Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-26 00:00:00

заступник керівника Чернігівської окружної прокуратури Анастасія Гресь звернулася до Городнянського районного суду Чернігівської області з позовом до відповідача та просила припинити громадянину білорусі [PERSON] право власності на земельні ділянки з кадастровими номерами 7421483600:02:000:0177, 7421483600:02:000:0175 з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, які розташовані за межами с. Деревини, Чернігівського району, Чернігівської області. У судовому засіданні прокурором позовні вимоги підтримано, надано згоду на заочний розгляд. Відповідач участі у судовому засіданні не приймає. Оскільки відповідач повідомлявся, в тому числі через оголошення, розміщене на офіційному веб-порталі "Судова влада", про дату, час та місце судового засідання і в судове засідання не з`явився сам та не забезпечив участі свого представника, а прокурор не заперечувала проти проведення заочного розгляду справи, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи на підставі наявних у справі доказів без особистої участі сторони позивача. Відповідно до вимог ст.280 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений, не подав відзив і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, заслухавши прокурора, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини справи, на яких ґрунтується позов у відповідності з нормами матеріального і процесуального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Із матеріалів спадкової справи (а.с.96-119) встановлено наступне. Земельні ділянки (предмет спору) первинно належали [PERSON] (громадянці України) згідно сертифікату серії ЧН № 0264703, який був виданий Городнянською райдержадміністрацією 14.08.1996 та зареєстрованого 22 серпня 1996 року у книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за № 358 та в подальшому успадковані [PERSON] , який прийняв спадщину і таке майно увійшло до складу спадщини [PERSON] , померлої [INFO] . За інформацією Городнянської міської ради та рішень від 12 серпня 2021 року, 02 грудня 2021 року, подавши паспорт громадянина білорусі як спадкоємець земельного паю 3,91 га в умовних кадастрових гектарах без визначення меж частки в натурі (на місцовості) [PERSON] звернувся із заявою до міської ради про надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), в результаті розгляду якої надано відповідний дозвіл та в подальшому затверджено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) на території Городнянської громади за межами с. Деревини і передано у приватну власність земельні ділянки з кадастровими номерами 7421483600:02:000:0177, 7421483600:02:000:0175 з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, які розташовані за межами с. Деревини, Чернігівського району, Чернігівської області, які оформлені із раніше отриманого паю. Подвійне громадянство в Україні заборонено. В нотаріальних органах та уповноваженому органі місцевого самоврядування із земельних питань [PERSON] ідентифікувався як громадянин білорусі. У процесі розгляду справи підтвердження від [PERSON] про відмову від громадянства білорусі і набуття ним громадянства України до суду не надходило. Прокурором надана довідка, посвідчена 26.02.2024 про те, що згідно обліків УДМС у Чернігівській області за отриманням паспорта громадянина України [PERSON] не звертався. Способом захисту інтересів держави прокурором обрано припиненням права власності на земельні ділянки громадянина іноземної держави, який протягом року не здійснив їх відчуження. Так Конституція України (стаття 13) визначає, що земля є об`єктом права власності Українського народу, від імені якого права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією. Земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Правовий статус та порядок використання, зокрема, земель сільськогосподарського призначення визначено Земельним кодексом України (далі ЗК). Частиною п`ятою статті 22 ЗК визначено, що землі сільськогосподарського призначення не можуть передаватись у власність іноземцям, особам без громадянства, іноземним юридичним особам та іноземним державам. За змістом частини четвертої статті 81 ЗК землі сільськогосподарського призначення, прийняті у спадщину іноземцями, а також особами без громадянства, протягом року підлягають відчуженню. Відповідно до вимог підпункту «е» частини першої статті 140 ЗК підставами припинення права власності на земельну ділянку є невідчуження земельної ділянки іноземними особами та особами без громадянства у встановлений строк у випадках, визначених цим Кодексом. Якщо до особи переходить право власності на земельну ділянку, яка за цим Кодексом не може набуватися нею у власність, ця ділянка підлягає відчуженню її власником протягом року з моменту переходу такого права. У разі якщо відповідно до закону власник земельної ділянки зобов`язаний відчужити її протягом певного строку і земельна ділянка не була відчужена ним протягом такого строку, така ділянка підлягає конфіскації за рішенням суду (частини перша та друга статті 145 ЗК України). Частиною першою статті 348 Цивільного кодексу України (далі ЦК) встановлено, що якщо з підстав, що не були заборонені законом, особа набула право власності на майно, яке за законом, який був прийнятий пізніше, не може їй належати, це майно має бути відчужене власником протягом строку, встановленого законом. Якщо майно не відчужене власником у встановлені законом строки, це майно з урахуванням його характеру і призначення за рішенням суду на підставі заяви відповідного органу державної влади підлягає примусовому продажу. У разі примусового продажу майна його колишньому власникові передається сума виторгу з вирахуванням витрат, пов`язаних з відчуженням майна. Якщо майно не було продане, воно за рішенням суду передається у власність держави. У цьому разі колишньому власникові майна виплачується сума, визначена за рішенням суду. Таким чином, з урахуванням того, що відповідач, як іноземець набув на праві власності земельні ділянки сільськогосподарського призначення та не відчужив їх протягом строку встановленого статтею 81 ЗК, такі земельні ділянки підлягають конфіскації за рішенням суду на підставі статті 145 ЗК. Відповідно до статей 12, 81 ЦПК кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Надані позивачем докази, суд визнає належними і допустимими, також достовірними і достатніми, оскільки ці докази містять у собі інформацію щодо предмета позовних вимог, вони логічно пов`язані з тими обставинами, які підтверджують обґрунтованість позовних вимог. З урахуванням того, що земля є об`єктом права власності Українського народу, припинення права власності на землю щодо іноземця-власника переслідує легітимну мету, а захід із втручання у право такої особи є пропорційним визначеній меті, тому задоволення вимоги про конфіскацію, яка передбачає чіткий механізм і гарантії, не становитиме індивідуального тягаря, який був би надмірним з урахуванням конкретних положень українського законодавства. Суд, розглянувши справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи, приходить до висновку про задоволення позову в повному обсязі. Оскільки позов задоволено повністю, то з відповідача згідно ст. 141 ЦПК України підлягає стягненню судовий збір, який компенсується стороні, яка його понесла.

Outcome: approved