Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-19 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із заявою, заінтересована особа: Полянська сільська рада Мукачівського району Закарпатської області про встановлення факту, що має юридичне значення (встановлення факту належності правовстановлюючого документу), в якій просить встановити факт належності правовстановлюючого документу, а саме: встановити, що державний акт на право приватної власності на земельну ділянку серії ІІ-ЗК №043039 від 28.12.2001 року виданий Сусківською сільською радою, зареєстрований в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю № 144 на ім`я " [PERSON] " належав [PERSON] , який помер [INFO] . Суд своєю ухвалою від 01.04.2024 року прийняв заяву до розгляду, відкрив провадження у справі та призначив підготовче засідання. Сторонам направлено копії ухвали про відкриття провадження у справі та заінтересованій особі копія заяви з доданими документами з використанням послуг поштового зв`язку, які надаються АТ "Укрпошта". Інформація щодо справи розміщена на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет - e-mail inbox@sv.zk.court.gov.ua. Судовий розгляд справи призначений відповідно до ухвали Свалявського районного суду Закарпатської області від 29 квітня 2024 року. Розгляд справи призначено на 09:00 годину 20.05.2024 року. Заявник заявлені вимоги про встановлення факту, що має юридичне значення підтримує, просить заяву задовольнити з підстав зазначених у заяві (вх.№2250). Представник заінтересованої особи Полянської сільської ради належним чином повідомлений про підготовче засідання, поштове відправлення повернуто до суду з поштовою відміткою з розпискою про отримання ухвали про відкриття провадження у справі (а.с. 15). Заперечень на заяву, що спростовують заявлені вимоги до суду не надано. Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу «EASYCON» не здійснювалося (ч.2 ст. 247 ЦПК України). Суд проводить розгляд справи без участі сторін за наявними доказами і матеріалами та доходить такого висновку. Відповідно до ст. 13 ЦПК України - суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи; ч.3 ст. 12, ч.1 ст.81 ЦПК України - кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень; ч. 1 ст. 76 ЦПК України - доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи; ч.2 ст. 83 ЦПК України - заявник, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. ОБСТАВИНИ СПРАВИ, УСТАНОВЛЕНІ СУДОМ та ОБГРУНТУВАННЯ ВИСНОВКІВ СУДУ: Відповідно до ст. 4 ЦПК України - кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відпоідно до п.5 ч.2 ст.293 ЦПК України - суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення (окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав (ч.1 ст. 293 ЦПК України). Відповідно до п.6 ч.1 ст. 315 ЦПК України - суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Виникнення особистих і майнових прав громадян, їх зміну і припинення закон пов`язує з настанням чи зміною певних обставин, тобто з юридичними фактами, які підтверджуються різними свідоцтвами, довідками та іншими документами, що видаються громадянам в адміністративному порядку. Не завжди заінтересована особа має можливість довести документально, що той чи інший факт мав місце (неможливість поновлення втраченого документа або виправлення наявних у ньому помилок тощо), тому допускається судовий порядок встановлення фактів, що мають юридичне значення, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки для заявника (юридичні факти - це обставини чи життєві факти, з якими норми права пов`язують виникнення, зміну або припинення правовідносин; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; встановлення факту потрібне заявникові для конкретної мети). Метою встановлення заявленого факту є реалізація заявником права розпоряджатися належним йому майном та необхідний заявнику для оформлення особистих, майнових прав. Згідно копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , відповідний актовий запис № 37 від 22.12.2009 року - [PERSON] (батько заявниці) помер [INFO] . Суд встановив, що [PERSON] , [INFO] (заявник) є донькою [PERSON] , який помер [INFO] (копія свідоцтва про народження серії [NUMBER] , відповідний запис №20 від 12.04.1973 року, копія свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] , запис №28, від 18.03.1993, згідно якого заявник змінила прізвище з " [PERSON] " на " [PERSON] "). Судом досліджено: копія витягу №23074968 від 10.03.2010 про реєстрацію в Спадковому реєстрі; копія державного акту на право приватної власності на землю серії ІІ-ЗК №043039 виданого на ім"я [PERSON] , виданого Сусківською сільською радою народних депутатів 28.12.2001 року, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №144. На підставі наявних матеріалів справи та наявних копій документів, судом встановлено наявні розбіжності у написанні прізвища батька заявниці у правовстановлюючих документах (державному акті на право приватної власності на землю та свідоцтві про смерть) і, така обставина, перешкоджає [PERSON] (доньці померлого) у подачі документів для прийняття спадщини (оформлення спадкових прав), а іншого порядку встановити факт, що має юридичне значення у заявника немає. Відповідно до ст. 264 ЦПК України - під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи та докази на їх підтвердження; ч.1 ст. 89 ЦПК України - суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів; ч.1 ст. 95 ЦПК України - письмовими доказами є документи, які містять дані про обставини, які мають значення для правильного вирішення спору. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України - завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. З огляду на вищевказане, оцінивши обставини справи, на які заявник послалася як на підставу своїх вимог, з`ясувавши відомості про встановлений факт, які підтверджено належними та допустимими доказами, мету їх встановлення, яка перешкоджає заявнику в оформленні документів для прийняття спадщини за померлим батьком, суд доходить висновку, що заяву [PERSON] необхідно задовольнити у повному обсязі, поскільки встановлення факту належності правовстановлюючого документу в достатній мірі захистить інтереси заявника та відповідатиме завданням цивільного судочинства, визначеним у ст. 2 ЦПК України. При вирішенні питання розподілу між сторонами судових витрат, суд враховує, що судові витрати не відшкодовуються (ч.7 ст.297 ЦПК України). Статтею 129 - 1 Конституції України визначено: Суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10.02.2010 року). У контексті вказаної практики суд уважає наведене обґрунтування цього рішення достатнім. Відповідно до ч.1 ст. 18 ЦПК України - судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України (роз`яснення Верховного Суду України "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення" - рішення суду про встановлення факту, що має юридичне значення, не замінює собою документів, що видають зазначені органи, а є лише підставою для їх одержання).

Outcome: approved