно до встановлених тарифів на послуги централізованого водопостачання і водовідведення. Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону, споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Аналогічний висновок щодо застосування норм права викладено у\~постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року № 6-2951цс15. Відповідно до ч. 2\~ст. 625 ЦК України\~боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до розрахунку позивача сума заборгованості за надані послуги водопостачання та водовідведення за адресою: [ADDRESS] , де відповідальним квартиронаймачем є [PERSON] , на ім`я якої відкрито особовий рахунок № [NUMBER] , станом на 28.02.2023 року складає 17161,11 грн., із яких: сума основного боргу - 15646 грн. 66 коп.; інфляційне збільшення суми боргу - 1347,70 грн.; розмір 3% річних 166,75 грн. (а.с.13-14). Заперечень щодо відомостей, викладених у рахунках, від відповідачів не надходило. Так, наданий позивачем розрахунок заборгованості відповідачами у розумінні вимог ст.\~ст. 76-81 ЦПК України, не спростований. Будь-яких платіжних документів, що підтверджують сплату означеного боргу, або власних розрахунків суми заборгованості з боку відповідачів суду подано не було. Крім того, у\~статті 625 ЦК України\~визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Зазначеного висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду в своїй постанові від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц. Відповідно до\~ст. 526 ЦК України\~зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог\~ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов і вимог - згідно звичаям ділового обороту або інших вимог, які звичайно висуваються. Статтею 541 ЦК України\~передбачено, що солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов`язання. Згідно з вимогами ч. 3\~ст. 9 Закону України "Про житлово-комунальні послуги"\~дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг. Таким чином судом встановлено, що відповідачами було порушено право позивача на отримання плати за послуги із водопостачання та водовідведення. Що стосується вимоги відповідачів про застосування строків позовної давності, суд зазначає наступне. ЄСПЛ зауважує, що "позовна давність\~це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до відповідальності у суді після закінчення певного періоду часу після вчинення правопорушення. Періоди позовної давності, які є звичним явищем у національних правових системах Договірних держав, переслідують декілька цілей, що включають гарантування правової визначеності й остаточності та запобігання порушенню прав відповідачів, які могли би бути ущемлені у разі, якщо би було передбачено, що суди ухвалюють рішення на підставі доказів, які могли стати неповними внаслідок спливу часу" (див. mutatis mutandis рішення у справах "ВАТ "Нафтова компанія "Юкос"\~проти Росії" від 20 вересня 2011 року ("OAO Neftyanaya Kompaniya Yukos v. Russia", заява N 14902/04, § 570), "Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства" від 22 жовтня 1996 року ("Stubbings and Others v. the United Kingdom",заяви N 22083/93 і N 22095/93, § 51)). Так, відповідно до\~ст. 256 ЦК України,\~позовна давність\~- це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно зі\~ст. 257 ЦК України\~загальна\~позовна давність\~встановлюється тривалістю у три роки. Ст. 253 ЦК України\~визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. За загальним правилом перебіг позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. 1,ч. 5\~ст. 261 ЦК України). Згідно зі\~ст. 264 ЦК України\~перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку.\~Позовна давність\~переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. При цьому, в силу вимог\~ст. 267 ч. ч. 4,5 ЦК України\~позовна давність\~застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення; сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Згідно з розрахунками позивача, заборгованість відповідачів виникла та була нарахована позивачем за період із липня 2018 року по лютий 2023 року. Із зазначеними позовними вимогами\~КП "Дніпроводоканал"\~ДМР звернулось до суду 05.06.2023 року. За таких обставин, суд дійшов до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог\~КП "Дніпроводоканал"\~Дніпровської міської ради про стягнення заборгованості за водопостачання та водовідведення з відповідачів за період із липня 2018 року по січень 2020 року включно, у зв`язку зі спливом позовної давності, оскільки позивач звернувся до суду з позовом про захист свого порушеного права поза межами строку позовної давності, про застосування якої відповідачі просили у судовому засіданні та у своєму відзиві на позовну заяву. Разом із тим, позивачем не пропущено позовну давність щодо позовних вимог про стягнення заборгованості за період із лютого 2020 року по лютий 2023 року. Отже, з урахуванням встановленого\~статтею 257 ЦК України трирічного\~строку позовної давності, стягненню підлягає заборгованість за послуги водопостачання із лютого 2020 року по лютий 2023 року в розмірі основного боргу 12395 грн. 36 коп.. Не підлягають задоволенню позовні вимоги про стягнення з відповідачів інфляційних втрат та 3 % річних, оскільки останні, вочевидь, нараховані в тому числі і на суму основного боргу за період за період із липня 2018 року по лютий 2023 року, а в матеріалах справи відсутній детальний розрахунок заборгованості інфляційних втрат та 3 % річних, який би дозволяв суду як перевірити правильність такого нарахування, так і самостійно виокремити нарахування за той період і тими сумами основного боргу, у задоволенні яких судом відмовлено. Відтак, не підлягають задоволенню вимоги про стягнення інфляційних втрат та 3 % річних ні повністю, ані частково з огляду на їх неналежну обґрунтованість та недоведеність. Відповідно до\~ст. 141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Тому з відповідачів на користь позивача повинно бути стягнуто судовий збір у розмірі 646 грн. 21 коп. з кожного. На підставі ст. ст.\~15,\~16,\~509,\~525,\~526,\~625 ЦК України,\~ ст. ст.2, 4, 13, 76-82, 89, 128, 141, 142, 259, 263-265, 268, 272, 273\~ЦПК України, суд, -

Outcome: partial