Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-19 00:00:00

До Межівського районного суду Дніпропетровської області звернулася [PERSON] , з позовною заявою до Акціонерного товариства «ІДЕЯ БАНК», Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», треті особи: приватний виконавець виконавчого округу Дніпропетровської області Русецька Оксана Олександрівна, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Солонець Тамара Миколаївна, про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. В обґрунтування\~позовних вимог\~позивач зазначає,\~що 10\~серпня 2022\~ року\~приватним виконавцем\~виконавчого округу\~Дніпропетровської області\~Русецькою О.О.\~відкрито виконавче\~провадження №\~69613765\~про примусове\~виконання виконавчого\~напису нотаріуса\~№210\~виданого 22.02.2022\~року приватним\~нотаріусом Київського\~міського нотаріального\~округу Солонець\~Т.М.\~про стягнення\~з неї\~на користь\~Акціонерного товариства\~«ІДЕЯ БАНК»\~заборгованості у\~розмірі 67525,30\~грн.\~23.02.2024\~року Межівським\~районним судом\~Дніпропетровської області\~у справі\~№181/155/24\~винесено ухвалу\~про заміну\~вибулого стягувача\~АТ «ІДЕЯ\~БАНК» у\~даному виконавчому\~провадженні на\~ТОВ «ФК\~«ЄАПБ».\~В даній\~ухвалі зазначено,\~що 17.11.2023\~року між\~ АТ\~«ІДЕЯ БАНК»\~та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено Договір факторингу №17112023, відповідно до умов якого право грошової вимоги за кредитним договором №С15.215.72802 від 16.05.2017 року укладеним між АТ «ІДЕЯ БАНК» та нею, перейшло до ТОВ «ФК «ЄАПБ». Про існування та стягнення з неї даної заборгованості перед АТ «ІДЕЯ БАНК» їй стало відомо після ознайомлення з ухвалою Межівського районного суду Дніпропетровської області від 23.02.2024 року у справі №181/155/24. Виконавчий напис №210 виданий 22.02.2022 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Солонець Т.М. є незаконним та таким, що не підлягає виконанню виходячи з наступного. Так, будь-яких повідомлень про існування кредитного договору та заборгованості за ним вона не отримувала, таким чином вона взагалі була позбавлена можливості заявити свої заперечення та доводи щодо відсутності боргу та відсутності правових підстав для його стягнення. Крім того, на сьогоднішній день редакція Переліку №1172 передбачає можливість вчинення виконавчого напису лише на підставі оригіналу нотаріально посвідченого договору, а у даному випадку вона не укладала будь-яких нотаріальних договорів. Отже нотаріус всупереч Закону вчинила оспорюваний напис не пересвідчившись у тому чи підпадає заявлена вимога під той вид заборгованості, про який йдеться в Переліку №1172, тим самим порушила процедуру вчинення виконавчого напису. Порушення нотаріусом вказаних вимог є підставою визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню в судовому порядку. Крім того відповідачем не було надано нотаріусу підтвердження безспірності заборгованості. Позивач просить суд визнати виконавчий напис №210 вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Солонець Тамарою Миколаївною 22.02.2022 року, про звернення стягнення з [PERSON] , [INFO] , на користь Акціонерного товариства «ІДЕЯ БАНК» (юридична адреса: 79008, м. Львів, вул. Валова, буд.11, код ЄДРПОУ: 19390819) заборгованості за кредитним договором №С15.215.72802 від 16.05.2017 року, таким, що не підлягає виконанню; стягнути з відповідачів на користь позивача судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 1211,20 гривень та витрати на правничу допомогу у розмірі 8000,00 гривень. Ухвалою судді Межівського районного суду Дніпропетровської області від 03 квітня 2024 року дану справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.(а.с.22) 22\~квітня 2024\~року від\~представника відповідача\~Товариства з\~обмеженою відповідальністю\~«Фінансова компанія\~«Європейська агенція\~з повернення\~боргів» надійшов\~відзив на\~позовну заяву\~відповідно до\~якого детально\~ознайомившись із\~позовною заявою\~відповідач 2\~вважає її\~безпідставною,\~необґрунтованою та\~такою,\~що не\~підлягає задоволенню,\~з огляду\~на наступне.\~16\~травня 2017\~року між\~ [PERSON] та\~АТ «ІДЕЯ\~БАНК» укладено\~кредитний договір\~№ C15.215.72802\~(далі\~по тексту\~ Кредитний\~договір).\~22\~лютого 2022\~року приватним\~нотаріусом Київського\~міського нотаріального\~округу Солонець\~Тамарою Миколаївною\~видано виконавчий\~напис №\~210\~про стягнення\~з [PERSON] \~на користь\~АТ «ІДЕЯ\~БАНК» заборгованості\~за кредитним\~договором та\~плати за\~вчинення виконавчого\~напису.\~У Приватного\~виконавця виконавчого\~округу Дніпропетровської\~області Русецької\~Оксани Олександрівни\~на примусовому\~виконанні перебуває\~виконавче провадження\~№ 69613765\~з примусового\~виконання виконавчого\~напису №\~210\~про стягнення\~з [PERSON] \~заборгованості за\~кредитним договором\~та плати\~за вчинення\~виконавчого напису.\~17\~листопада 2023\~року між\~АТ «Ідея\~Банк» та\~ТОВ «ФК\~«ЄАПБ» укладено\~Договір факторингу\~№ 17112023\~(далі\~по тексту\~-\~Договір Факторингу),\~відповідно до\~умов якого\~право грошової\~вимоги за\~кредитним договором\~№ C15.215.72802\~від 16\~травня 2017\~року,\~укладеним між\~АТ «Ідея\~Банк» та\~ [PERSON] ,\~перейшло до\~ТОВ «ФК\~«ЄАПБ». 23\~лютого 2024\~року ухвалою\~Межівського районного\~суду Дніпропетровської\~області у\~справі №\~181/155/24\~замінено вибулого\~стягувача АТ\~«ІДЕЯ БАНК»\~у виконавчому\~провадженні з\~примусового виконання\~виконавчого напису\~№ 210\~виданого приватним\~нотаріусом Київського\~міського нотаріального\~округу Солонець\~Тамарою Миколаївною,\~щодо стягнення\~з [PERSON] \~на користь\~АТ «ІДЕЯ\~БАНК» заборгованості\~за кредитним\~договором та\~плати за\~вчинення виконавчого\~напису,\~на його\~правонаступника -\~ТОВ «ФК\~«ЄАПБ».\~26\~березня 2024\~приватним виконавцем\~виконавчого округу\~Дніпропетровської області\~Русецькою Оксаною\~Олександрівною винесено\~постанову про\~заміну сторони\~виконавчого провадження\~№ 69613765,\~а саме\~стягувача АТ\~«ІДЕЯ БАНК»\~замінено на\~його правонаступника\~-\~ТОВ «ФК\~«ЄАПБ». Щодо твердження\~позивача,\~що приватний\~нотаріус Київського\~міського нотаріального\~округу Солонець\~Тамара Миколаївна\~вчиняючи виконавчий\~напис,\~не врахувала\~та не\~перевірила факту\~безспірності (наявності\~чи відсутності)\~спору щодо\~заборгованості. Нотаріус вчиняє\~виконавчі написи:\~якщо подані\~документи підтверджують\~безспірність заборгованості\~або іншої\~відповідальності боржника\~перед стягувачем;\~за умови,\~що з\~дня виникнення\~права вимоги\~минуло не\~більше трьох\~років.\~Разом із\~тим,\~законодавством не\~визначений виключний\~перелік обставин,\~які свідчать\~про наявність\~спору щодо\~заборгованості.\~Ці обставини\~встановлюються судом\~відповідно до\~загальних правил\~цивільного процесу\~за наслідками\~перевірки доводів\~боржника та\~оцінки наданих\~ним доказів. Пунктом 2\~Переліку документів\~щодо стягнення\~заборгованості з\~підстав,\~що випливають\~з кредитних\~відносин,\~зазначено,\~що для\~одержання виконавчого\~напису додаються:\~оригінал кредитного\~договору,\~засвідчена стягувачем\~виписка з\~рахунка боржника\~із зазначенням\~суми заборгованості\~та строків\~її погашення\~з відміткою\~стягувача про\~непогашення заборгованості.\~Виходячи з\~наведеного відповідач\~2,\~вважає,\~що ним\~виконано вимоги\~передбачені п.\~2\~Постанови Кабінету\~Міністрів України\~від 29\~червня 1999\~року №\~1172\~«Про затвердження\~переліку документів,\~за якими\~стягнення заборгованості\~проводиться у\~безспірному порядку\~на підставі\~виконавчих написів\~нотаріусів» та\~подано приватному\~нотаріусу Київського\~міського нотаріального\~округу Солонець\~Тамарі Миколаївні\~вичерпний перелік\~документів для\~вчинення виконавчого\~напису,\~а саме:\~оригінал кредитного\~договору,\~засвідчена стягувачем\~виписка з\~рахунка боржника\~із зазначенням\~суми заборгованості\~та строків\~її погашення\~з відміткою\~стягувача про\~непогашення заборгованості,\~а отже\~виконавчий напис,\~вчинений 22\~лютого 2022\~року приватним\~нотаріусом Київського\~міського нотаріального\~округу Солонець\~Тамарою Миколаївною,\~зареєстрований в\~реєстрі за\~№ 210\~про стягнення\~з позивач\~на користь\~ТОВ «ФК\~«ЄАПБ» заборгованості\~за кредитним\~договором та\~плати за\~вчинення виконавчого\~напису,\~не підлягає\~визнанню таким,\~що не\~підлягає виконанню,\~оскільки зазначену\~в оспорюваному\~виконавчому написі\~заборгованість,\~можна вважати\~безспірною. Звертають увагу суду, що витрати на професійну правничу допомогу на суму 8 000,00 грн. є не співмірними зі складністю цієї справи, не відповідають критерію реальності таких витрат та розумності їхнього розміру, а отже у суду не має підстав для стягнення з відповідачів на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 8 000,00 грн.(а.с.33-37) 15\~травня 2024\~року від\~представника відповідача\~АТ «Ідея\~Банк» надійшов\~відзив на\~позовну заяву,\~відповідно до\~якого з\~позовом [PERSON] \~вони не\~погоджуються,\~вважають його\~безпідставним та\~необґрунтованим,\~натомість виконавчий\~напис №210,\~вчинений 22.02.2022\~приватним нотаріусом\~Київського нотаріального\~округу Солонець\~Т.