Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-13 00:00:00

Фізична особа-підприємець\~ [PERSON] \~звернувся до\~суду з\~позовом до [PERSON] про відшкодування витрат, пов`язаних з виплатою страхового відшкодування, в порядку регресу, в якому просив стягнути солідарно з відповідача на його користь завдані збитки в порядку регрессу у розмірі 165434,80 грн., витрати по сплаченому судовому збору в розмірі 1654,35 грн. та витрати на правову (правничу) допомгу в розмірі 22848,80 грн. Позовна заява\~мотивована тим,\~що між\~ПрАТ «СК\~«ВУСО» та\~ [PERSON] \~було укладено\~Поліс обов`язкового\~страхування цивільно-правової\~відповідальності власників\~наземних транспортних\~засобів №114024737\~від 07.02.2019\~року,\~за яким\~страховик зобов`язався\~відшкодувати шкоду,\~заподіяну страхувальником\~життю,\~здоров`ю\~та майну\~потерпілих при\~експлуатації забезпеченого\~транспортного засобу,\~а саме\~автомобіля «ВАЗ\~1111»,\~д.н.з.\~ [NUMBER] . Так, 04.07.2019 року близько 14 год. 45 хв. по вул. К.Василенка в напрямку вул. А.Первозванного, в районі будинку №21а, мала місце дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу ВАЗ 1111, д.н.з. [NUMBER] під керуванням [PERSON] та автомобіля Mercedes Benz, д.н.з. [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] . В результаті ДТП пассажир автомобіля ВАЗ 1111 [PERSON] отримала тілесні ушкодження. Оскільки, під час вчинення ДТП [PERSON] перебував у стані алкогольного спяніння, то відносно нього була порушена кримінальна справа. Позивач в жовтні 2021 року звертався до Вінницького міського суду Вінницької області із заявою про залучення до справи в якості потерпілого та із запитом про надання інформації, проте відповіді так і не отримав. Після цього адвокат звернувся з регресним позовом в цивільному судочинстві про відшкодування шкоди винними особам в деліктному зобов`язанні. Відповідно до супровідного листа про повернення позову вбачається, що [PERSON] вироком суду від 07.02.2022 року було засуджено, при цьому адвокат звертався з позовом в порядку цивільного судочинства, проте працівники апарату суду розцінили цей позов як позов, який подано в рамках кримінального провадження. Після цього, адвокат звертався до суду із запитом про отримання копії вироку, проте йому було відмовлено. У позовній заяві позивач зазначив, що після відкриття провадження у даній справі, він звернеться з відповідним клопотанням про витребування доказів. Потерпіла особа [PERSON] звернулася до ПрАТ «СК «ВУСО» із заявою на виплату страхового відшкодування та їй було здійснено виплату в розмірі 200000,00 грн., яка перерахована на рахунок ТОВ «ЮК «Відшкодування». Таким чином, відшкодувавши матеріальну шкоду заподіяну відповідачем, ПрАТ «СК «ВУСО» отримало право регресної вимоги до відповідача щодо стягнення суми виплаченого страхового відшкодування, а саме 165434,80 грн. (в зв`язку з частковим погашеням боргу в добровільному порядку). 17.11.2020 року між ПрАТ «СК «ВУСО» та ФОП [PERSON] було укладено договір №17/11/2020 про відступлення права вимоги від 17.11.2020 року, відповідно до умов якого первісний кредитор відступає, а новий кредитор отримує право вимоги відшкодування у порядку регрессу збитків завданих первісному кредитору по договорам страхування, перелік яких наведений у додатку №1 до договору. В тому числі, новий кредитор отримує право вимоги відшкодування в порядку регрессу збитків у вигляді виплаченого страхового відшкодування за полісом №114024737 від 07.02.2019 року. З метою досудового врегулювання спору позивачем було надіслано відповідачу вимогу про відшкодування збитків в порядку регрессу, яка залишена без реагування. На підставі викладеного позивач звернувся до суду з цим позовом та просить: - стягнути солідарно з [PERSON] на його користь завдані збитки в порядку регрессу у розмірі 165434,80 грн.; - витрати по сплаченому судовому збору в розмірі 1654,35 грн. покласти на відповідача на користь позивача; - витрати на правову (правничу) допомогу в розмірі 22848,80 грн. покласти на відповідача на користь позивача. Представник відповідача [PERSON] надіслав суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що позивач пропустив строк на подачу позову. Подія ДТП сталася 04.07.2019 року, а останнє страхове відшкодування виплачене потерпілій 02.10.2020 року. Цивільна справа була подана до суду 29.11.2023 року. Таким чином, якщо прийняти до уваги те, що останнє страхове відшкодування було перераховане 02.10.2020 року, то строк позовної давності сплинув 02.10.2023 року і позивачем він був пропущений. Також вказано, що позивачем обрано не правильний спосіб захисту своїх прав. Правовідносини, що виникли між страховою компанією і відповідачем, у зв`язку з можливою виплатою першим на користь потерпілої страхового відшкодування, засновані на суброгації переході до позивача права вимоги потерпілої у деліктному зобов`язанні. У порядку суброгації страховик має право вимагати від особи, відповідальної за збитки, відшкодування суми в межах фактичних витрат. Вимога страховика потерпілої до завдавача шкоди не є регресною та заснована на інших приписах законодавства. Регрес у страхуванні виникає стосовно вузького кола осіб, водночас як положення ст. 993 ЦК України застосовуються щодо будь-якої особи, відповідальної за настання страхового випадку. Перебіг строку позовної давності при суброгації починається не з моменту виплати страхового відшкодування, адже відповідно ст. 262 ЦК України заміна стоорони у зобов`язанні не змінює порядку обчислення та перебігу позовної давності. У той час як відповідно до ч. 6 ст. 261 ЦК України за регресними зобов`язаннями перебіг позовної давності починається від дня виконання основного зобов`язання. Крім того, ФОП [PERSON] не є належним позивачем у вказаних правовідносинах, обставини на які він посилається не доводяться належними та допустимими доказами, тощо. Сторона відповідача в повному обсязі заперечує проти стягнення з відповідача судових витрат, так як вони є необгрунтованими. Представник відповідача просив взяти до уваги матеріальне становище відповідача, а саме: на даний час він утримується в колонії, не має постійного заробітку, на його утриманні перебуває хвора мати [PERSON] , яка потребує догляду. Також повідомив, що орієнтовний розмір судових витрат, які поніс та може понести відповідач складають 10000,00 грн., докази понесення яких буде подано до закінчення судових дебатів у справі. Просив відмовити повністю у задоволенні позову ФОП [PERSON] та стягнути з останнього на користь [PERSON] понесені ним судові витрати. В судове\~засідання позивач\~не з`явився, проте надіслав суду заяву з проханням розглянути справу за його відсутності та представника. Представник відповідача [PERSON] в судовому\~засіданні позов не\~визнав та\~пояснив,\~що строк позовної давності закінчився. Надані позивачем докази не підтверджують суму шкоди в розмірі 200000,00 грн., зокрема не надано будь-яких доказів щодо добровільної оплати шкоди. Позивач не є належним, оскільки відповідно до Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» правом на звернення до суду з позовом наділений сааме страховик. ФОП не є страховим агентом та не має ліцензії на таку діяльність. Відповідач наголошує, що він не був повідомлений про заміну кредитора (рекомендовані повідомлення не отримував). Поліс №114024737 не містить підпису [PERSON] . Матеріали справи містять певні докази того, що відповідач був учасником певних подій та був судом визнаний виним, проте доказів щодо його причетності саме до цієї події - суду не надано. Відповідне клопотання про витребування доказів суду не було подано та судом не розглядалось. Представник відповідача також заперечив щодо розрахунку суми страхового відшкодування, наданого позивачем, оскільки не зрозуміло що це за документ та хто кому виплачував. Проти стягнення судових витрат заперечив. Просив відмовити у задоволені позову, оскільки зазначені позивачем обставини не знайшли свого підтвердження. Додатково повідомив, що докази понесених судових витрат будуть надані відповідачем протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду. Згідно із ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявляти клопотання про розгляд справи за його відсутності. Заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що у задоволенні позовної заяви слід відмовити з таких підстав. Судом встановлено, що 07.02.2019 року між ПрАТ «СК «ВУСО» та [PERSON] було укладено Поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №114024737, за яким страховик зобов`язався відшкодувати шкоду, заподіяну страхувальником життю і здоров`ю 200000,00 грн. та майну потерпілих 100000,00 грн. при експлуатації забезпеченого транспортного засобу, а саме автомобіля «ВАЗ 1111», д.