Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-08 00:00:00

У січні 2024 року представник позивача звернувся до суду із позовом, у якому просив визнати безпідставною заборгованість позивачки перед відповідачем у сумі 3344,06 грн за використаний природний газ і списати вказану заборгованість з особового ранку позивачки № [NUMBER] . В обґрунтування позову вказано, що між сторонами укладено договір про споживання відповідачем природного газу, особовий рахунок № [NUMBER] . Під час заміни лічильника 06.07.2022 позивач дізналася, що має заборгованість за природний газ. З акту взаємозвірки випливає, що недоплата складає 3344,06 грн. Акт взаємозвірки вказує на надлишково нараховані 722 куб.м. спожитого газу. 02.02.2024 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін, судове засідання призначене на 20.03.2024 о 13:20 год. 20.03.2024 судове засідання відкладено до 09.05.2024 о 14:00 год. у зв`язку із залученням судом третьої особи. Відзиву і пояснення третьої особи суд не отримував. У судовому\~засіданні позивач пояснила, що кожен місяць до 1 числа показники її лічильника знімав і передавав контролер. Також вона по телефону передавала покази лічильника. Коли дізналася про борг 3344,06 грн просила його списати, оскільки ця сума є зайво нарахованою. Коригування потім було зроблено. Вона платила лише ті кошти, які відповідали показам її лічильника. Не розуміє чому повинна сплачувати за не спожиті обсяги. Представник позивача позов підтримав. Зауважив, що не знав про суть судового рішення яким стягнуто за заявою відповідача з позивачки 3344,06 грн. Суть наданого йому доручення про надання правової допомоги була більш вузькою. Вважає, що відповідь на його адвокатський запит зі сторони відповідача і третьої особи свідчить про відсутність будь-якого боргу перед відповідачем. Надлишково нараховані обсяги споживання мали бути списані і повинні бути списані судом. Представник відповідача проти позову заперечував. Пояснив, що до 04.12.2021 сторони перебували у договірних відносинах. Після цього було проведено звірення показників лічильника і коригування боргу. Зайвим нарахуванням було 3344,06 грн. Наразі відповідач не має доступу до електронної платформи і тому не може зменшити цей борг. На час припинення договірних відносин борг був обрахований коректно на підставі середньомісячної нормативної потужності оператора ГРМ. 3344,06 грн є сумою переплати позивачки за споживання природного газу перед ТОВ "ГК "Нафтогаз Трейдинг". Тобто перед відповідачем це борг, а перед Нафтогазом переплата. Такі дані позивачка може перевірити у своєму кабінеті споживача. Вивчивши письмові заяви сторін по суті справи, вислухавши позивачку, представників сторін, вивчивши надані до суду докази, судом встановлено такі обставини і визначені відповідно до них правовідносини. Відповідач листом від 02.11.2023 № 995/2/23-КГТ повідомив, що не списував заборгованість позивача перед відповідачем у сумі 3344,06 грн за особовим рахунком №\~ [NUMBER] (а.с. 3). Згідно довідки відповідача б/н за споживачем [PERSON] , рахунок № [NUMBER] , рахується недоплата на суму 3344,06 грн (а.с. 6). Така сама заборгованість вказана у рахунку на сплату послуг з газопостачання від 12.10.2023 (а.с. 5). Відповідач листом від 29.03.2024 № 99/2/23-КГТ повідомив, що у зв`язку з припиненням діяльності з постачання природного газу населенню у відповідача відсутня можливість отримання інформації з електронної платформи оператора газорозподільної системи. За даними третьої особи у січні 2022 року проведено корегування (зменшення) обсягу фактично спожитого (розподіленого) природного газу на суму 3344,06,00 грн абоненту [PERSON] . Корегування проведено оператором ГРМ на діючого постачальника без коригування даних обліку ТОВ "Кременчукгаз-Трейдінг" внаслідок чого у споживача виникла переплата в розмірі 3344,06 грн, яка мала відобразитися в обліку ТОВ "ГК "Нафтогаз Трейдинг" . Станом на 01.03.2024 по особовому рахунку №\~ [NUMBER] розбіжностей не виявлено. (а.с. 26-28). 26.07.2023 відкрито виконавче провадження № 72341413, стягувачем за яким є відповідач, а боржником позивач (а.с. 4). У судовому засіданні 09.05.2024 позивач надала листування з Глобинським відділом ДВС із якого вбачається, що 26.07.2023 державним виконавцем відкрито виконавче провадження № 72341413 за судовим наказом Семенівського районного суду Полтавської області № 547/315/23 від 09.07.2023 про стягнення з позивачки на користь відповідача боргу 3344,06 грн і 268,40 грн судового збору (а.с. 32-35). Суд звертає увагу, що ціна позову у цій справі і сума боргу на вказаним судовим наказом є однаковими: 3344,06 грн. Відповідно до ст. 1291 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд. Відповідно до ч.ч. 1-4, 7 ст. 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" судове рішення, яким закінчується розгляд справи в суді, ухвалюється іменем України. Судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд у межах повноважень, наданих йому законом. Невиконання судових рішень має наслідком юридичну відповідальність, установлену законом. Судові рішення не можуть бути переглянуті іншими органами чи особами поза межами судочинства, за винятком рішень про амністію та помилування. Положеннями ст.ст. 15, 16 Цивільного кодексу України (далі ЦК) визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно ч.ч. 1-4 ст. 12 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК) цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом (ч.ч. 1, 2 ст. 13 ЦПК). Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК). Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду (ч. 1 ст. 83 ЦПК). Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3)\~показаннями свідків (ч.ч. 1, 2 ст. 76 ЦПК). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК). Отже обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи. Процесуальний обов`язок доведення вимог позову, заяви, клопотання тощо учасника справи, у т.ч. надання відповідних доказів (письмових, речових і електронних доказів; висновків експертів, показань свідків) покладено саме на відповідну сторону у разі заперечення проти таких позову, заяви, клопотання тощо з боку іншого учасника справи. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Ураховуючи зазначені обставини, оцінивши надані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд\~робить висновок що позовна заява за своєю суттю і наслідком ініціює звільнення позивача від виконання судового рішення, яке набрало законної сили (судового наказу від 09.07.2023), а також оспорює підставність (законність) складення зазначеного судового наказу, що є неможливим у межах позовного провадження. Іншими словами, у разі задоволення позову у цій справі суд фактично обумовить невиконання судового наказу, який набрав законної сили і який перебуває на примусовому виконанні. Натоміть питання визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню, якщо його видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю, підлягає вирішенню судом за правилами ч. 9 ст. 10, ст. 432 ЦПК, тобто у порядку вирішення процесуальних питань, пов`язаних з виконанням судових рішень у цивільних справах за правилами Розділу VI ЦПК не у позовному провадженні тощо. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed