Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-08 00:00:00

06 травня 2024 року до Дарницького районного суду м. Києва надійшла заява адвоката Куліша Бориса Михайловича, який діє в інтересах заявниці [PERSON] , заінтересована особа: Дарницький відділ державної реєстрації актів цивільного стану у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), про встановлення факту смерті на тимчасово окупованій території В обґрунтування вимог заяви представник заявниці посилався на те, що у місті Луганськ Луганської області у віці [INFO] помер чоловік заявниці - [PERSON] . Отримати свідоцтво про смерть чоловіка у державному органі реєстрації актів цивільного стану заявниця не може, оскільки факт смерті відбувся на тимчасово окупованій території України, на якій неможливо отримати медичний документ, що може бути прийнято відділом державної реєстрації актів цивільного стану для здійснення реєстрації смерті відповідно до ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану». Встановлення зазначеного факту смерті в судовому порядку заявниці необхідно для внесення відповідно запису до Єдиного державного реєстру актів цивільного стану України і отримання свідоцтва про смерть. Документ сформовано в системі «Електронний суд». Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу справ між суддями для розгляду справи визначено суд у складі головуючого судді Мицик Ю.С. Ухвалою суду від 08 травня 2024 року заява була прийнята до розгляду та відкрито провадження у справі. Заявниця та її представник в судове засідання не з`явились, про дату та час розгляду справи були повідомлені належним чином. В матеріал справи наявна заява адвоката Куліша Б.М. про проведення розгляду справи без участі заявниці та її представника (а.с.№ 12). Представник заінтересованої особи Дарницького відділу державної реєстрації актів цивільного стану у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) в судове засідання не з`явився, про дату та час слухання справи був повідомлений належним чином. У відповідності до ст. 223,ч.2 ст. 247 ЦПК України суд розглянув справу в судовому засіданні за відсутності учасників справи та без здійснення фіксації судового процесу технічними засобами. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до п. 5 ч. 2ст. 293 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Судом встановлено, що [PERSON] є дружиною [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про шлюб Серії [NUMBER] від 05 жовтня 1986 року, актовий запис №1144 (а.с. №9). [PERSON] помер [INFO] при невідомих обставинах, причиною його смерті відповідно до медичного свідоцтва № [NUMBER] від 28 жовтня 2023 року зазначено «гостра велика крововтрата, закрита тупа травма тулуба із пошкодженням магістральних судин» (а.с. №10). 28 жовтня 2023 року Артемівським районним відділом запису актів цивільного стану департаменту запису актів цивільного стану Міністерства юстиції Луганської народної республіки на тимчасово окупованій території видано свідоцтво про смерть [PERSON] , серії [NUMBER] , в якому зазначено, що він помер [INFO] у м. Луганськ (а.с. № 24). Заявниця позбавлена можливості отримати уповноваженим органом свідоцтво про смерть, оскільки у неї наявні лише документи, які видані на території, де органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження. Відповідно до 317 ЦПК України, визначено особливості провадження у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України. Так, відповідно до абз. 2 ч. 1 ст. 317 ЦПК України, заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України. Відповідно до абз. 3 ч. 2 ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», Окремі території України, що входять до складу Донецької та Луганської областей, є окупованими Російською Федерацією (у тому числі окупаційною адміністрацією Російської Федерації) починаючи з 7 квітня 2014 року. Наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22.12.2022 № 309 затверджено Перелік територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією. Відповідно до вказаного Переліку, вся територія Луганської області є тимчасово окупована Російською Федерацією територія України з 07.04.2014. Пунктом 8 частини 1 статті 315 ЦПК України, передбачений розгляд судом справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Згідно з абз. 2 п. 18 Постанови Пленуму ВСУ № 5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», рішення суду про встановлення факту, що має юридичне значення, не замінює собою документів, що видають зазначені органи, а є лише підставою для їх одержання. Питання щодо можливості використання як доказів у справі про встановлення факту народження та смерті особи в певний час на тимчасово окупованій території України документів, які видані органами та установами (зокрема, лікарняними закладами), що знаходяться на такій території, має вирішуватися з урахуванням загальних положень цивільного процесуального законодавства України щодо належності та допустимості доказів (статті 76, 77 ЦПК України). Зокрема, належними відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування; допустимими за змістом частини першої ст. 78 ЦПК України є докази, одержані в порядку, встановленому законом. Разом із тим, під час вирішення питання щодо оцінки доказів у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, необхідно брати до уваги практику Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ), яка відповідно до українського законодавства має застосовуватися судами при розгляді справ як джерело права. Так, під час розгляду згаданої категорії справ необхідно враховувати висновки ЄСПЛ у справах проти Туреччини (зокрема, "Loizidou v. Turkey", "Cyprus v. Turkey"), а також Молдови та Росії (зокрема, Mozer v/ theRepublicofMoldovaandRussia", "IlascuandOthers v. MoldovaandRussia"), де, ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibiacase), ЄСПЛ наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони. Такий висновок ЄСПЛ слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій, як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Застосовуючи «намібійський виняток» у справі «Кіпр проти Туреччини», ЄСПЛ, зокрема, зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать. Даючи оцінку допустимості таких доказів, як документи, що видані органами та установами на тимчасово окупованій території України, слід керуватися положеннями частини другої статті 19 Конституції України, якою передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі в межах та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Таким чином, документи, видані органами та установами (зокрема, лікарняними закладами), що знаходяться на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, як виняток, можуть братись до уваги судом та оцінюватись разом із іншими доказами в їх сукупності та взаємозв`язку під час розгляду справи у порядку статті 317 ЦПК України. З огляду на викладене та ту обставину, що для проведення державної реєстрації смерті на території України є об`єктивні перешкоди, з метою захисту прав і свобод громадян України, суд вважає, що заявлені вимоги слід задовольнити, з огляду на їх законність та обґрунтованість, що надасть заявнику можливість отримати видане державним органом України свідоцтво про смерть. На підставі викладеного та

Outcome: approved