Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-14 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про зміну розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини. Свій позов мотивувала тим, що з відповідачем мають спільних дітей: [PERSON] , який народився [INFO] , та [PERSON] , яка народилася [INFO] . На утримання двох дітей відповідач платив аліменти в розмірі 1/3 частини з його заробітку на підставі рішення Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 25 квітня 2017 року № 541/548/17. Коли старша дочка [PERSON] стала повнолітньою, то відповідач продовжував платити аліменти на її навчання. Потім старша дочка [PERSON] закінчила навчання, в зв`язку з чим припинилося з відповідача стягнення аліментів на її навчання. На даний час вона отримує аліменти від відповідача на одну меншу неповнолітню дитину [PERSON] в розмірі 16% від доходів відповідача, що становить менше 25%, тобто менше 1/4 частини. Вважає, що таким чином, за вищевказаний період у неї, у дітей та у відповідача змінилися життєві обставини, зокрема матеріальний та сімейний стан, що дають законні підстави для збільшення розміру аліментів в частині (долях) від заробітку, тому що після виповнення повноліття старшої дочки, розмір аліментів на меншу дитину суттєво зменшився, тим самим погіршився матеріальний стан дитини. Зазначила, що у відповідача покращився матеріальний стан, так як останньому підвищили розмір заробітної плати. Просила змінити розмір аліментів, яким стягувати на користь [PERSON] з [PERSON] щомісячно аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , до повноліття в розмірі 1/4 частини з усіх його видів прибутку, але неменше 50% від прожиткового мінімуму доходів на дитину відповідного віку. Ухвалою суду від 20 березня 2024 року було відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з повідомленням сторін. Відповідач [PERSON] подав відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що твердження позивачки про те, що «після виповнення повноліття старшої дочки, розмір аліментів на меншу дитину суттєво зменшився, тим самим погіршився матеріальний стан дитини», не відповідає дійсності, оскільки згідно рішення Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 25.04.2017 року справа № 541/548/17 позивачка отримувала аліменти на двох дітей в розмірі 1/3 частини від всіх видів доходів, після досягнення повноліття старшою дитиною [PERSON] , позивачка продовжила отримувати аліменти на меншу дитину в тому самому розмірі, як\~і отримувала\~на одну\~дитину.\~Тобто розмір\~аліментів на\~одну дитину\~залишився незмінним.\~Також зазначив,\~що розмір\~ його\~заробітної плати\~збільшився лише\~за рахунок\~збільшення розміру\~мінімальної заробітної\~плати в\~Україні,\~оскільки він\~є працівником\~державної установи.\~Оскільки розмір\~аліментів на\~неповнолітнього був\~в частині\~від його\~доходів,\~то сума\~отримуваних позивачкою\~аліментів на\~одну дитину\~теж збільшилась\~пропорційно до\~збільшеної заробітної\~плати.\~Крім того,\~відповідно до\~довідки з\~місця роботи\~станом на\~березень 2024\~року позивачка\~отримує 3875,\~99\~грн аліментів\~на неповнолітнього\~ [PERSON] ,\~що більше\~встановленого прожиткового\~мінімуму для\~дитини відповідного\~віку.\~Оскільки чинним\~законодавством України\~передбачений рівний\~обов`язок батьків\~щодо утримання\~неповнолітніх дітей,\~а батьком\~перераховується щомісячна\~сума на\~утримання неповнолітнього\~сина,\~проте матір`ю\~не надано\~доказів того,\~що нею\~витрачаються її\~власні кошти\~на утримання\~дитини.\~Також відомо,\~що позивачка\~ніде не\~працює і\~ніколи не\~працювала,\~не має\~власного доходу\~і навіть\~не намагалася\~покращити своє\~матеріальне становище\~та не\~вживала заходів,\~щоб влаштуватися\~на роботу\~та отримувати\~заробітною плату.\~Позивачка не\~надала жодних\~доказів погіршення\~свого матеріального\~становища,\~та не\~надано жодних\~доказів покращення\~матеріального становища\~відповідача. Просив врахувати, що він продовжує сплачувати щомісячно 1/6 частину від своєї заробітної плати аліменти позивачці на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , а також на його утриманні перебуває ще двоє малолітніх дітей: [PERSON] , 2015 року народження, та [PERSON] , 2020 року народження. Просив в задоволенні позову відмовити. Позивачка, до початку судового засідання подала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Відповідач, сповіщений належним чином про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, про причини неявки не повідомив. Суд, вивчивши матеріали справи, оцінивши надані докази в їх сукупності, приходить до наступного висновку. Встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтв про народження (а.с. 4,5). Рішенням Миргородського міськрайонного суду №548/17 від 25 квітня 2017 року, яке набрало законної сили 13 червня 2017 року, стягнуто із [PERSON] , [INFO] , на користь [PERSON] , [INFO] , аліменти на утримання неповнолітніх дітей, дочки [PERSON] , [INFO] , та сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/3 (однієї третьої) частини всіх видів доходу відповідача, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, починаючи з 14 березня 2017 року, щомісячно, до досягнення найстаршою дитиною повнолітнього віку. Відповідно до статті 51 Конституції України та статті 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно зі ст. 141 СК України, ч. 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав щодо дитини. