Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-08 00:00:00

06.05.2024 [PERSON] в порядку окремого провадження, звернулася до суду із заявою, в якій просить видати обмежувальний припис, яким заборонити [PERSON] перебувати в місці проживання [PERSON] за адресою: [ADDRESS] ; заборонити [PERSON] вести листування, телефонні переговори з [PERSON] або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Заява обґрунтована тим, що 26.10.2015 вона розірвала шлюб із [PERSON] , що підтверджується рішенням Московського районного суду м. Харкова, справа №643/12230/15-ц, провадження №2/643/4518/15. Від шлюбу мають неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , який після розірвання шлюбу лишився проживати з нею. Вважає, що в поведінці її колишнього чоловіка є ознаки психологічного тиску. З моменту розірвання шлюбу особа з ознаками кривдництва пригнічує в мені повагу до себе, почуття власної гідності. [PERSON] неодноразово телефонував її матері, з проханням здійснити на неї вплив та зателефонувати йому для розмови, однак під час особистого візиту адекватної розмови з останнім не відбулося. [PERSON] намагається примусити її з дитиною проживати в тих містах, де він проживає сам на теперішній час, не розуміючи того, що у неї вже склалося особисте життя. Вважає, що є особою, яка зазнала психологічного насильства та потребує захисту в формі обмежувального припису. Ухвалою суду від 06 травня 2024 року провадження у справі відкрито. Заявниця, її представник у судове засідання не з`явилися, до початку судового засідання від представника на електронну пошту суду надійшли письмові пояснення представника заявника адвоката Мельнік Р.В., в яких останній вказав, що після повернення [PERSON] з сином додому, [PERSON] не приїздив до сина протягом 10 місяців. По приїзду через 10 місяців до родини заявниці, [PERSON] ображав її та її цивільного чоловіка. На думку [PERSON] такі дії [PERSON] турбують її родину, останній своїми діями втручається у її особисте життя, вчиняє психологічний тиск на її сім`ю та на неї особисто. [PERSON] своїми діями хоче вивезти дитину з міста та позбавити його спілкування із матір`ю. [PERSON] для збереження психологічного стану дитини не зверталась до державних органів за захистом. Вона не використовує свої батьківські права всупереч інтересам дитини. Заінтересована особа\~ [PERSON] ,\~його представник\~адвокат Махно\~А.В.\~у судове\~засідання не\~з`явилися,\~до його\~початку подали\~письмові пояснення,\~в яких\~вказали,\~що заява\~ [PERSON] \~необґрунтована,\~подана з\~викривленням дійсних\~обставин справи,\~заявником не\~додано жодних\~доказів на\~підтвердження нібито\~вчинення мною\~щодо неї\~психологічного насильства,\~заявником не\~було наведено\~конкретних обставин\~як і\~коли мною\~нібито вчинялось\~відносно неї\~психологічне насильство,\~а також\~заявником не\~було доведено\~продовження настання\~ризиків вчинення\~насильства у\~майбутньому у\~розумінні Закону\~України «Про\~запобігання та\~протидію домашньому\~насильству».\~Вказана заява\~є штучною\~та була\~подана заявником\~зі зловживанням\~своїми процесуальними\~правами виключно\~як інструмент\~маніпулювання в\~вирішенні інших\~спорів,\~які наявні\~наразі між\~мною [PERSON] \~та заявницею\~ [PERSON] . З квітня 2023 року [PERSON] почала використовувати свої батьківськи права всупереч інтересам дитини, а саме почала самовільно обмежувати спілкування сина з батьком, яке за її протиправних дій наразі зведено нанівець. Так, після повномасштабного вторгнення рф на територію України у березні 2022 року [PERSON] допоміг колишній дружині [PERSON] разом з їх спільним сином [PERSON] виїхати до м. Івано-Франківськ, де вони проживали до квітня 2023 року. У квітні 2023 року мати сина [PERSON] самовільно без його дозволу вивезла дитину до м. Харкова, хоча знала що він був проти цього, та боявся за життя та здоров`я сина, його психологічний стан, у зв`язку з тим, що м. Харків постійно знаходиться під ракетним обстрілом з боку рф. З моменту як у квітні 2023 року [PERSON] повернулась до м. Харкова з сином, то вона одразу заблокувала [PERSON] у всіх месенджерах, почала ігнорувати численні телефонні дзвінки з його боку та він був позбавлений можливості зв`язатись з нею та дізнатись як справи їхнього сина. Дослідивши письмові пояснення сторін, надані докази, повно та всебічно дослідивши усі обставини справи, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що рішенням Московського районного суду м. Харкова від 15.10.2015 розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] (справа №643/12230/15-ц). Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину сина [PERSON] , [INFO] , який на після розірвання шлюбу проживає разом із матір`ю, [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . В судовому засіданні досліджено відеозапис, наданий заінтересованою особою, де зафіксовано момент приходу [PERSON] за місцем мешкання [PERSON] та їх спільного сина. В ході сварки [PERSON] , за словесної підтримки свого цивільного чоловіка, відмовлялася давати [PERSON] дитину [PERSON] для побачення. В результаті тривалої бесіди остання дитину [PERSON] не дала, говорила у підвищеному тоні, виказувала неприязне відношення до [PERSON] . В судовому засіданні досліджено аудиозапис, наданий заінтересованою особою, де зафіксована телефонна розмова між [PERSON] та матір`ю [PERSON] . В ході розмови [PERSON] просив вплинути матір [PERSON] на свою доньку, щоб та не перешкоджала йому у побаченнях та спілкуваннях із сином. Останній виказував свої переживання щодо перебування дитини у м. Харкові, оскільки є небезпека з боку рф систематичного обстрілу міста. Згідно ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» обмежувальним приписом стосовно кривдника є встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи. Враховуючи положення Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи, а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях. Проте, з письмових пояснень заявниці вбачається, що основною метою звернення з заявою до суду є не намагання забезпечити свою безпеку чи попередити вчинення насильства стосовно неї, а необхідність забезпечити неможливість спілкування [PERSON] з їх спільним сином [PERSON] . Частиною 2 ст. 3 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено перелік осіб, на яких поширюється дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання, серед яких - подружжя, батьки (мати, батько) і дитина (діти). Відповідно до ст. 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належать: терміновий заборонний припис стосовно кривдника; обмежувальний припис стосовно кривдника; взяття на профілактичний облік кривдника та проведення з ним профілактичної роботи; направлення кривдника на проходження програми для кривдників. Право звернутися до суду із заявою про видачу обмежувального припису стосовно кривдника у разі вчинення домашнього насильства стосовно дитини мають батьки або інші законні представники дитини, родичі дитини (баба, дід, повнолітні брат, сестра), мачуха або вітчим дитини, а також орган опіки та піклування (ч.1 ст.26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»). Згідно ст.350-6 ЦПК України розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або відмову в її задоволенні. У разі задоволення заяви суд видає обмежувальний припис у вигляді одного чи декількох заходів тимчасового обмеження прав особи, яка вчинила домашнє насильство, передбачених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» на строк від одного до шести місяців. Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. Оцінка ризиків це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи. Суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник та оцінювати ризики продовження у майбутньому (стала судова практика з 2019 по 2023 роки, справи №№363/3496/18; 452/317/19, 570/2528/20, 344/1046/21, 711/3693/22). Заявнику слід зазначити обставини, що свідчать про необхідність видачі обмежувального припису та докази, що їх підтверджують. Докази мають стосуватись обґрунтованих побоювань з приводу того, що особа (кривдник) здатний вдатися до небезпечних проявів домашнього насильства у будь-якому його вигляді: це можуть бути докази застосування психологічного насильства, приниження гідності, жорстокого поводження з боку заінтересованої особи до заявника, катування, нелюдського поводження, що передбачає спричинення сильних фізичних та душевних страждань, тривалість та системність протиправної поведінки кривдника; докази того, що останній не усвідомлює серйозності негативних наслідків своїх дій, продовжує агресивні дії по відношенню до заявника, не бажає змінювати свою поведінку, а тому існує ризик продовження кривдником таких дій, а отже і необхідність застосування обмежувального припису. (Постанова ВС від 9 червня 2022 року, справа №216/4309/21). За таких обставин, оскільки реальної загрози життю та здоров`ю заявниці судом не встановлено, а зазначена фактична мета звернення до суду з заявою направлена не на попередження домашнього насильства відносно заявниці чи забезпечення її безпеки, суд приходить до висновку про необхідність відмовити у видачі обмежувального припису. Відповідно до ч.6 ст.81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судові витрати, відповідно до частини 3 статті 350-5 ЦПК України, відносяться за рахунок держави.

Outcome: dismissed