Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-20 00:00:00

Представник позивача [PERSON] - адвокат Проніва Н.Р. звернулася до суду з позовом до [PERSON] , третя особа без самостійних вимог - орган опіки та піклування Глуховецької селищної ради, про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини. У вказаній позовній заяві позивач просить суд розірвати шлюб між ним та відповідачем у справі, зареєстрований 16 листопада 1991 року у Пузирківській сільській раді Козятинського району Вінницької області, за актовим записом № 04; визначити місце проживання неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , з батьком - [PERSON] , [INFO] . Свої вимоги мотивує тим, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 16 листопада 1991 року. У шлюбі в них народилася донька [PERSON] , [INFO] .\~Позивач зазначає,\~що кілька\~місяців тому\~його дружина\~виїхала за\~кордон і\~з того\~часу вони\~припинили спілкування\~та подружні\~відносини,\~а тому\~вважає,\~що подальше\~збереження шлюбу\~між ними\~буде шкодити\~їхнім інтересам,\~та інтересам\~їхньої неповнолітньої\~дитини. На даний час також необхідно визначити місце проживання доньки разом з ним, оскільки він створює всі необхідні умови для проживання, виховання, забезпечуючи гармонійний розвиток її особистості, належним чином піклується про здоров`я дитини, у зв`язку з чим вимушений звернутись до суду із вказаним позовом. Ухвалою суду від 04 березня 2024 року було відкрите провадження у справі, призначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження. Ухвалою суду від 02 травня 2024 року закрито підготовче провадження. Позивач [PERSON] та його представник - адвокат Проніва Н.Р. у судове засідання не з`явилися, проте від представника позивача на адресу суду надійшло клопотання про розгляд справи без їхньої участі, та про підтримання вимог, викладених в позовній заяві. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, проте надала до суду заяву про розгляд справи без її участі та про визнання позовних вимог. Представник третьої\~особи без\~самостійних вимог -\~орган опіки\~та піклування\~Глуховецької селищної\~ради у судове засідання не з`явився, проте на адресу суду від представника надійшла заява про розгляд справи без його участі та про підтримання позовних вимог. Відповідно до ч. 2 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, не здійснювалося. Відповідно до ч. 1 ст. 206 ЦПК України, позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, дослідивши матеріали справи, надані сторонами та долучені до матеріалів справи письмові докази, правові норми, що регулюють дані правовідносини, приходить до висновку, що позовні вимоги слід задовольнити повністю з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони [PERSON] та\~ [PERSON] перебувають в зареєстрованому шлюбі з 16 листопада 1991 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим Пузирківською сільською радою народних депутатів Козятинського району Вінницької області, актовий запис №4. У шлюбі в сторін народилася донька [PERSON] ,\~ [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] . Позивач [PERSON] є власником житлового будинку з господарськими будівлями [ADDRESS] , що підтверджується копією договору купівлі-продажу житлового будинку від 07 квітня 2014 року та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень №20117480 від 07 квітня 2014 року. Позивач [PERSON] успадкував земельну ділянку площею 3,1411 га, кадастровий номер 05214866:04:003:0097, розташованої на території Пузирківської сільської ради Козятинського району Вінницької області, що підтверджується копією свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 15 листопада 2016 року та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень №72973975 від 15 листопада 2016 року. Згідно довідки №1-56 від 20 лютого 2024 року, виданої старостою с. Пузирки, позивач дійсно самостійно обробляє земельну ділянку площею 3,1411 га, кадастровий номер 05214866:04:003:0097, яка розташована за межами населеного пункту с. Пузирки. Позивач та відповідач не бажають миритися, мають стійке волевиявлення, спрямоване на припинення сімейних відносин і розірвання шлюбу, що вбачається зі змісту позовної заяви та заяви відповідача про визнання позовних вимог. Причиною розладу в сім`ї стали різні характери і погляди сторін на сімейне життя, ведення спільного господарства, внаслідок чого виникали конфлікти, які призвели до фактичного припинення шлюбних відносин. Згідно із ст. 51 Конституції України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Статтею 5 Протоколу №7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та щодо його розірвання. Згідно із ч. 1 ст. 24 СК України, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного із подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ч.1 ст.110 СК України). Згідно зі ст.112 СК України, суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. На підставі вищевикладеного, у суду склалася достатня переконаність у тому, що подальше спільне життя подружжя неможливе, позивач наполягає на розлученні з підстав, що наведені в позові та має стійке волевиявлення до розірвання шлюбу, а відповідач не заперечує щодо розірвання шлюбу, суд приходить до висновку, що позов в цій частині підлягає задоволенню. Щодо вимог позивача про визначення місця проживання дитини необхідно зазначити наступне. За змістом положень ч.ч. 7, 8 ст. 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Відповідно до ст. 3, ст. 18 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20 листопада 1989 року (набрала чинності для України 02 вересня 1991 року) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Стаття 141 СК України\~визначає, що мати та батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою, чи розірвано шлюб і чи проживають вони разом чи окремо. Відповідно до ч. 2 ст.\~141\~СК\~України розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно із ст.\~11\~Закону\~України\~«Про охорону\~дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Конвенція про права дитини, виходячи із рівності прав матері та батька, у п. 1 ст. 9 проголосила правило, за яким дитина не повинна розлучатися з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Частиною 2 ст. 150 СК України передбачено, що батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно з ч. 4 ст.\~150\~СК\~України батьки зобов`язані поважати дитину. Відповідно до ст.\~153\~СК\~України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Частиною 2 ст. 155 СК України передбачено, що батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року гарантує кожному право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції (пункт 1). При цьому зазначена стаття містить застереження, згідно з яким органи державної влади не можуть утручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб (пункт 2). Відповідно до ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Частинами 2, 3 ст. 161 СК України визначено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. До інших обставин, що мають істотне значення (у контексті приписів ч. 1 ст. 161 СК України) можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною; можливість створення дитині умов для виховання і розвитку. Відповідно до висновку органу опіки та піклування Глуховецької селищної ради, затвердженого рішенням комісії з питань захисту прав дитини при виконкомі Глуховецької селищної\~ради від 30 квітня 2024 року №43, визначення місце проживання неповнолітньої [PERSON] ,\~ [INFO] , з батьком [PERSON] вважається доцільним та таким, що відповідатиме інтересам дитини. З урахуванням викладеного вище, а також з метою найбільш повного та всебічного забезпечення прав і законних інтересів неповнолітньої [PERSON] ,\~ [INFO] , суд дійшов висновку про те, що найкращим інтересам дитини буде відповідати місце її проживання разом з батьком. На підставі викладеного та

Outcome: approved