М.,\~вважають таким,\~що в\~повній мірі\~відповідає вимогам\~чинного законодавства\~та підлягає\~виконанню,\~з огляду\~на наступне.16.05.2017\~року між\~АТ «Ідея\~Банк» та\~ [PERSON] \~було укладено\~ Угоду\~ №С15.215.72802\~про відкриття\~Кредитної лінії\~та обслуговування\~кредитної картки.\~17.11.2023\~року АТ\~«Ідея Банк»\~та ТОВ\~«ФК «ЄАПБ» укладено Договір\~факторингу №\~17112023\~(далі\~по тексту\~-\~Договір Факторингу),\~відповідно до\~умов якого\~право грошової\~вимоги за\~кредитним договором\~№ C15.215.72802\~від 16\~травня 2017\~року,\~укладеним між\~АТ «Ідея\~Банк» та\~ [PERSON] ,\~перейшло до\~ТОВ «ФК\~«ЄАПБ».\~23\~лютого 2024\~року ухвалою\~Межівського районного\~суду Дніпропетровської\~області у\~справі №\~181/155/24\~замінено вибулого\~стягувача АТ\~«ІДЕЯ БАНК»\~у виконавчому\~провадженні з\~примусового виконання\~виконавчого напису\~№ 210\~виданого приватним\~нотаріусом Київського\~міського нотаріального\~округу Солонець\~Тамарою Миколаївною,\~щодо стягнення\~з [PERSON] \~на користь\~АТ «ІДЕЯ\~БАНК» заборгованості\~за кредитним\~договором та\~плати за\~вчинення виконавчого\~напису,\~на його\~правонаступника -\~ТОВ «ФК\~«ЄАПБ».\~26\~березня 2024\~приватним виконавцем\~виконавчого округу\~Дніпропетровської області\~Русецькою Оксаною\~Олександрівною винесено\~постанову про\~заміну сторони\~виконавчого провадження\~№ 69613765,\~а саме\~стягувача АТ\~«ІДЕЯ БАНК»\~замінено на\~його правонаступника\~-\~ТОВ «ФК\~«ЄАПБ». Таким чином, по кредитному договору відбулась заміна кредитора з АТ «Ідея Банк» на ТОВ «ФК «ЄАПБ», а відтак на їх думку АТ «Ідея Банк» не є належним відповідачем у даній справі, що є самостійної підставою для відмови у задоволенні позову до них. По-друге, АТ «Ідея Банк» належним чином виконало обов`язки згідно з кредитним договором. З іншої сторони [PERSON] , як позичальник згідно з умовами кредитного договору, власних зобов`язань не виконувала, внаслідок чого станом на 10.01.2022 у неї утворилася заборгованість за таким кредитним договором у розмірі 65625,30 грн. (штрафні санкції за несвоєчасне погашення платежів за кредитним договором нараховані позичальнику по 29.02.2020 включно, до початку дії періоду карантину). У зв`язку з вищевикладеним на адресу боржника кредитором було надіслано вимогу про усунення порушень кредитних зобов`язань та довідку-розрахунок заборгованості, які були залишені нею без задоволення. На виконання вимог Переліку документів за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України «Про затвердження переліку документів за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» від 29.06.1999 №1172 АТ «Ідея Банк» надало приватному нотаріусу всі необхідні документи які підтверджували наявність та безспірність кредитної заборгованості, для вчинення нею 22.02.2022 виконавчого напису №210. Виходячи з наведеного вище, зазначені позивачем у позовній заяві доводи про відсутність безспірності суми заборгованості не відповідають дійсним обставинам справи. Щодо вчинення виконавчого напису за договором, який нотаріально не посвідчений зазначають, що постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року по справі №826/20084/14, не визначено моменту з якого втрачає чинність Постанова №662, внаслідок чого така втрачає чинність в загальному порядку, встановленому законом для нормативно-правових актів. Крім того, Постановою Кабінету Міністрів України від 19.04.2022 року №480 «Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України щодо діяльності нотаріусів та функціонування єдиних та державних реєстрів, держателем яких є Міністерство юстиції, в умовах воєнного стану» затверджено «Зміни, що вносяться до постанов Кабінету Міністрів України», згідно з пунктом 1 яких розділ «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин», а саме пункт 2 Переліку документів за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 р. №1172, виключено. Таким чином спірний виконавчий напис вчинено до втрати чинності Постановою №662, оскільки така втратила чинність в частині розділу «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин» 28.04.2022, тобто з моменту набрання чинності вказаною вище Постановою Кабінету Міністрів України від 19.04.2022 №480. Відтак вважають, що виконавчий напис №210 вчинений 22.02.2022 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Солонець Т.