Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-26 00:00:00

[PERSON] (далі позивач) звернулася до суду з позовом до [PERSON] (далі відповідач), у якому просила: - стягнути з відповідача на користь позивача аліменти у зв`язку з продовженням навчання повнолітнього сина [PERSON] , який продовжує навчання, в розмірі 1/4 частки від заробітку (доходу) батька, щомісячно, починаючи стягнення від дня пред`явлення позову і до закінчення навчання, але не більше ніж до досягнення 23-ох років. Позивач обґрунтовує свій позов наступними обставинами. [PERSON] , [INFO] , є спільним сином сторін, який народився в них під час шлюбу, однак сторони проживають окремо. Наразі [PERSON] є повнолітнім і навчається у Вінницькому торговельно-економічному інституті на денній державній формі навчання на 2 курсі в групі ГРС-22д за програмою "Готельно-ресторанна справа", а період навчання з 01.09.2022 по 30.06.2026. Для підтримання нормальної життєдіяльності сина під час навчання, позивачу бракує коштів і син потребує матеріальної допомоги. Відповідач після досягнення їх сином повноліття матеріальної допомоги не надає, хоча зобов`язаний надавати. На даний час позивач сама не має можливості забезпечувати потреби сина самостійно, її доходів як матері не вистачає на нормальне проживання та навчання. Ухвалою суду від 22.04.2024 відкрито провадження у справі та призначено її розгляд у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, а відповідачу визначено строк для подання відзиву. Сторони не заперечували проти розгляду справи в спрощеному провадженні. Відповідач у визначений судом строк відзиву на позов не подав. Суд, дослідивши зібрані докази, встановив наступні фактичні обставини. Згідно свідоцтва про народження [PERSON] , [INFO] , його батьком є відповідач, а матір`ю позивач, шлюб між якими було зареєстровано 29.01.2005, однак як вказує позивач сторони проживають окремо. Згідно довідки від навчального закладу від 02.04.2024 №94 вбачається, що [PERSON] навчається у Вінницькому торговельно-економічному інституті на денній державній формі навчання на 2 курсі в групі ГРС-22д за програмою "Готельно-ресторанна справа", а період навчання з 01.09.2022 по 30.06.2026. Позивачем надано також договір про навчання в закладі освіти від 05.09.2022. Суд дійшов висновку, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав. Як визначено в ст. ч. 1 ст. 199 СК України батьки зобов`язані утримувати повнолітню дитину, якщо вона продовжує навчання, але не більше ніж досягнення нею 23-х річного віку за умови, що вони можуть надавати таку допомогу. Згідно зі ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст. 182 СК України. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів. Крім того, Верховний Суд України роз`яснив у п. 20 постанови Пленуму від 15.05.2006 №3 «Про застосування окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Зміст зазначених норм матеріального права та правових висновків Верховного Суду свідчить про те, що законодавець пов`язує обов`язок батьків утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, за умови, коли батьки можуть надавати таку матеріальну допомогу. Таким чином, для вирішення питання щодо стягнення аліментів суд має з`ясувати три складові: чи повнолітня дитина продовжує навчання, чи потребує вона матеріальної допомоги та чи може надавати таку матеріальну допомогу один з батьків, який не приймає участі в утриманні дитини. Судом було встановлено, що спільний син сторін [PERSON] , [INFO] , вік якого перевищує 18, але є меншим 23 років, є студентом денної, контрактної форми навчання Вінницького торговельно-економічного інституту та несе певні витрати, які пов`язані з його навчанням, при цьому перебуває на матеріальному забезпеченні матері. Разом з тим суд зауважує, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зазначений принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний. Однак, у позовні заяві не наведено аргументів і не надано та не витребувано з ініціативи позивача доказів того, що позивачу відомо, що батько [PERSON] дійсно працює і має можливість сплачувати аліменти. Також, позивачем не витребувано доказів щодо матеріального стану відповідача, а в матеріалах справи відсутні відомості про те, що відповідач не має інших утриманців та а головне інших зобов`язань щодо сплати аліментів на іншу дитину. За відсутності вищевказаних доказів суд не може встановити,чи дійсно відповідач може надавати матеріальну допомогу позивачу на утримання їх повнолітнього сина, який продовжує навчання, а тому в даному випадку законні підстави, за яких можливе стягнення з батька відповідача аліментів на утримання його повнолітнього сина відсутні. Отже, з урахуванням встановлених обставин та норм для їх правового регулювання, суд дійшов висновку, що вимога про стягнення з відповідача на користь позивача аліменти у зв`язку з продовженням навчання сина в розмірі 1/4 частки від заробітку (доходу) батька, щомісячно, починаючи стягнення від дня пред`явлення позову і до закінчення навчання, не є обґрунтованою та задоволенню не підлягає. Суд, вирішуючи питання судових витрат зі сплати судового збору керується приписами ст. 141 ЦПК України та враховує, що оскільки позивач при подачі позову була звільнена від сплати судового збору, а позов залишено без задоволення, за таких обставин, суд дійшов висновку, що судові витрати, компенсуються за рахунок держави.

Outcome: dismissed