Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-22 00:00:00

До Малиновського районного суду м. Одеси звернулися [PERSON] ,\~ [PERSON] ,\~ [PERSON] ,\~яка діє\~як від\~свого імені,\~так і\~від імені\~неповнолітньої доньки\~ [PERSON] з\~позовом до Департаменту\~надання адміністративних\~послуг Одеської\~міської ради,\~треті особи,\~які не\~заявляють самостійних\~вимог \~ [PERSON] ,\~Орган опіки\~та піклування\~Малиновської районної\~адміністрації Одеської\~міської ради\~про визнання\~незаконним та\~скасування рішення,\~зобов`язання вчинити\~певні дії, та просили суд визнати незаконним і скасувати рішення Департаменту надання адміністративних послуг Одеської міської ради від 13.12.2022 року про скасування реєстрації місця проживання [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] ,\~ [PERSON] з квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] та зобов?язати Департамент надання адміністративних послуг Одеської міської ради поновити реєстрацію місця проживання [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] ,\~ [PERSON] в квартирі, розташованої за адресою: [ADDRESS] . Позивачі обґрунтовують свої вимоги тим, що вони на законних підставах з 14 листопада 2012 року набули право користування квартирою за [ADDRESS] , яка є єдиним місцем їхнього проживання, і були в ній зареєстровані, як члени сім?ї за згодою тодішніх співвласників - [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] і їм була виділена в користування одна житлова кімната. Наведене підтверджується: рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 14 червня 2016 року по справі № 521/18968/15-ц, яким також встановлено, що усі вищенаведені особи по відношенню один до одного є близькими родичами та ухвалою апеляційного суду Одеської області від 26.07.2016 року, якою рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 14.06.2016 року залишено без змін. До речі, вказаним рішенням Малиновського районного суду в задоволенні позову [PERSON] та [PERSON] про усунення перешкод у користуванні квартирою шляхом виселення відмовлено. 3 17 червня 2016 року у спірній квартирі також була зареєстрована малолітня донька [PERSON] - [PERSON] , [INFO] . Окрім того, факт законної реєстрації усіх позивачів за вищевказаною адресою доводиться довідкою з місця проживання про склад сім?ї і реєстрацію за № 125 від 23.01.2017 року. 30 липня 2016 року між [PERSON] та [PERSON] і [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу вищезазначеної квартири, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Андріадісом В.Ю. зареєстрований в реєстрі за № 662. Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 04 лютого 2020 року у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про усунення перешкод користування власністю шляхом позбавлення права користування житловим приміщенням, зняття місця проживання з реєстраційного обліку та виселення було відмовлено (справа № 521/14163/16ц). Не погоджуючись з ухваленим рішенням [PERSON] подав апеляційну скаргу і ухвалою Одеського апеляційного суду від 15.04.2020 року було відкрито апеляційне провадження. Позивачі також зазначають, що незважаючи на наявність цивільно-правового спору щодо даних правовідносин рішенням відповідача - Департаментом надання адміністративних послуг Одеської міської ради - 13 грудня 2022 року позивачі були зняті з реєстрації місця проживання з адреси: [ADDRESS] на підставі п. 2 ч. 1 ст. 18 Закону України "Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в України" від 05.11.2021 року № 1871-IX (далі - Закон №1871-IX) і на підставі підпункту 5 пункту 50 Порядку декларування та реєстрації місця проживання (перебування), затвердженого постановою КМ України від 07.02.2022 року № 265 (далі - Порядок), а також заяви власника житла, поданої в паперовій формі. Позивачі вважають, що з огляду на прийняте відповідачем - суб?єктом владних повноважень рішення про зняття їх з реєстрації місця проживання безпосередньо впливає на їх житлові права, які захищаються законом і про наявність або відсутність яких має вирішуватись виключно в судовому порядку, а також враховуючи наведене, відновлення реєстрації місця проживання матері дитини [PERSON] та її доньки [PERSON] у спірній квартирі є необхідним та таким, що забезпечить дотримання та захист прав та інтересів дитини, оскільки вона є малолітньою, постійно мешкає разом з матір' ю та в силу закону не може бути зареєстрована в житлі без батьків та /або одного з них. Ухвалою суду від 12 червня 2023 року у справі було відкрито провадження та призначено підготовче судове засідання. (а.с. 51) Ухвалою суду від 07 серпня 2023 року задоволено клопотання представника позивачів про витребування доказів. (а.с. 96) Ухвалою суду від 02 жовтня 2023 року до участі у справі було залучено в якості співвідповідача [PERSON] . (а.с. 124) Ухвалою суду від 06 листопада 2023 року по справі закрито підготовче провадження та справа призначена до судового розгляду. (а.