М. є законним та вчиненим з додержанням норм чинного законодавства. Крім того не погоджуються із заявленими позивачем витратами на правову допомогу адже вважають їх недоведеними, та неспівмірними зі складністю спору, витраченим часом та якістю наданих послуг, що свідчить про штучне збільшення розміру вартості наданих адвокатських послуг. Позивач у судове засідання не з`явилася, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності. На задоволенні позовних вимог наполягає. Представник відповідача АТ «Ідея Банк» у судове засідання не з`явився, у наданому суду відзиві прохав розгляд справи здійснювати без його участі. Представник відповідача ТОВ «ФК «ЄАПБ» у судове засідання не з`явився, у наданому суду відзиві прохав розгляд справи здійснювати без його участі. Треті особи: приватний виконавець виконавчого округу Дніпропетровської області Русецька Оксана Олександрівна, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Солонець Тамара Миколаївна у судове засідання не з`явилися, хоча були належним чином повідомлені про день та час розгляду справи і від них не надійшло повідомлень про причини неявки. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі, якщо відповідно до положень Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється. У зв`язку з чим, на підставі ст. 247 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу без фіксування судового процесу. Вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків. Судом досліджені та надана оцінка таким доказам: Згідно копії виконавчого напису зареєстрованого в реєстрі за №210 від 22.02.2022 року вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Солонець Т.М. вбачається, що з [PERSON] запропоновано стягнути на користь Акціонерного товариства «Ідея Банк», невиплачені в строк грошові кошти на підставі Угоди №№С15.215.72802 про відкриття кредитної лінії та обслуговування кредитної картки від 16.05.2017 року, укладеного між Акціонерним товариством «Ідея Банк» та [PERSON] , строк платежу за яким настав 16.07.2019 року. Запропоновано задовольнити вимоги Акціонерного товариства «Ідея Банк», стягнути з [PERSON] за період з 16.08.2019 року по 10.01.2022 року включно у розмірі: 17703,17 грн. основний борг,6082,69 грн. прострочений борг; 39467,79 грн. прострочені проценти; 1568,33 грн. строкові проценти; 3,32 грн. плата за використання коштів понад витратний ліміт; 800,00 грн. штрафні санкції; 1900,00 грн. плата за вчинення виконавчого напису, що становить загальну суму 67525,30 грн. Згідно постанови\~ВП№69613765\~від 10.08.2022\~року вбачається,\~що приватним\~виконавцем виконавчого\~округу Дніпропетровської\~області Русецькою\~О.О.,\~було відкрито\~виконавче провадження\~для виконання\~виконавчого напису\~приватного нотаріуса Київського міського\~нотаріального округу\~Солонець Т.М.\~за №210\~виданого 22.02.2022\~року,\~про стягнення\~з [PERSON] \~на користь\~Акціонерного товариства\~«ІДЕЯ БАНК»\~заборгованості у\~розмірі 67525,30\~грн. 17 листопада 2023 року між АТ «Ідея Банк» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» було укладено Договір факторингу №17112023, відповідно до умов якого право грошової вимоги за кредитним договором №С15.215.72802 від 16 травня 2017 року, укладеним між АТ «Ідея Банк» та [PERSON] , перейшло до ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів». У відповідності до п.2.1. договору факторингу №17112023, за цим договором АТ «Ідея Банк» відступає ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів», а ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» приймає права вимоги та в їх оплату зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження АТ «Ідея Банк» за плату та на умовах визначених цим договором. Згідно Витягу з Додатку №1 до Договору Факторингу №17112023 від 17.11.2023 Реєстр боржників №2 право грошової вимоги за кредитним договором № C15.215.72802 від 16 травня 2017 року, укладеним між АТ «Ідея Банк» та [PERSON] , загальна сума заборгованості за яким складає 70174,26 грн., перейшло до ТОВ «ФК «ЄАПБ». Постановою приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Русецької Оксани Олександрівни від 09.02.2024 року було зупинено вчинення виконавчих дій у виконавчому провадженні №69613765 на підставі заяви ТОВ «ФК «ЄАПБ» про заміну сторони виконавчого провадження. 23.02.2024 року Межівським районним судом Дніпропетровської області у справі №181/155/24 винесено ухвалу про заміну вибулого стягувача АТ «ІДЕЯ БАНК» у даному виконавчому провадженні на ТОВ «ФК «ЄАПБ». Постановою приватного\~виконавця виконавчого\~округу Дніпропетровської\~області Русецької\~Оксани Олександрівни\~від 26.03.2024\~року було\~поновлено вчинення\~виконавчих дій\~у виконавчому\~провадженні №69613765.\~Крім того,\~26.03.2024\~року приватним\~виконавцем було\~винесено постанову\~про заміну\~сторони виконавчого\~провадження,\~постану про\~звернення стягнення\~на заробітну\~плату,\~пенсію,\~стипендію та\~інші доходи\~боржника. За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. При цьому, відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом "Про нотаріат" та іншими актами законодавства України. Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5 та зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595 (далі - Порядок). Так, згідно зі статтею 87 Закону України "Про нотаріат" для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону України "Про нотаріат" визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. Наведені законодавчі положення дають підстави для висновку, що, здійснюючи свою діяльність, нотаріус не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само, на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Безспірною заборгованістю є заборгованість боржника, яка виключає можливість спору з боку боржника щодо її розміру, строку, за який вона нарахована, тощо, а відтак, і документи, які підтверджують її безспірність і на підставі яких нотаріуси здійснюють виконавчі написи, мають бути однозначними, беззаперечними та стовідсотково підтверджувати наявність у боржника заборгованості перед кредитором саме в такому розмірі. Перевірка безспірності боргу є обов`язком нотаріуса. Відповідно до Постанови Верховного Суду України від 05 липня 2017 року у справі за № 6-887цс17 суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Такий ж самий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду у справі № 207/1587/16 від 19 вересня 2018 року (провадження № 14-12559св18). Згідно правової позиції викладеної в постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 27 лютого 2024 року в справі №761/21006/21, де Суд виснував, що відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення, а заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем - безспірною. Натомість захист прав боржника у процесі вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається у спосіб, передбачений підпунктом 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку, - шляхом надіслання повідомлень-письмової вимоги про усунення порушень боржнику, та спрямоване на фактичне повідомлення боржника, аби надати йому можливість усунути порушення, і цим запобігти стягненню на кошти боржника. У постанові Верховного Суду від 29 січня 2019 року в справі №910/13233/17 зазначено, що підтвердження безспірності заборгованості нотаріусу мають бути подані документи, що свідчать про визнання боржником вимог кредитора. Тобто, нотаріус повинен упевнитися в розумінні боржником пред`явлених до нього вимог і визнанні їх. У нотаріальному процесі при стягненні боргу за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором) на підставі виконавчого напису нотаріуса боржник участі не приймає, а тому врахування його інтересів має забезпечуватися шляхом надіслання повідомлення - письмової вимоги про усунення порушення (письмове повідомлення про вчинення виконавчого напису). Повідомлення, надіслане стягувачем боржнику, є документом, що підтверджують безспірність заборгованості та обов`язково має подаватися при вчиненні виконавчого напису як за іпотечним договором, так і за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором). Повідомлення боржника слід вважати здійсненим належним чином за умови, що він одержав або мав одержати повідомлення, але не одержав його з власної вини. Доказом належного здійснення повідомлення може бути, зокрема, повідомлення про вручення поштового відправлення з описом вкладення. Недоведення відповідачем належними та допустимими доказами направлення позивачу та отримання ним вимоги про усунення порушень за договором позики грошових коштів є самостійною підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає задоволенню (постанова Верховного Суду від 10 січня 2023 року у справі №619/4933/20). У спірних правовідносинах судом встановлено, що позивач не погоджується з сумою заборгованості, яка виникла за неналежне виконання умов кредитного договору, крім того [PERSON] зазначає, що ніяких вимог від відповідача щодо погашення кредиту їй не надходило, а отже на підтвердження безспірності заборгованості нотаріусу не були подані документи, що свідчать про визнання боржником вимог кредитора, що викликає сумнів у підставності суми у ньому зазначеної. У свою\~чергу згідно\~наданих представником\~відповідача АТ\~«Ідея Банк»\~доказів вбачається,\~що 16\~січня 2022\~року позивачу\~на зареєстровану\~адресу місця\~проживання було\~направлено вимогу\~кредитора про\~усунення порушення\~кредитних зобов`язань,\~що підтверджується\~описом вкладення\~у цінний\~лист,\~списком №7\~за формою\~ №103\~згрупованих поштових\~відправлень