н.з. [NUMBER] (а.с. 5). Зі змісту\~Витягу з\~Єдиного реєстру\~досудових розслідувань\~та постанови\~про приєднання\~до кримінального\~провадження речового\~доказу від\~14.07.2019\~року встановлено,\~що 04.07.2019\~року близько\~14\~год.\~45\~хв.\~водій [PERSON] ,\~перебуваючи в\~стані алкогольного\~спяніння,\~керуючи автомобілем\~марки «ВАЗ-1111»,\~номерний знак\~ [NUMBER] ,\~рухаючись по\~вул.\~К.Василенка\~в напрямку\~вул.\~А.Первозванного,\~в районі\~будинку №21а,\~виїхав на\~смугу зустрічного\~руху де\~допустив зіткнення\~з автомобілем\~марки «Mercedes\~Benz\~308D», номерний знак\~ [NUMBER] \~під керуванням\~водія [PERSON] ,\~який рухався\~по своїй\~смузі руху\~в зустрічному\~напрямку.\~Внаслідок даної\~ДТП пасажир\~автомобіля «ВАЗ\~1111»\~ [PERSON] отримала тілесні ушкодження, була госпіталізована у відділення політравми МКЛ ШМД. Водій [PERSON] також отримав тілесні ушкодження, після огляду був відпущений додому. Попереня правова кваліфікація кримінального правопорушення - ч. 1 ст. 286 КК України (а.с. 13, 14). 29.07.2019 року приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Кривцовим Д.В. посвідчено довіреність, згідно з якою [PERSON] уповноважила ТОВ «Юридична компанія «Відшкодування» здійснювати від її імені, по відношенню до всіх суб`єктів дій, метою яких є встановлення обставин дорожньо-транспортної пригоди, що мала місце 04.07.2019 року, а також її наслідків, пред`явлення цивільно-правових претензій, які з цього випливають та отримання відшкодування заподіяної моральної та матеріальної шкоди у цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справах (а.с. 17). Аналогічна довіреність була видана і [PERSON] 11.02.2020 року (а.с. 39). 14.08.2019 року ТОВ «Юридична компанія «Відшкодування» звернулося до ПрАТ СК «ВУСО» із заявою про виплату страхового відшкодування, згідно з якою просила здійснити відшкодування [PERSON] оціненої шкоди заподіяної в результаті ДТП, яка мала місце 04.07.2019 року, а саме: 1650,44 грн. (моральна шкода); 3894,40 грн. (відшкодування шкоди пов`язаної з тимчасовою втратою працездатності); 29114,24 грн. (відшкодування шкоди, пов`язаної з лікуванням). Загальна сума 34658,24 грн., яку просили перерахувати на розрахунковий рахунок товариства для переказу потерпілим (а.с. 45). Суд звертає увагу, що підсумувавши всі кошти загальна їх сума становить 34659,08 грн. Згодом, 19.02.2020 року ТОВ «ЮК «Відшкодування» було подано заяву (уточнення) про виплату страхового відшкодування на загальну суму 142471, 4 грн. для потерпілих [PERSON] та [PERSON] (а.с. 53). При цьому, підсумувавши ці суми, загальна сума становить 142470,43 грн., отже вбачається розбіжність вказних сум. Згідно з копією страхового акта №12924-24 від 22.10.2019 року ПрАТ СК «ВУСО» здійснило виплату страхового відшкодування у розмірі 25136,47 грн. для потерпілої [PERSON] (а.с. 46-47, 51). Також згідно з копією страхового акта №1079845-1 від 28.05.2020 року ПрАТ СК «ВУСО» здійснило доплату страхового відшкодування в розмірі 38193,07 грн. на реквізити ТОВ «Відшкодування» в інтересах [PERSON] та [PERSON] (а.с. 49, 52). Матеріали справи містять копію страхового акта №1079845-3 від 02.10.2020 року на суму 57150,41 грн. (а.с. 48), №1079845-2 від 11.08.2020 року на суму 79520,05 грн. (а.с. 50). Суд звертає увагу на те, що в усіх страхових актах винуватцем ДТП вказаний [PERSON] . Представником позивача надано суду ряд платіжних доручень про оплату страхового відшкодування на загальну суму 200000,00 грн. (а.