Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-19 00:00:00

У жовтні 2023 року ПрАТ «Страхова компанія «УНІКА» звернулось до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування шкоди, в обґрунтування якого зазначило, що 13.07.2021 року о 10-00 год в м. Харкові, на перехресті вул. Греківська сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «FORD», державний реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] та автомобіля «FORD», державний реєстраційний номер [NUMBER] . Внаслідок ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження. Постановою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 11.11.2023 року у справі про адміністративне правопорушення № 646/4841/21 [PERSON] закрити провадження к справі про адміністративне правопорушення за ст. 124 КУпАП стосовно [PERSON] на підставі п.7 ч. 1 ст. 247 Кодексу України про адміністративне правопорушення, у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи строку накладання адміністративного стягнення. На момент ДТП майнові інтереси власника автомобіля «FORD», державний реєстраційний номер [NUMBER] , були застраховані в ПрАТ «СК «УНІКА» договором добровільного страхування наземного транспорту «КАСКО» № 021029/4605/0000201 від 04.03.2021 року. Страхувальник звернувся до позивача з заявою про подію з ознаками страхового випадку згідно договору КАСКО від 15.07.2021 року. Заяву було розглянуто, пошкодження автомобіля визнано страховим випадком у зв`язку з чим ПрАТ «СК «УНІКА» здійснило виплату страхового відшкодування в розмірі 142694,73 грн. Страхове відшкодування було \~ \~ \~ \~сплачене з вирахуванням суми несплаченої частини страхового платежу в розмірі 5202,49 грн. На момент ДТП цивільно-правова відповідальність власника автомобіля «FORD», державний реєстраційний номер [NUMBER] , була застрахована в ПрАТ «УКРАЇНСЬКА СТРАХОВА КОМПАНІЯ «КНЯЖА ВІЄННА ІНШУРАНС ГРУП» полісом обов`язкового страхування цивільно - правової відповідальності власників наземну транспортних засобів № 202671537, у зв`язку з чим страховик відповідача здійснив виплату страхового відшкодування на рахунок позивача в розмірі 127400,00 грн. Позивач зазначає, що, відповідач, як особа відповідальна за завдані збитки повинен сплатити різницю між сумою сплаченого ПрАТ «СК «УНІКА» страхового відшкодування за договором добровільного страхування наземного транспорту та сумою страхового відшкодування передбаченого полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів у розмірі 20497,22 грн, яка вирахувана наступним чином: 142694,73 грн + 5202,49 грн = 147\~897,22 грн 127400,00 грн. На підставі ст. 1194 ЦК України, позивач просив стягнути з [PERSON] на користь ПрАТ «Страхова компанія «УНІКА» виплачене страхове відшкодування в розмірі 20497,22 грн, а також стягнути суму сплаченого судового збору. Ухвалою судді\~Дзержинського районного\~суду м.\~Харкова Орос\~О.В.\~від 17.10.2023\~прийнято до\~розгляду та\~відкрито провадження\~у справі\~за позовною\~заявою в\~порядку спрощеного\~позовного провадження\~з викликом\~сторін.Встановлено відповідачу строк для подання відзиву, який має відповідати вимогам ст. 178, 191 ЦПК України п`ятнадцять днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі. Копія відзиву та доданих до нього документів іншим учасникам справи повинна бути надіслана (надана) одночасно з надісланням (наданням) відзиву до суду. У встановлений судом строк відповідач відзиву на позовну заяву не подав, у зв`язку з чим суд розглядає справу на підставі наявних матеріалів згідно з ч. 8 ст. 178 ЦПК України. На підставі протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями та розпорядження керівника апарату суду №02-06/134 від 22.02.2024 про повторний авторозподіл справ в провадження судді Тимченка А.М. 05.03.2024 надійшла вищевказана справа. Ухвалою суду від 05 березня 2024 року цивільну справу прийнято до провадження судді Тимченка А.М., та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Представник позивача надав до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив розглядати справу за його відсутності на підставі наявних в матеріалах справи доказів. Проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Судом на адресу зареєстрованого у встановленому законом порядку місця проживання відповідача направлялась копія ухвали Дзержинського районного суду м. Харкова від 17.10.2023 разом із позовною заявою та доданими до неї документами, відповідач у встановлений судом строк відзиву на позовну заяву не надав. Також відповідачу засобами поштового зв`язку було надіслано копію ухвали суду від 05.03.2024. У відповідності до ст.