АТ\~«Ідея Банк»\~та фіскального\~чеку АТ\~«Укрпошта» по\~оплаті вище\~вказаних послуг\~поштового зв`язку,\~списку від\~АТ «Укрпошта». Проте, в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази підтвердження вручення боржнику повідомлень АТ «Ідея Банк», вимог із визначеними сумами заборгованості, розрахунків заборгованості та виписок. Відповідачем до відзиву долучено лише докази, які свідчать про надіслання таких документів позивачу. За вказаних обставин суд погоджується із доводами позивача про те, що заборгованість не є безспірною. Неотримання боржником вимоги про усунення порушень за кредитним договором об`єктивно позбавляє його можливості бути вчасно проінформованим про наявність заборгованості та можливості надати свої заперечення щодо неї або оспорити вимоги кредитора. Якщо боржник не має можливості подати нотаріусу заперечення щодо вчинення виконавчого напису або висловити свою незгоду з письмовою вимогою про сплату боргу чи повідомити про наявність спору між нею та відповідачем щодо суми заборгованості, це об`єктивно виключає можливість вчинення виконавчого напису. Таким чином, на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису у боржника [PERSON] не була підтверджена належними доказами наявність безспірної заборгованості, що є обов`язковою умовою для його вчинення. Крім того при вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому, цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України "Про нотаріат" та Порядку вчинення нотаріальних дій. Підпунктом 3.2 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 визначено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів (далі - Перелік), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. Відповідно до пункту 1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів «Нотаріально посвідчені договори, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно», для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Із спірного виконавчого напису вбачається, що приватний нотаріус вчинив нотаріальну дію, відповідно до п.2 Постанови Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 р. № 1172 і вказана постанова не відносить кредитний договір до Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Відповідні зміни до Постанови та віднесення кредитного договору до Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, були внесені Постановою Кабінету Міністрів України за № 662 від 26.11.2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів». Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року (Велика Палата Верховного Суду постановою 20.06.2018 відмовила в перегляді ухвали Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 у справі № 826/20084/14), постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 листопада 2016 року скасовано. Визнано незаконною та нечинною Постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», у тому числі в частині доповнення переліку після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту: «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин 2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості». На даний час постанова Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 № 826/20084/14 є чинною. Згідно п.16 Порядку скасування рішення про державну реєстрацію нормативно-правових актів, занесених до державного реєстру, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 31.07.2000 № 32/5, нормативно-правовий акт, рішення про державну реєстрацію якого скасовано, не є чинним з дня його виключення з державного реєстру, крім випадків визнання нормативно-правових актів нечинними судом. Згідно ч.1 ст.325 Кодексу адміністративного судочинства України постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття. Таким чином, постанова Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року у справі № 826/20084/14 набрала законної сили цього ж дня - 22.07.2017 року, отже і постанова Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» також втратила чинність з цього дня. Оскаржений виконавчий напис вчинений нотаріусом 22.02.2022, тобто після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14. Тому, діючим на момент вчинення виконавчого напису та на сьогодні є Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 в редакції до Постанови Кабінету Міністрів від 26.11.2014 № 622, тобто без розділу «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин». Таким чином, на момент вчинення оспорюваного виконавчого напису приватний нотаріус не мав права керуватись розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин» Переліку та вчиняти виконавчий напис