Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-22 00:00:00

Позивач Орган опіки та піклування м. Черкаси в інтересах неповнолітніх [PERSON] , 2007 року народження, та [PERSON] , 2010 року народження, звернулися до суду з позовом до [PERSON] про відібрання дитини від батька без позбавлення батьківських прав. В обгрунтування позовних вимог зазначили, що відповідач [PERSON] є батьком неповнолітніх [PERSON] та [PERSON] . Мати дітей [PERSON] померла [INFO] . На момент народження дітей, батьки в шлюбі не перебували, реєстрація дітей в органах ДРАЦС відбулась на підставі ч.1 ст. 135 СК України. 25.10.2013 мати дітей [PERSON] покинула їх на тривалий час без нагляду, про що працівниками правоохоронних органів був складений відповідний акт. На момент складання акту, біологічний батько дітей [PERSON] перебував у місцях позбавлення волі. 27.11.2014 громадянин [PERSON] , звільнився та звернувся до відділу державної реєстрації актів цивільного стану по Соснівському району м. Черкаси реєстраційної служби Черкаського міського управління юстиції із заявою про визначення походження дитини за заявою чоловіка, який вважає себе батьком дитини та визнав себе батьком дітей (ст. 127 СК України). Протягом 2019-2023 років до служби у справах дітей Черкаської міської ради, неодноразово надходила інформація адміністрацій Черкаських загальноосвітніх шкіл І-ІІІ ступенів № 19 та № 6 щодо ситуації в родині неповнолітніх. З інформації вбачалося, що неповнолітні мають пропуски навчання без поважних причин, проживають в антисанітарних умовах, голодують, бродяжать та жебракують. Батько не є авторитетом для дітей та за станом здоров`я не має можливості в повному обсязі займатися вихованням та утриманням дітей. 09.11.2023 до КЗ «Черкаський обласний центр соціально-психологічної реабілітації дітей» Черкаської обласної ради доставлені неповнолітні [PERSON] та [PERSON] . На момент влаштування дітей до закладу вдалося встановити, що родина потрапила в складні життєві обставини та не може подолати їх за допомогою власних можливостей, a саме: батько [PERSON] потребує термінового тривалого лікування. 05.12.2023 громадянин [PERSON] відвідав службу у справах дітей та повідомив, що за станом здоров`я не в змозі займатися вихованням та утриманням дітей, та надав заяву, в якій погоджується на відібрання дітей в нього без позбавлення батьківських прав. Дана заява написана в службі у справах дітей Черкаської міської ради. Позивач зазначає, що наявними документами підтверджено, що за станом здоров`я батько не в змозі виконувати покладених на нього обов`язків по вихованню, утриманню та лікуванню дітей, a тому відібрання неповнолітніх без позбавлення батьківських прав батька буде повністю відповідати інтересам неповнолітніх, які не повинні страждати. Просять суд постановити рішення, яким відібрати неповнолітніх [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , від батька [PERSON] , [INFO] без позбавлення його батьківських прав та передати Органу опіки та піклування м. Черкаси неповнолітніх дітей для подальшого влаштування. В судове засідання представник позивача не з`явилася, скерувала до суду заяву про розгляд справи без їх участі. Заявлені вимоги підтримала із викладених у позові підстав. Відповідач в судове засідання повторно не з`явився. Про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, заяви про розгляд справи у його відсутність до суду не надходило. Відповідно до ст. 284 ЦПК України суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України,\~в разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі, якщо відповідно до положень цього\~кодексу\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється. Вивчивши матеріали справи, надані сторонами докази, дослідивши їх всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши всі обставини справи, суд приходить до наступного. Згідно зі\~ст. 2 ЦПК України\~завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до вимог частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] , є батьком неповнолітніх [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвами про народження дітей серії [NUMBER] та серії [NUMBER] . Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , мати дітей [PERSON] , [INFO] , померла [INFO] . На момент народження дітей, батьки в шлюбі не перебували, реєстрація дітей в органах ДРАЦС відбулась на підставі ч.1 ст. 135 СК України. За даними висновку Виконавчого комітету Черкаської міської ради № 270-01-21 від 18.01.2024, органом опіки та піклування встановленні наступні факти: 25.10.2013 мати дітей [PERSON] покинула їх на тривалий час без нагляду, про що працівниками правоохоронних органів був складений відповідний акт. На момент складання акту, біологічний батько дітей [PERSON] перебував у місцях позбавлення волі. 27.11.2014 громадянин [PERSON] , звільнився та звернувся до відділу державної реєстрації актів цивільного стану по Соснівському району м. Черкаси реєстраційної служби Черкаського міського управління юстиції із заявою про визначення походження дитини за заявою чоловіка, який вважає себе батьком дитини та визнав себе батьком дітей (ст. 127 СК України). Протягом 2019-2023 років до служби у справах дітей Черкаської міської ради, неодноразово надходила інформація адміністрацій Черкаських загальноосвітніх шкіл І-ІІІ ступенів № 19 та № 6 щодо ситуації в родині неповнолітніх. З інформації вбачалося, що неповнолітні мають пропуски навчання без поважних причин, проживають в антисанітарних умовах, голодують, бродяжать та жебракують. Батько не є авторитетом для дітей та за станом здоров`я не має можливості в повному обсязі займатися вихованням та утриманням дітей. 