с. 54). Проте позивач заявляє до стягнення суму 165434,80 грн, що є його правом, мотивуючи про часткове погашення боргу в добровільному порядку. Проте представник відповідача заперечує цю обставину та зазначає, що доказів погашення боргу матеріали справи не містять, тобто вказана обставина позивачем не доведена. З листа\~Вінницького міського\~суду Вінницької\~області від\~07.02.2022\~року,\~адресованого [PERSON] вбачається,\~що вироком\~Вінницького міського\~суду Вінницької\~області від\~07.02.2022\~обвинуваченого [PERSON] \~було засуджено\~за вчинення\~злочину,\~передбаченого ч.\~1\~ст.\~286\~КК України\~до 2\~років 6\~місяців обмеження\~волі з\~позбавлення права\~керувати транспортними\~засобами на\~строк 3\~роки. Разом з тим, 31.12.2021 року до Вінницького міського суду Вінницької області надійшов цивільний позов захисника Литвина Р.М. в інтересах [PERSON] про стягнення із [PERSON] матеріальної шкоди. Враховуючи вимогу ч. 1 ст. 128 КПК України та те, що судовий розгляд у вказаному кримінальному провадженні був розпочатий 30.01.2020, а цивільний позов захисником подано лише 31.12.2021, тобто після початку судового розгляду, судом у ході судового провадження було залишено вказаний цивільний позов без розгляду (а.с. 19). Згідно з відповіддю на запит, наданий Вінницьким міським судом Вінницької області 10.06.2022 року, [PERSON] було відмовлено у видачі копії вироку суду від 07.02.2022 року та документів з матеріалів кримінального провадження №127/28294/19 (а.с. 16). Суд не приймає до уваги, надані позивачем рахунки на оплату про придбання медичних товарів (а.с. 20-22), оскільки їх оригінали суду надані не були. Також відсутні відомості, що ці товари необхідні були [PERSON] саме внаслідок потрапляння в ДТП. Судом встановлено, що 17.11.2020 року між ПрАТ СК «ВУСО» та ФОП [PERSON] було укладено договір про відступлення права вимоги, згідно якого первісний кредитор передає (відступає) новому кредитору свої права вимоги до боржників, а новий кредитор набуває права вимоги первімсного кредитора за укладеними договорами страхування там сплачує первісному кредитору за відступлення права вимоги гшрошові кошти у сумі, що дорівнює ціні договору у порядку та строки встановлені цим договором (а.с. 56-57). Загальний розмір заборгованості боржників, права вимоги до яких відступається, згідно цього договору, складає: 1513441,70 грн., згідно Реєстру прав вимог, який складається сторонами в паперовому та електронному вигляді, за формою, що наведена у Додатку 1 до цього договору. Згідно з п. 4.1. вказаного договору, ціна договору складає 151344,17 грн. Тобто зміст договору містить розбіжність в ціні договору. На підтвердження перерахування ціни договору суду надано дві квитанції на загальну суму 151344,17 грн. (а.с. 60), разом з тим, суду не відомо, яка правильна ціна договору та чи дійсно вона сплачена позивачем (1513441,70 грн. чи 151 344,17 грн.). Право вимоги переходить до нового кредитора з моменту перерахування коштів у розмірі ціни договору на рахунок первісного кредитора, внаслідок чого новий кредитор набуває прав нового кредитора по відношенню до боржників стосовно їх заборгованостей, які виникли внаслідок заподіяння боржниками збитків страхувальникам первісного кредитора, які уклали договір страхування із первісним кредитором або третім особам (вимога відшкодування у порядку регрессу заподіяного збитку в межах виплачених сумм страхових виплат/страхових відшкодувань) (п. 3.1.3. договору про відступлення права вимоги). З Додатку №1 до договору вбачається, що до позивача перейшло право вимоги щодо [PERSON] , сума відшкодування та залишок складає 165434,80 грн., а загальна сума залишку за всіма боржниками складає 1513441,70 грн. (а.с. 58). Згідно з п. 2. ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок правонаступництва. Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язані в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Матеріали справи не містять належних та допустимих доказів повідомлення відповідача про відступлення права вимоги та вимогу про відшкодування збитків в порядку регресу (а.