\~178\~ЦПК України відповідач своїм правом подання до суду клопотань про розгляд справи з повідомленням сторін та відзиву на позовну заяву не скористався. Від сторін не надійшло заперечення проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження чи клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін. Розгляд справи проведено у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін у відповідності із ч. 5 ст.\~279\~ЦПК України за наявними у справі матеріалами. Відповідно до частини першої\~статті 280 ЦПК України\~суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Верховний Суд України, узагальнюючи судову практику, також вказав, що інститут заочного провадження відповідає положенням та спрямований на реалізацію Рекомендації № R (84) 5 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам стосовно принципів цивільного судочинства, що направлені на вдосконалення судової системи. Для досягнення цієї мети необхідно забезпечити доступ сторін до спрощених і більш оперативних форм судочинства та захистити їх від зловживань та затримок, зокрема, надавши суду повноваження здійснювати судочинства більш ефективно. Враховуючи,\~що у\~справі маються\~достатні дані\~про права\~і взаємовідносини\~сторін,\~відповідач належним\~чином повідомлений\~про час\~і місце\~судового розгляду\~справи,\~суд ухвалив\~розглянути справу\~за відсутності\~відповідача та,\~зі згоди\~позивача,\~відповідно до\~ухвали суду\~від 20\~травня 2024року провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням\~статті 280 ЦПК України. Зважаючи на те, що справа розглядалась за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, відповідно до ч.2 ст.\~247\~ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши письмові докази, що містяться в матеріалах справи, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] є власником транспортного засобу Ford Fiesta, державний реєстраційний номер [NUMBER] , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серія [NUMBER] . 04.03.2021 року між Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «УНІКА» та [PERSON] укладено договір добровільного страхування наземного транспорту №021029/4605/0000201, за умовами якого предметом договору є майнові інтереси страхувальника, що не суперечать закону, пов`язані з володінням, користуванням та розпорядженням застрахованим транспортним засобом «Ford Fiesta», державний реєстраційний номер [NUMBER] » та прикріпленими до нього зовні та всередині додатковим обладнанням. 13 липня 2021 року о 10 годині 00 хвилин водій [PERSON] , керуючи транспортним засобом Ford Transit, державний номерний знак [NUMBER] , на перехресті вул. Гольдбергівська та вул. Греківська в м. Харкові, повертаючи ліворуч, не надав переваги у русі автомобілю Mitsubishi, державний номерний знак [NUMBER] , який рухався прямо назустріч, внаслідок чого останній зіткнувся з автомобілем Ford, державний номерний знак [NUMBER] , чим [PERSON] порушив вимоги п.п. 16.6, 10.1 та п.2.3 «д» ПДР України, згідно з якими: - п. 2.3 «д» Правил дорожнього руху «Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху"; - п. 10.1 Правил дорожнього руху «Перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху"; - п. 16.6 Правил дорожнього руху «Повертаючи ліворуч або розвертаючись при зеленому сигналі основного світлофора, водій нерейкового транспортного засобу зобов`язаний дати дорогу трамваю попутного напрямку, а також транспортним засобам, що рухаються в зустрічному напрямку прямо або повертають праворуч"; Внаслідок ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження. Постановою судді Червонозаводського районного суду м.Харкова від 11 листопада 2021 року у справі № 646/4841/21, залишеною без змін постановою Полтавського апеляційного суду від 26 січня 2023 року, провадження у справі про адміністративне правопорушення за ст.124 КУпАП щодо [PERSON] закрито на підставі п.7 ч.1 ст.247 Кодексу України про адміністративні правопорушення, у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи строку накладення адміністративного стягнення. Відповідно до ст. 294 КУпАП постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає. Згідно ч. 4, 6 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. На момент дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність власника автомобіля «FORD», державний реєстраційний номер [NUMBER] , була застрахована ПрАТ «УКРАЇНСЬКА СТРАХОВА КОМПАНІЯ «КНЯЖА ВІЄННА ІНШУРАНС ГРУП» згідно з полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземну транспортних засобів № 202671537. 