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Згідно зі ст.8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Частиною 2 ст.182 СК України передбачено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. При визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення (ч. 1 ст. 182 СК України). Відповідно до ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. У п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" роз`яснено, що відповідно до ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Мотивуючи позовні вимоги, позивачка посилається на те, що після досягнення старшою дочкою повноліття, на даний час вона отримує аліменти від відповідача на одну меншу неповнолітню дитину [PERSON] в розмірі 16% від доходів відповідача, що становить менше 25%, тобто менше 1/4 частини, чим погіршився матеріальний стан дитини, а також зазначила, що у відповідача покращився матеріальний стан, оскільки йому підвищили розмір заробітної плати. Разом з тим, вказані обставини лише самі по собі не можуть бути підставою для збільшення розміру аліментів. У постанові Верховного Суду України від 05.02.2014 у справі № 6-143цс13 зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку зі значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. При цьому стаття 192 СК України вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Отож, свідченням зміни матеріального становища платника аліментів є зміна доходів, витрат, активів тощо. Під зміною сімейного стану розуміється з`явлення у сім`ї платника або одержувача аліментів осіб, яким вони за законом зобов`язані надавати утримування і які фактично знаходяться на їх утриманні. Таким чином, особа, яка одержує аліменти одержувач аліментів, може звернутися до суду з позовом про збільшення розміру аліментів на дитину при наявності вищенаведених обставин. Законом України від 03.07.2018 за № 2475-VIII частину першу статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» доповнено абзацом другим, яким передбачено, що виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого Сімейним кодексом України. Тобто законодавством передбачений механізм, який надає можливість забезпечити виплату аліментів у розмірі не нижче мінімального гарантованого розміру, передбаченого СК України навіть при наявності постановлених раніше судових рішень про стягнення аліментів у розмірі, нижчому ніж мінімальний гарантований розмір аліментів, встановлений законом на час стягнення. Вказаний висновок щодо застосування норм права викладено у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 20.06.2019 у справі №632/580/17 (провадження № 61-51сво18) та у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.03.2020 у справі № 682/3112/18 (провадження № 14-580цс19). Відповідно до частин 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Належних та допустимих доказів щодо покращення матеріального стану відповідача з моменту ухвалення рішення суду про стягнення аліментів, що стягуються з відповідача, та надає йому можливість сплачувати аліменти у новому, більшому розмірі, позивачем не надано. Сам факт збільшення розміру заробітної плати відповідача у зв`язку зі збільшенням встановленого розміру мінімальної заробітної плати в Україні, не може свідчити про зміну його матеріального стану. Крім того, враховуючи, що з відповідача стягуються аліменти в розмірі 1/6 частині від його доходу на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , то сума аліментів на утримання сина також збільшилась пропорційно до збільшеної заробітної плати відповідача. Також суд критично ставиться до тверджень позивача про те, що після досягнення старшою донькою повноліття, розмір аліментів на утримання неповнолітнього сина зменшився, оскільки позивачка продовжила отримувати аліменти на меншу дитину в тому самому розмірі, як і отримувала на одну дитину, тобто розмір аліментів на одну дитину залишився незмінним. Крім того, судом враховано, що згідно ст. 141 СК України, як мати, так і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Отже, позивачка також повинна нести витрати по утриманню дітей в рівній долі з їх батьком. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік», прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років становить: з 01 січня 2024 року - 3196 гривень. При визначенні розміру аліментів суд враховує, що як відповідач, так і позивач мають рівний обов`язок перед дитиною щодо її утримання до досягнення повноліття, що разом із присудженим розміром аліментів забезпечить належне утримання дитини та її гармонійний розвиток. Як вбачається з довідки Головного управління Державної служби України у надзвичайних ситуацій у м. Києві, з відповідача в січні 2024 року утримано аліменти в розмірі 3749,14 грн., в лютому 2024 року 3316,34 грн., в березні 2024 року 3875,99 грн. (а.с.19). Тобто розмір аліментів, які стягуються з відповідача на користь позивачки на утримання неповнолітнього сина є більшим прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, встановленого законодавством. Визначені судом аліменти на дитину є справедливими та достатніми для забезпечення прав неповнолітньої дитини в даній справі. Судом встановлено, що відповідач сплачує аліменти у розмірі не меншому від мінімального гарантованого розміру, передбаченого Сімейним кодексом України. Крім того, позивачка відповідно до ст.180 СК України має рівний обов`язок перед дитиною щодо її утримання до досягнення повноліття. Сам же по собі факт, що відповідач є працездатною особою не є підставою для збільшення розміру стягуваних аліментів, а доказів про покращення його матеріального стану до позову не додано. Крім того, судом встановлено, що на утриманні відповідача є ще дві малолітні дитини: [PERSON] , 2015 року народження, та [PERSON] , 2020 року народження (а.с.20,21). Тобто, з моменту ухвалення рішення суду про стягнення аліментів з відповідача на користь позивачки на утримання неповнолітнього сина, у відповідача змінився сімейний стан, а саме, ще є малолітні діти на його утриманні. Оскільки позивачем не доведено та не надано належних та допустимих доказів, що після ухвалення судового рішення про стягнення з відповідача аліментів змінився матеріальний або сімейний стан платника (покращився) або одержувача аліментів (погіршився), виникли інші обставини, що відіграють суттєве значення в житті сторін чи їх дітей, і що є підставою для збільшення розміру аліментів, суд дійшов висновку про відсутність підстав для такого збільшення. На підставі вищезазначеного,

Outcome: dismissed