Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-22 00:00:00

позивач звернулася до суду з позовом про позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно дитини [PERSON] , [INFO] . Свої вимоги мотивує тим, що між [PERSON] та [PERSON] був укладений шлюб 09.06.2017 року. [INFO] у сторін народився син [PERSON] . Рішенням Франківського районного суду м. Львова 15.05.2020 року шлюб між позивачем та відповідачем було розірвано. Після розірвання шлюбу [PERSON] , [INFO] проживає разом із матір`ю [PERSON] . Відповідач ще у 2020 році виїхав за межі України і більше не повертався, у добровільному порядку не допомагав та кошти на утримання сина не надавав. А тому позивач змушена була звернутися до суду про стягнення аліментів. Так, судовим наказом Франківського районного суду м. Львова від 26.01.2021 року вирішено стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання дитини- [PERSON] , [INFO] . Станом на день подачі позву заборгованість по аліментах становить 116318, 25 грн. Відповідач не бере участі в житті дитини, не цікавиться де син проживає, ніколи не брав участі у піклуванні щодо дитини, її розвитку, не цікавиться здоров`ям, отже повністю ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків щодо виховання дитини. А тому застосування такого заходу як позбавлення відповідача батьківських прав відповідатиме найкращим інтересам дитини та сприятиме відновленню емоційно-психологічного стану дитини, травмованого довготриваючою байдужістю батька та формуванню у нього здорових уявлень про сімейні цінності та моральні орієнтири. Враховуючи вище викладене просить позов задоволити. Ухвалою судді від 22 лютого 2024 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження. Зобов`язано Орган опіки та піклування Франківської районної адміністрації Львівської міської ради надати висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] батьківських прав відносно дитини [PERSON] , [INFO] . Ухвалою суду від 08 квітня 2024 року закрито підготовче провадження у справі та призначено таку до судового розгляду. Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи був повідомлений за останнім відомим місцем реєстрації, причин неявки суду не повідомив, відзив на позовну заяву не подавав. Враховуючи положення ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. У відповідності до вимог ст.ст. 280, 281 ЦПК України, суд ухвалив провести заочний розгляд справи, у відсутності відповідача, оскільки позивач не заперечує проти такого вирішення справи, постановивши заочне рішення. Позивач в судовому засіданні позов підтримала, додатково пояснила, що після одруження з відповідачем та народження дитини вона переїхала жити до своєї матері, протягом двох років відповідач періодично приходив до дитини, однак зловживав азартними іграми та здійснював неналежне забезпечення дитини. У лютому 2020 року виїхав з України, більше жодного спілкування не було, також жодних контактів з дитиною відповідач не здійснював. Утриманням сина вона займається самостійно, оскільки відповідач не сплачує аліменти. Представник позивача підтримав позов з мотивів та підстав наведених у позовній заяві та просить суд такий задоволити у повному обсязі. Представник третьої особи Франківської районної адміністрації як орган опіки та піклування скерував на адресу суду клопотання про розгляд справи без його участі, а також на виконання ухвали суду надає висновок Франківської районної адміністрації від 09.05.2024 №260001-вих-65186 щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно дитини [PERSON] , [INFO] . Заслухавши пояснення сторін, допитавши свідка, дослідивши матеріали\~справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, дослідивши та перевіривши усі обставини справи, на які сторони та інші учасники посилаються, суд встановив наступне. Відповідно до ст.18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно з ч.1\~ст.12 Закону України «Про охорону дитинства»\~виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ст.150 Сімейного кодексу України (далі СК України), батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний, моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, виконувати інші обов`язки. Згідно зі ст.165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Згідно з частинами другою та четвертою статті 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до частини першої статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Згідно з частинами першою, другою статті 3 Конвенції передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Відповідно до статті 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. У статті 7 СК України визначено необхідність забезпечення дитині можливості здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків. Згідно з частинами першою-третьою статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Судом встановлено, що батьками [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с.5). Відповідно до рішення Франківського районного суду м. Львова, шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано 15.05.2020 року (а.