15 липня 2021 року [PERSON] звернулася до ПрАТ «СК «УНІКА» із заявою № 00443596 про подію з ознаками страхового випадку згідно договору КАСКО № 021029/4605/0000201. Пошкодження автомобіля «FORD», державний реєстраційний номер [NUMBER] , ПрАТ «СК «УНІКА» визнала страховим випадком та на підставі Акту огляду транспортного засобу від 04 березня 2021, Звіту № 12932 від 12.08.2021 року, Ремонтної калькуляції № 00443596 від 12.08.2021 року, Страхового акту № 00443596 від 07.09.2021 року прийнято рішення про виплату страхового відшкодування в розмірі 142694,73 грн. Зі змісту Страхового акту № 00443596 від 07.09.2021 року вбачається, що страхове відшкодування розраховано з вирахуванням суми несплаченої частини страхового платежу в розмірі 5202,49 грн. 08 вересня 2021 ПРАТ «СК «УНІКА» на банківський рахунок [PERSON] перерахувало грошові кошти у розмірі 142694,73 грн, призначення платежу: «Страхове відшкодув.зр.дор.№021029/4605/0000201 від 04/03/2021 р. Без ПДВ.», що підтверджується платіжними дорученнями № 244709. Згідно з платіжними дорученнями № 3P090858 від 28.09.2021 ПрАТ «СК «УКРАЇНСЬКА СТРАХОВА КОМПАНІЯ «КНЯЖА ВІЄННА ІНШУРАНС ГРУП» перерахувало на рахунок ПрАТ «СК «УНІКА» грошові кошти у розмірі 127400,00 грн, призначення платежу: «Відш зг стр акту №210000461749 від 22.09.21 ПрАТ «Страхова компанія «Уніка», 20033533, згідно Претензії №30882-1 від 16.без ПДВ». Договір страхування це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору (стаття 16 Закону України «Про страхування»). Тлумачення статті 629 ЦК України свідчить, що в ній закріплено один із фундаментів на якому базується цивільне право - обов`язковість договору. Тобто з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати. Не виконання обов`язків, встановлених договором, може відбуватися при: (1) розірванні договору за взаємною домовленістю сторін; (2) розірванні договору в судовому порядку; (3) відмові від договору в односторонньому порядку у випадках, передбачених договором та законом; (4) припинення зобов`язання на підставах, що містяться в главі 50 ЦК України; (5) недійсності договору (нікчемності договору або визнання його недійсним на підставі рішення суду). Відповідно до частини другої статті 8 Закону України «Про страхування» страховий випадок - подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі. У статті 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що страховим випадком є подія, внаслідок якої заподіяна шкода третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована за договором. Майнова шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (частина друга статті 1187 ЦК України). У статті 1188 ЦК України передбачено, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, зокрема шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. У постанові Верховного Суду від 26 січня 2022 року в справі № 465/674/19 зазначено про те, що тлумачення ст. 1188 ЦК України свідчить, що її застосування можливе лише у випадку наявності вини особи у вчиненні правопорушення, адже у разі відсутності вини особи в скоєнні дорожньо-транспортної пригоди провадження у справі підлягає припиненню на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП через відсутність події і складу адміністративного правопорушення, відтак така обставина як закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків притягнення до адміністративної відповідальності, передбачених ст. 38 КУпАП, не є реабілітуючою обставиною, яка спростовує факт наявності вини особи в скоєнні ДТП. Аналогічна позиція викладена Верховним Судом у постановах: від 07 лютого 2018 року в справі № 910/18319/16; від 16 квітня 2019 року в справі № 927/623/18, від 04 березня 2020 року у справі № 641/2795/16-ц, від 07 лютого 2018 року у справі № 910/18319/16; від 16 квітня 2019 року у справі № 927/623/18, від 29 квітня 2020 року в справі № 686/4557/18. У постанові Верховного Суду від 04 березня 2020 року в справі № 641/2795/16-ц зазначено, що «не притягнення водіїв до адміністративної відповідальності за порушення Правил дорожнього руху не може бути підставою для звільнення володільця джерела підвищеної небезпеки від цивільно-правової відповідальності за завдану шкоду, оскільки вину особи в ДТП може бути підтверджено чи спростовано іншими належними доказами, зокрема, висновком судової експертизи тощо». Закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків притягнення до адміністративної відповідальності, передбачених ст. 38 КУпАП, не є реабілітуючою, тобто не є обставиною, яка спростовує факт наявності вини особи в скоєнні ДТП (постанова Верховного Суду від 29 квітня 2020 року в справі № 686/4557/18). Згідно із статтею 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). До страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки (стаття 993 ЦК України). У разі наявності юридичних фактів, передбачених статтею 993 ЦК України, відбувається перехід права вимоги від страхувальника (вигодонабувача) до страховика (суброгація). Нового зобов`язання із відшкодування збитків при цьому не виникає, оскільки відбувається заміна кредитора: від потерпілого (страхувальника) переходить страховику право вимоги до особи, відповідальної за завдання шкоди. Страховик внаслідок виконання обов`язку винної особи (боржника) перед потерпілим (кредитором), набуває права кредитора в частині фактичних витрат. При цьому деліктне зобов`язання не припиняться, але відбувається заміна сторони у цьому зобов`язанні (заміна кредитора) - замість потерпілої особи прав кредитора набуває страховик. Вживання терміну «перехід» означає, що право вимоги існувало раніше та продовжує існувати, але переходить від однієї особи до іншої, відповідно - від потерпілої особи у деліктному зобов`язанні до страховика. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18) зроблено висновок, що «стаття 1191 ЦК України та стаття 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», з одного боку, і стаття 993 ЦК України та стаття 27 Закону України «Про страхування», з іншого боку, регулюють різні за змістом правовідносини. У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у статті 38 вказаного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Згідно зі статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування» до страховика потерпілого переходить право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією». Таким чином, відповідно до статті 993 ЦК України та статті 27 Закону України «Про страхування» до ПрАТ «СК «УНІКА» після виплати страхового відшкодування за договором майнового страхування в межах фактичних витрат перейшло право вимоги до особи, відповідальної за шкоду, в межах різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Судом встановлено, що ПрАТ «СК «УНІКА», який є страховиком потерпілої особи, виконав свої зобов`язання за договором добровільного страхування відповідно до умов, визначених у ньому, здійснивши відшкодування завданих збитків у повному обсязі, а саме у розмірі 147694,73 грн. Відповідач є винною особою у ДТП, цивільно-правова відповідальність якого на момент ДТП була застрахована в ПрАТ «УКРАЇНСЬКА СТРАХОВА КОМПАНІЯ «КНЯЖА ВІЄННА ІНШУРАНС ГРУП» на підставі договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів за полісом № 202671537. Згідно з платіжними дорученнями № 3P090858 від 28.09.2021 страховик відповідача виплатив позивачу страхове відшкодування за претензією №30882-1 у розмірі 127400 грн. Разом із тим, матеріали справи не містять обґрунтуванням та підстав страхового відшкодування саме у такому розмірі. Завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ст. 2 ЦПК України). Статтею 12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно зі ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. За змістом ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Вимогами ст. 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Пунктом 8 ч. 3 ст. 175 ЦПК України передбачено, що позовна заяви повинна містити перелік документів та інших доказів, що додаються до заяви; зазначення доказів, які не можуть бути подані разом із позовною заявою (за наявності); зазначення щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви. Відповідно до ч. 2 ст. 43 ЦПК України обов`язок надання усіх наявних доказів до початку розгляду справи по суті покладається саме на осіб, які беруть участь у справі. Згідно зі ст. 83 ЦПК України позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. Відповідно до ч. 1 ст. 84 ЦПК України учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Таке клопотання повинно бути подане в строк, зазначений у частинах другій та третій статті 83 цього Кодексу. Відповідно до ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Проте, позивачем всупереч зазначеним вище вимогам, які полягають у тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, не надано доказів на обґрунтування та правомірність виплати страховиком відповідача страхового відшкодування у розмірі 127400,00 грн. При цьому, у позовній заяві не зазначено про неможливість подачі відповідних доказів, а клопотань від позивача про витребування у страховика відповідача доказів на підтвердження правомірності виплати страхового відшкодування у розмірі 127400,00 грн позивачем під час розгляду справи заявлено не було. За таких обставин, враховуючи відсутність в матеріалах справи доказів правомірності та обґрунтування виплати страхового відшкодування страховиком відповідача на користь позивача у розмірі 127400,00 грн, тобто у розміру, який є меншим від визначеного страховим актом № 00443596 та претензією № 30882-1, суд, даючи оцінку зібраним доказам по справі, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, дійшов висновку про передчасність заявлених вимог до відповідача у даному спорі, що є підставою для відмови у задоволенні позову. Враховуючи повну відмову у задоволенні позову, у суду відсутні підстави для розподілу між сторонами судових витрат у порядку ст. 141 ЦПК України.

Outcome: dismissed