на підставі кредитного договору. Верховний Суд у своїй постанові від 12 березня 2020 року у справі № 757/24703/18-ц (провадження № 61-12629св19) дійшов висновку, що оскільки серед документів, наданих банком нотаріусу для вчинення виконавчого напису, відсутній оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів), за яким стягнення заборгованості може провадитися у безспірному порядку, а надана нотаріусу анкета-заява позичальника не посвідчена нотаріально, отже не могла бути тим договором, за яким стягнення заборгованості могло бути проведено у безспірному порядку шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. Також, у своїй постанові від 15 квітня 2020 року в справі №554/6777/17 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що процедура стягнення боргу за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором) на підставі виконавчого напису нотаріуса складається із двох етапів: перший, підготовчий етап, який включає повідомлення боржника. Цей етап спрямований на забезпечення прав та інтересів боржника, якому має бути відомо, що кредитор розпочинає процедуру стягнення боргу за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором) на підставі виконавчого напису нотаріуса; другий етап - вчинення виконавчого напису, який полягає в подачі нотаріусу документів, що підтверджують безспірність вимог, в тому числі й повідомлення боржника (письмова вимоги про усунення порушення чи письмове повідомлення про вчинення виконавчого напису). Недотримання одного із етапів процедури стягнення боргу за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором) на підставі виконавчого напису нотаріуса є підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Оскільки, відповідачем не надано підтвердження, що укладений між банком та позивачем кредитний договір, який був наданий нотаріусу для вчинення виконавчого напису, був посвідчений нотаріально, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. Із врахуванням вищенаведеного, суд приходить до висновку, що приватний нотаріус при вчиненні оспорюваного виконавчого напису не переконався належним чином у безспірності розміру сум, що підлягають стягненню за виконавчим написом, не перевірив умови, за наявності яких можна вчинити виконавчий напис на підставі договору, який не було посвідчено нотаріально, чим порушив норми Закону України про нотаріат та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, чинного на момент вчинення нотаріальних дій. Отже, нотаріус при вчиненні напису не переконався належним чином у безспірності розміру сум, що підлягають стягненню за написом, чим порушив норми ст.88 Закону України «Про нотаріат». Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Зі змісту наведених правових норм вбачається покладення процесуального обов`язку на кожну із сторін довести належними доказами наявність або відсутність тих обставин, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень. Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Солонець Т.М., не виконала вимоги ухвали суду про витребування доказів та не представила для суду документи на основі яких нею було вчинено виконавчий напис та відповідно з яких нею було встановлено безспірність вимоги стягувача. Оцінюючи доводи сторін стосовно посилання на практику судів касаційної інстанції, суд, виходячи з встановлених в ході розгляду обставин, вважає, що саме наведена вище практика, яка покладена в основу даного рішення, є найбільш релевантною до правовідносин у цій справі, а тому саме ці висновки Верховного Суду повинні бути застосовані у даній справі. При цьому, на думку суду, викладені у відзивах на позовну заяву доводи представників відповідачів не спростовують позовних вимог і вищевказаних висновків суду та фактично зводяться до незгоди із доводами позивача про не безспірність вимог стягувача за вчиненим спірним виконавчим написом нотаріуса та неотримання позивачем письмової вимоги банку про усунення порушень, оскільки доказів протилежного представником відповідача до суду не надано. Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення («Серявін та інші проти України» (Seryavin and Others v. Ukraine) від 10 лютого 2010 року, заява №4909/04). Разом із\~тим,\~суд погоджується\~із доводами\~представника відповідача\~в частині\~того,\~що АТ\~«Ідея Банк»\~не є\~належним відповідачем\~у цій\~справі,\~оскільки із\~досліджених у\~судовому засіданні\~документів слідує,\~що 17\~листопада 2023\~року АТ\~«Ідея Банк»\~відступило права\~вимоги за\~цим кредитом\~(по\~заборгованості [PERSON] )\~на користь\~ТОВ «ФК\~«ЄАПБ» згідно\~Договору факторингу\~№17112023.