с.136-137) Ухвалою суду від 20 березня 2024 року до участі у справі було залучено в якості співвідповідача [PERSON] . (а.с.201-202) Представник позивачів в судове засідання не з`явилася, однак надала до суду заяву, в якій підтримала позовні вимоги та просила суд їх задовольнити у повному обсязі, а також просила справу розглянути за відсутності позивачів та їх представника.(а.с. 222-223) Представник ДНАП ОМР, діюча на підставі довіреності від 18 грудня 2023 року, в судове засідання не з`явилася, однак надала до суду заяву в якій просила відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі, а також просила справу розглянути за відсутності представника Департаменту. (а.с. 224) Раніше надала відзив на позов, в обгрунтування якого зазначила, що 13 грудня 2022 року до Департаменту звернувся [PERSON] з належним пакетом документів, зокрема із заявою власника житла про зняття із задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування) від 13 грудня 2022 року за формою згідно з додатком 6 до Порядку декларування та реєстрації місця проживання (перебування), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07 лютого 2022 року №265 (далі - Порядок), з метою зняття з зареєстрованого місця проживання зазначених осіб за адресою: [ADDRESS] . Перевіривши подані [PERSON] документи, адміністратор Департаменту з метою перевірки власника житлового приміщення за адресою: [ADDRESS] , сформував інформаційну довідку від 13 грудня 2023 року №317535617 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про наявність у останнього права власності на зазначене житлове приміщення. Після підтвердження права власності суб?єкта звернення на житлове приміщення за адресою: [ADDRESS] , адміністратор Департаменту прийняв рішення про зняття з зареєстрованого місця проживання [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та неповнолітньої [PERSON] . Отже, Департамент приймав рішення про зняття з реєстрації місця проживання Позивачів та неповнолітньої [PERSON] відповідно до норм діючого законодавства, що підтверджується наступним. Механізм декларування/реєстрації місця проживання, зняття із задекларованого/ зареєстрованого місця проживання визначено Законом України "Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні" (далі - Закон) та Порядком. Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 18 Закону зняття особи із задекларованого або зареєстрованого місця проживання (перебування) у разі звернення до органу реєстрації або через центр надання адміністративних послуг за місцем задекларованого або зареєстрованого місця проживання (перебування) здійснюється за заявою власника житла приватної форми власності, поданої у паперовій формі, стосовно повнолітньої особи, місце проживання (перебування) якої зареєстровано або задекларовано в житлі, що належить власнику на підставі права власності. У разі подання власником житла заяви про зняття із задекларованого або зареєстрованого місця проживання перебування) батьків або інших законних представників дитини чи одного з них, така дитина підлягає зняттю із задекларованого або зареєстрованого місця проживання (перебування) разом із її батьками або іншими законними представниками чи одним із них. Пунктом 6 Порядку визначено, що у разі звернення до органу реєстрації (у тому числі через центр надання адміністративних послуг) разом із заявою власника житла про зняття особи (осіб) із задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування) власник житла подає:1) документ, що посвідчує особу (у разі особистого звернення); 2) документ, що підтверджує право власності на житло, в якому задекларовано/зареєстровано місце проживання (перебування) особи (осіб), що знімається. У разі зняття із задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування) за заявою власника житла більше однієї особи до органу реєстрації подаються заява та документ або відомості, що підтверджують сплату адміністративного збору, окремо щодо кожної особи. Така заява може бути подана лише повнолітньою особою або законним представником малолітньої дитини. Вказувала, що у зв`язку з тим, що позивачів було знято з реєстрації місця проживання разом з неповнолітньою [PERSON] , то відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 18 Закону згода на їх зняття з реєстрації місця проживання від батьків не вимагається, а достатнім є лише заява власника житла. Враховуючи положення пункту 2 частини 1 статті 18 Закону, підпункту 5 пункту 50 та пункту 61 Порядку, для зняття з реєстрації місця проживання будь-яких осіб, що не є співвласниками відповідного житлового приміщення, необхідним є подання виключно заяви власника житла про зняття особи (осіб) із задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування), документу, що посвідчує особу ( у разі особистого звернення), документу, що посвідчує право власності на житло, в якому задекларовано/зареєстровано місця проживання (перебування) особи (осіб), що знімається, та документу, що підтверджує сплату адміністративного збору за надання відповідної адміністративної послуги. Все вищенаведене підтверджує те, що Департамент діяв в межах та у спосіб, встановлені законом, чітко дотримуючись передбаченого порядку зняття з реєстрації місця проживання за заявою власника житла. (а.