Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-19 00:00:00

Позивач [PERSON] , в інтересах якого діє [PERSON] , звернувся до суду із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Краснолиманське» про стягнення заборгованості по заробітній платі. В обґрунтування позовних вимог вказав, що у період з 19.08.2019 по 07.10.2020 він працював у ТОВ «Краснолиманське». 07.10.2020 року його звільнено за ст.38 Кодексу законів про працю України за власним бажанням. При звільненні відповідач своєчасно не провів з ним повний розрахунок. Посилаючись на порушення відповідачем вимог трудового законодавства, позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь заборгованість по заробітній платі. Представник відповідача надав відзив на позовну заяву, в якому частково визнає позовні вимоги щодо стягнення на користь позивача заборгованості з нарахованої, але невиплаченої заробітної плати. Заробітна плата за період серпень 2019 року - жовтень 2019 року виплачувалась своєчасно. Заборгованість із заробітної плати виникла за період з листопада 2019 року по жовтень 2020 року та складає 89127,66 грн. До складу заборгованості входить: заробітна плата 76045,89 грн, компенсація за невикористану відпустку при звільненні 13081,77 грн за 23 календарних днів (сума заборгованості зазначена після утримань всіх обов`язкових податків та зборів). Всього: 89127,66 грн. Даний факт підтверджується довідкою № 291 від 29.04.2024 року. Тобто період який зазначив позивач з 19.08.2019 року по 07.10.2020 року не відповідає дійсності, бо період заборгованості з виплати заробітної плати дійсний за період з листопада 2019 року по жовтень 2020 року. Суми в довідці зазначені після обов`язкових утримань до сплати, тобто вже з утриманням підприємством з цих сум обов`язкових податків та зборів. Крім того, позивачем не подано жодного належного та допустимого доказу на підтвердження своїх тверджень. У зв`язку з тим, що зазначені у позовній заяві суми заборгованості документально не підтверджуються, то позивач намагається ввести суд в оману недостовірністю тверджень своїх позовних вимог в частині періоду заборгованості по заробітній платі. Виходячи із вищевикладеного, вимоги щодо стягнення заборгованості з оплати праці підлягають задоволенню у розмірі зазначеному відповідачем у відзиві на позовну заяву, а саме у розмірі 89127,66 грн. Ухвалою судді від 24.04.2024 року у справі відкрито провадження та призначено її розгляд у порядку спрощеного позовного провадження. Позивач, представник позивача до судового засідання не з`явилися, про час та місце слухання справи сповіщені належним чином, надали суду заяву з клопотанням розглянути справу за їх відсутності. Представник відповідача до судового засідання не з`явився по невідомій суду причині, про час та місце розгляду справи сповіщений належним чином, клопотань про відкладення розгляду справи або відомостей про поважність відсутності в судовому засіданні суду не подавав. Встановивши характер спірних правовідносин, дослідивши надані суду докази та надавши їм правову оцінку, суд дійшов висновку про задоволення вимог позивача, виходячи з такого. Судом установлено, що [PERSON] у період з 19.08.2019 по 07.10.2020 перебував у трудових відносинах із ТОВ «Краснолиманське». 07.10.2020 року на підставі ст.38 КЗпП позивава звільнено за власним бажанням. Згідно довідки № 291 від 29.04.2024, заборгованість із заробітної плати [PERSON] за період з листопада 2019 року по жовтень 2020 року складає 89127,66 грн (сума заборгованості з виплати заробітної плати вказана після утримання обов`язкових податків та зборів). До складу заборгованості входить: заробітна плата 76045,89 грн; компенсація за невикористану відпустку при звільненні 13081,77 грн за 23 календарних днів. За змістом положень статей 10, 11 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справу на підставі доказів, поданих сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Відповідно до статті 3 Кодексу законів про працю України законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами. При звільненні працівника, на підставі положень статей 116 та 117 Кодексу законів про працю України виплата всіх сум, які належать йому від підприємства, установи, організації, здійснюється в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми повинні бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Тому суд вважає, що є підстави для стягнення з відповідача на користь позивача невиплаченої йому заборгованості по заробітній платі в сумі 89127,66 грн. \~ \~ \~ \~Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, відповідно до частини шостої статті 141 Цивільного процесуального кодексу України, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Ураховуючи викладене, оскільки вимога позивача про стягнення заробітної плати судом задоволена, суд вважає необхідним із відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Краснолиманське» стягнути в дохід держави судовий збір у розмірі 1211,20 гривень як за вимогу майнового характеру, яка подана фізичною особою. На підставі ст.43 Конституції України, ст.47, 94, 115, 116, 117 КЗпП України, ст.21, 24 Закону України «Про оплату праці»,

Outcome: approved