с. 62-65). \~При цьому, неповідомлення боржника про заміну кредитора не тягне за собою відмову у позові новому кредитору, а може впливати на визначення розміру боргу перед новим кредитором у випадку проведення виконання попередньому або ж свідчити про прострочення кредитора (ст.ст. 516, 613 ЦК України). Тобто факт неповідомлення боржника про уступку права вимоги новому кредитору за умови невиконання боржником грошового зобов`язання у повному обсязі не є підставою для звільнення боржника від виконання зобов`язань взагалі. Суд не приймає до уваги доводи представника відповідача про те, що ФОП не є страховим агентом та не має ліцензії на таку діяльність, оскільки новий кредитор не повинен мати відповідної ліцензії та бути фінансовою установою, оскільки спеціальним законом «Про страхування» чітко передбачено вимоги до осіб, які можуть набувати право вимоги за страховим портфелем. Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Частина 2 ст. 1187 ЦК України передбачає, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно з ч. 1 ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Разом з тим, матеріали справи не містять належного та допустимого доказу щодо винуватця у вчиненні вказаної ДТП та перебування його в стані алкогольного сп`яніння. Таким чином, вина відповідача у вчиненні ДТП не доведена, як і перебування його в стані алкогольного сп`яніння. Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено обов`язок сторін доводити ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно зі ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Разом з тим, позивачем не вчинялось дій щодо надання суду вироку суду про притягнення відповідача до відповідальності за скоєння вказаного ДТП. В позовній заяві позивач вказав, що після відкриття провадження він звернеться з відповідним клопотання про витребування доказів, прооте своїм правом так і не скористався, на чому також наголосив представник відповідача. Останній в судовому засіданні зазначив, що матеріали справи не містять доказів вини [PERSON] у вчиненні ДТП та його перебування в стані алкогольного сп`яніння, що є підставою для відшкодування завданої шкоди. Відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості. Статтею 25 Закону України «Про страхування» передбачено, що здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком. Аналогічні положення містяться в частині першій статті 990 ЦК України. Згідно зі статтями 512, 514 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою у випадках, встановлених законом. Таким законом, зокрема, є норми статті 993 ЦК України та статті 27 Закону України «Про страхування». Відповідно до ст. 993 ЦК України, ст. 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Такий перехід права вимоги від страхувальника (вигодонабувача) до страховика називається суброгацією. Під час суброгації нового зобов`язання із відшкодування збитків не виникає, відбувається заміна кредитора: потерпілий, яким є страхувальник або вигодонабувач, передає страховику своє право вимоги до особи, відповідальної за спричинення шкоди. Натомість регрес це право особи, яка здійснила відшкодування шкоди, заподіяної не її діями, звернутися з вимогою про повернення виплаченого до боржника, з вини якого заподіяно шкоду. Регрес характеризується тим, що правовідношення, за яким особа здійснила відшкодування, припинилося, у зв`язку з чим виникло нове правовідношення, пов`язане саме з регресною вимогою. Суброгація допускається у договорах майнового страхування, правовою підставою її застосування є стаття 993 ЦК України та стаття 27 Закону України «Про страхування». Право регресу регулюється частиною першою статті 1191 ЦК України. Аналогічні правові висновки викладено у постанові Верховного Суду від 30 січня 2019 року у справі № 755/9320/15-ц. Враховуючи наведене, правовідносини, які виникли між сторонами у цій справі, є суброгацією. Стосовно доводів представника відповідчаа про пропущення строку позовної давності, слід зазначити наступне. Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (ст.256 ЦК). Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). При суброгації перебіг строку позовної давності починає обчислюватися з моменту виникнення страхового випадку. Вказані правові висновки висловлені у постановах КЦС від 28.02.2018 року у справі № 521/16989/13-ц, від 26.09.2018 року у справі № 760/578/15-ц, від 10.07.2019 року у справі № 740/2334/16-ц. Також при\~суброгації заміною\~кредитора деліктне\~зобов`язання не\~припиняється,\~оскільки відповідальна\~за спричинені\~збитки особа\~свій обов`язок\~щодо їх\~компенсації не\~виконала,\~тому заміна\~сторін у\~зобов`язанні не\~замінює й\~порядку обчислення\~та перебігу\~строку позовної\~давності згідно\~з ч.\~1\~ст.\~262\~ЦК України. Судом встановлено, що заподіяння шкоди відбулося під час ДТП, яка мала місце 04.07.2019 року, а відтак, перебіг строку позовної давності у три роки почав відраховуватися з 05.07.2019 року. Постановою Кабінету Міністрів України від 09.12.2020 року № 1236 «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» з 19 грудня 2020 року по 31 серпня 2022 року на території України було встановлено карантин, продовживши дію карантину, встановленого постановами Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» від 20 травня 2020 року № 392 «Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, та етапів послаблення протиепідемічних заходів» та від 22 липня 2020 року № 641 «Про встановлення карантину та запровадження посилених протиепідемічних заходів на території із значним поширенням гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» Також постановою Кабінету Міністрів України від 19 серпня 2022 року № 928 Про внесення змін до розпорядження Кабінету Міністрів України від 25 березня 2020 р. № 338 і постанови Кабінету Міністрів України від 9 грудня 2020 року № 1236 карантин в Україні був продовжений до 31.12.2022 року. Також постановою Кабінету Міністрів України від 23 грудня 2022 року № 1423 «Про внесення\~змін до\~розпорядження Кабінету\~Міністрів України\~від 25\~березня 2020\~року №\~338\~і постанови\~Кабінету Міністрів\~України від\~9\~грудня 2020\~року №\~1236»\~карантин в\~Україні був\~продовжений до\~30.04.2023\~року та діяв по 30 червня 2023 року. Законом №540-IX від 30 березня 2020 року розділ Прикінцеві та Перехідні положення ЦК доповнено п.12 такого змісту: під час дії карантину, встановленого постановою Кабінету Міністрів України №211, строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Виходячи із взаємозв`язку норм права, які були прийняті органом законодавчої влади в Україні під час дії карантину, введеного Урядом України у зв`язку із поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19), цілей, з метою яких ці норми впроваджені, а також з метою недопущення безпідставного звуження прав учасників цивільних правовідносин, суд дійшов висновку, що пункт 12 Перехідних і прикінцевих положень ЦК України щодо продовження під час карантину строків загальної і спеціальної позовної давності, передбачених статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, підлягає застосуванню. Зазначений правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду від 07 вересня 2022 року у справі № 679/1136/21. За таких обставин, суд відхиляє посилання представника відповідача на пропущений строк позовної давності позивачем з огляду на їх безпідставність. Отже, позивачем при зверненні до суду з позовом строк позовної давності не пропущено, а тому відсутні підстави для відмови в задоволенні позовних вимог з цих підстав. Для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування шкоди, потрібна наявність одночасно усіх елементів складу цивільного правопорушення: протиправної поведінки, шкоди, причинного зв`язку між протиправною поведінкою заподіювача та шкодою, а також вини заподіювача шкоди. Матеріалами справи не встановлено вину заподіювача шкоди та його протиправної поведінки. Враховуючи наведене вище, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є недоведеними та такими, що не підлягають до задоволення. Оскільки суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову, то відповідно до ст. 141 ЦПК України, судові витрати слід залишити за позивачем. На підставі\~викладеного та\~

Outcome: dismissed