\~Крім того,\~23.02.2024\~року Межівським\~районним судом\~Дніпропетровської області\~у справі\~№181/155/24\~винесено ухвалу\~про заміну\~вибулого стягувача\~АТ «ІДЕЯ\~БАНК» у\~даному виконавчому\~провадженні на\~ТОВ «ФК\~«ЄАПБ».\~Тобто по\~вказаному кредитному\~договору відбулась\~заміна кредитора\~з АТ\~«Ідея Банк»\~на ТОВ\~«ФК «ЄАПБ»,\~яке в\~даний час\~є належним\~відповідачем. Відтак, з огляду на вищевикладене, АТ «Ідея Банк» не є належним відповідачем в даній справі, тому позовні вимоги позивача до АТ «Ідея Банк» не підлягають до задоволення. Відтак, суд вважає, що заявлені позовні вимоги підлягають до часткового задоволення шляхом визнання таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис №210 вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Солонець Тамарою Миколаївною 22.02.2022 року, про звернення стягнення з [PERSON] , [INFO] , на користь Акціонерного товариства «ІДЕЯ БАНК» (юридична адреса: 79008, м. Львів, вул. Валова, буд.11, код ЄДРПОУ: 19390819) заборгованості за кредитним договором №С15.215.72802 від 16.05.2017 року, заявлені виключно до відповідача до ТОВ «ФК «ЄАПБ», а у задоволенні таких вимог до відповідача АТ «Ідея Банк» слід відмовити. Розподіл судових витрат суд проводить відповідно до\~ст.141 ЦПК України. Так згідно квитанцій №0.0.3538868222.1 від 19.03.2024 та №3608-2187-7459-4254 від 27.03.2024 позивачем, [PERSON] , було сплачено судовий збір у загальному розмірі 1816,80 гривень, що відповідно до положень закону підлягає стягненню з відповідача ТОВ «ФК «ЄАПБ». Відповідно до\~ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: - розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; - розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Підсумовуючи, можна зробити висновок, що ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Відповідно до пунктів 1, 2, 4, 5, 6, 12 частини третьої статті 2 ЦПК України основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, зокрема, верховенство права; повага до честі і гідності, рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом; змагальність сторін; диспозитивність; пропорційність; відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення. Зі змісту статей 10, 11, 12, 13 ЦПК України в узагальненому вигляді, при вирішенні цивільного спору, у тому числі і при вирішенні питання щодо розподілу судових витрат, суд керується Конституцією України, законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, застосовує інші правові акти, враховує завдання цивільного судочинства, забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами, особливості предмета спору та ціну позову, складність справи, її значення для сторін та час, необхідний для розгляду справи, покладення доведення обставин, які мають значення для справи, саме сторонами, права яких є рівними, як і покладення саме на кожну сторону ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій та з урахуванням меж заявлених вимог та заперечень та обсягу поданих доказів. Тобто саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони. Позивач, [PERSON] , просила суд стягнути з відповідача, понесені нею витрати в сумі 8000,00 гривень на професійну правничу допомогу адвоката у суді у зв`язку із розглядом цивільної справи. На підтвердження обставин понесення позивачем витрат на професійну правничу допомогу суду надано акт приймання-передачі наданих послуг №4 до Договору №27/09 від 27.09.2021 року про надання правничої допомоги від 19 березня 2024 року та квитанцію від 19.03.2024 року на суму 8000,00 гривень. Пунктом 48 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних прав «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах № 10 від 17.10.2014 року визначено, що витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Європейським судом з прав людини висловлена правова позиція, згідно з якою при розгляді питань компенсації витрат, понесених сторонами на отримання ними юридичної допомоги (в тому числі й під час розгляду їх справ в національних судах) задоволенню судом підлягають лише ті вимоги, по яким доведено, що витрати заявника були фактичними, неминучими, необхідними, а їх розмір розумним та обґрунтованим (остаточне рішення Європейського суду з прав людини від 10 січня 2010 року, №33210/07 і 41866/08) та «Гуриненко проти України» (рішення Європейського суду з прав людини від 18 лютого 2010 року, №37246/04). До того ж, у постановах Верховного Суду від 07.11.2019 у справі № 905/1795/18 та від 08.04.2020 у справі № 922/2685/19 висловлено правову позицію, відповідно до якої суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: partial