09.11.2023 до КЗ «Черкаський обласний центр соціально-психологічної реабілітації дітей» Черкаської обласної ради доставлені неповнолітні [PERSON] та [PERSON] . На момент влаштування дітей до закладу вдалося встановити, що родина потрапила в складні життєві обставини та не може подолати їх за допомогою власних можливостей, a саме: батько [PERSON] потребує термінового тривалого лікування. 05.12.2023 громадянин [PERSON] відвідав службу у справах дітей та повідомив, що за станом здоров`я не в змозі займатися вихованням та утриманням дітей, та надав заяву, в якій погоджується на відібрання дітей в нього без позбавлення батьківських прав. Дана заява написана в службі у справах дітей Черкаської міської ради. Відповідно до норм статей 12, 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч. 1 ст. 170 СК України суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2-5 частини першої статті 164 цього Кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання. У цьому разі дитина передається другому з батьків, бабі, дідові, іншим родичам - за їх бажанням, або органові опіки та піклування. Згідно з п.п.2-5 ч.1 ст.164 СК України суд може постановити таке рішення у випадку, якщо батьки ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; батьки ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. У пунктах 16, 18 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і позбавлення батьківських прав та поновлення батьківських прав» роз`яснено судам, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу. Суд має право вирішити питання про відібрання дитини від батьків без позбавлення їх батьківських прав та передати органу опіки та піклування (якщо цього потребують інтереси дитини), без визначення при цьому конкретного закладу. Європейський суд з прав людини зауважує, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року). Якщо рішення мотивується необхідністю захистити дитину від небезпеки, має бути доведено, що така небезпека справді існує. При винесенні рішення про відібрання дитини від батьків може постати необхідність врахування цілої низки чинників. Можливо, потрібно буде з`ясувати, наприклад, чи зазнаватиме дитина якщо її залишать під опікою батьків, жорстокого поводження, чи страждатиме вона через відсутність піклування, через неповноцінне виховання та відсутність емоційної підтримки, або визначити, чи виправдовується встановлення державної опіки над дитиною станом її фізичного або психічного здоров`я. З іншого боку, сам той факт, що дитина може бути поміщена в середовище, більш сприятливе для її виховання, не виправдовує примусового відібрання її від батьків. Такий захід не можна також виправдовувати виключно посиланням на ненадійність ситуації, адже такі проблеми можна вирішити за допомогою менш радикальних засобів, не вдаючись до роз`єднання сім`ї, наприклад, забезпеченням цільової фінансової підтримки та соціальним консультуванням (SAVINY v. UKRAINE, № 39948/06, § 50, ЄСПЛ, від 18 грудня 2008 року). З огляду на зазначене, судом відзначається, що підставою відібрання дітей без позбавлення батьківських прав батька є неможливість виконання ним своїх батьківських обов`язків за станом здоров`я. Так, в матеріалах справи наявна власноручно написана заява відповідача [PERSON] , в якій останній погоджується на відібрання в нього неповнолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] , без позбавлення його батьківських прав, у зв`язку зі станом здоров`я та фінансовими труднощами. Аналізуючи доводи позивача, якими обґрунтовуються позовні вимоги, щодо підстав відібрання дітей від батька, суд вважає, що зазначені обставини знайшли своє підтвердження в ході розгляду справи судом. Як зазначено в ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Статтею 12 «Закону України «Про охорону дитинства» закріплено, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. Держава надає батькам допомогу у виконанні ними своїх обов`язків щодо виховання дітей, захищає права сім`ї. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Пунктом 1 ст. 9 Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. За змістом ст. ст. 151, 163 СК України батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Батьки мають переважне право перед іншими особами на те, щоб малолітня дитина проживала з ними. Відібрання дітей від батьків або одного з них без позбавлення батьківських прав має бути наслідком невиконання батьківських обов`язків або їх неналежного виконання, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у батьків є небезпечним для її життя, здоров`я та морального виховання. Суд виходить з того, що у даному випадку найкращим для неповнолітніх дітей\~ [PERSON] ,\~2007\~року народження,\~та [PERSON] ,\~2010\~року народженняє відібрання від батька без позбавлення останнього батьківських прав, що відповідатиме інтересам дітей. Під час розгляду справи судом зі сторони відповідача жодних заперечень не надійшло. Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, суд приходить до висновку про задоволення позову. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позовні вимоги підлягають задоволенню, а позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п. 14 ст. 3 та п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» з відповідача у дохід держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 3028 грн.

Outcome: approved