с.6). \~ \~ \~ \~В той же час, малолітній [PERSON] , [INFO] зареєстрований та проживає разом із позивачем за адресою [ADDRESS] , що підтверджується довідкою ЛКП «Південне» №3172 від 11.12.2023 року. \~ \~ \~ \~Як вбачається із судового наказу Франківського районного суду м. Львова від 07.12.2020 року з відповідача стягуються на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON] , [INFO] , аліменти у розмірі від усіх видів заробітку платника, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 17.11.2020 року і до повноліття дитини. Відповідно до розрахунку заборгованості зі сплати аліментів від 20.12.2023 заборгованість боржника [PERSON] зі сплати аліментів відповідно до вищезгаданого виконавчого документа станом на 20.12.2023 становить 116318,25 грн. Крім того, відповідно до характеристики від 17.04.2024 виданої директором початкової школи «Школа радості» Львівської міської ради на учня 1-В класу Ель [PERSON] , вихованням, організацією навчання і дозвіллям дитини займається мама та бабуся. Батько навчанню і вихованню дитини не приділяє уваги. Відповідно до довідки від 15.04.2024 виданої сімейним лікарем Благодійного фонду Шпиталь ім. Митрополита Андрея Шептицького, [PERSON] , дитина протягом двох років спостерігається у вказаному закладі, задекларована на номер телефону матерів, за цей час мама регулярно зверталась на консультації до лікаря під час хвороби, для постановки діагнозу, отримання лікування та спостереження. Також 11.04.2024 року на адресу суду надійшла відповідь з Центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України, з якої вбачається, що відповідач [PERSON] покинув територію України 01.03.2020. Згідно із ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст.ст. 77-80 Цивільного процесуального кодексу України. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 Цивільного процесуального кодексу України). Відповідно до ч. 1 ст. 77 Цивільного процесуального кодексу України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Таким чином, належними вважатимуться докази, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення сторін або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Вони мають належати до складу підстав позову або підстав заперечень проти нього і характеризуватися значущістю для визначення спірних правовідносин та зумовленістю цих фактів нормами матеріального права. У цьому випадку особа, яка подала позов про позбавлення батьківських прав із підстав, передбачених п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, повинна довести, що батьки (один із батьків) ухиляються від виконання своїх обов`язків з виховання дитини. У свою чергу батьки (один із батьків) мають довести, що вони належним чином виконують свої батьківські обов`язки. В судовому засіданні було заслухано пояснення позивача в якості свідка, яка зазначила, що відповідч не проявляв ніколи бажання для спілкування з сином, про нього не піклується, жодних речей та подарунків від нього він не отримує. Свідок [PERSON] пояснила, що являється бабусею [PERSON] , [INFO] та матір`ю [PERSON] , а тому їй відомо, що відповідач був залежний від ігрових автоматів, він ніколи не приділяв уваги своєму синові та не цікавився його життям, в 2020 р. залишив територію України, з сином не спілкується. Відповідно до п.2 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Верховний Суд виходить з того, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Суд на перше місце ставить «якнайкращі інтереси дитини», оцінка яких включає знаходження балансу між усіма елементами, необхідними для прийняття рішення. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, правові наслідки позбавлення батьківських прав визначено статтею 166 СК України. Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращий бік неможливо, і лише за наявності вини у діях батьків. Пунктом 1 статті 9 Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону та процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо та необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. При визначенні\~основних інтересів\~дитини у\~кожному конкретному\~випадку необхідно\~враховувати дві\~умови:\~по-перше,\~у якнайкращих\~інтересах дитини\~буде збереження\~її зв`язків\~із сім`єю,\~крім випадків,\~коли сім`я\~виявляється особливо\~непридатною або\~явно неблагополучною;\~по-друге,\~у якнайкращих\~інтересах дитини\~буде забезпечення\~її розвитку\~у безпечному,\~спокійному та\~стійкому середовищі,\~що не\~є неблагополучним.\~(Постанова\~Верховного Суду\~від 29\~вересня 2021\~року по\~справі № 459/3411/18) Відповідно доВисновку Франківської районної адміністрації від 09.05.2024 №260001-вих-65186, орган опіки та піклування вважає за недоцільне позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно дитини [PERSON] , [INFO] . Із змісту висновку органу опіки і піклування вбачається, що відповідач на засідання комісії також не з`явився, жодних пояснень не надав, що свідчить про байдужість останнього до питання батьківства. Вищенаведене, з урахуванням наданих суду доказів представником позивача та пояснень свідків, свідчить про те, що відповідач ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню та утриманню дитини, самоусунувсяь від виконання таких по відношенню до сина, не вживає жодних заходів для виконання своїх батьківських обов`язків у будь-який спосіб. При цьому, задовольняючи позов, відповідно до статті 141 Цивільного процесуального кодексу України, з відповідача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1211.20 грн.

Outcome: approved