с.57-67) Представник співвідповідача [PERSON] надавала до суду пояснення у справі, де зазначила, що [PERSON] , позовні вимоги [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] не визнає у повному обсязі і просить відмовити в їх задоволені. Зазначає, що 30 липня 2016 року [PERSON] придбав за нотаріально посвідченим договором купівлі-продажу квартиру за номером [ADDRESS] , яка в цілому складається з двох житлових кімнат, загальною площею - 43.7 кв.м., в тому числі житловою площею 27,5 кв.м., яка належала на праві власності [PERSON] та [PERSON] . Під час укладення договору купівлі-продажу квартири, продавці пообіцяли покупцю виписатись та звільнити квартиру, однак як в подальшому стало відомо [PERSON] , в квартирі залишились проживати і не бажали виписуватись [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . У вересні 2016 року [PERSON] звернувся з позовною заявою до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] про усунення перешкод користування власністю шляхом позбавлення права користування житловим приміщенням та виселення. 04.10.2016 року ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси було відкрито провадження у цивільній справі №521/14163/16-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] про усунення перешкод користування власністю шляхом позбавлення права користування житловим приміщенням та виселення. 29 листопада 2016 року ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси відкрито провадження у цивільній справі № 521/19976/16-ц за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , третя особа Орган опіки та піклування Малиновської РА OMP про визнання правочину недійсним. У зв?язку з відкриттям провадження у цивільній справі № 521/19976/16-ц, в якій оспорювалось право на квартиру [PERSON] , провадження у цивільній справі №521/14163/16-ц було зупинено. Провадження у справі № 521/19976/16-ц завершилось рішенням Верховного Суду у вигляді постанови від 20 березня 2019 року, яким засилено постанову Одеського апеляційного суду від 22.05.2018 року про відмову в задоволені позовних вимог [PERSON] .. В постанові Верховний Суд вказав: «що скасовуючи рішення суду першої інстанції апеляційний суд обгрунтовано виходив з того, що на дату вчинення договору реєстрацію малолітньої [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , було скасовано на підставі ухвали Малиновського районного суду м. Одеси від 16 лютого 2016 року, що не може свідчити про недотримання вимог закону під час укладення правочину купівлі-продажу нерухомого майна без попередньої згоди органу опіки та піклування.» Матеріалами справи № 521/19976/16-ц встановлено, що на момент укладання договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS] від 30 липня 2016 року, малолітня особа, [PERSON] , не була зареєстрована в спірній квартирі, що підтверджувалось документами отриманими від приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Андріадіс В.Ю., який посвідчував договір. До документів була додана довідка №1862 від 29.07.2016 року (з місця проживання про склад сім?ї та реєстрації), видана КП ЖКС «Черьомушки», в якої відсутні відомості про реєстрацію малолітньої особи 25.02.2016 року. Крім того, в постанові Верховний Суд зазначив: «що [PERSON] та її донька [PERSON] мали право лише на проживання у спірній квартирі до 30 липня 2016 року, тобто до укладення договору купівлі-продажу квартири [PERSON] та [PERSON] із [PERSON] » Незважаючи на обставини та висновки зроблені Верховним Судом у цивільній справі № 521/19976/16-ц, рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 04.02.2020 року у справі №521/14163/16-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] про усунення перешкод користування власністю шляхом позбавлення права користування житловим приміщенням та виселення, у задоволені позову було відмовлено. Рішення мотивовано лише рішенням ЄСПЛ від 02.12.2010 року у справі №8863/06 «Кривіцький та Кривіцький проти України», яке за фабулою не співпадає зі справою Соколова до Бєлоног. Одеський апеляційний суд погодився з рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 04.02.2020 року та виніс постанову 17.10.2023 року, якою відмовив в задоволені апеляційної скарги [PERSON] . На даний час [PERSON] подав касаційну скаргу на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 04.02.2020 року і постанову Одеського апеляційного суду від 17.10.2023 року у справі №521/14163/16-ц. 12.01.2024 року відкрито касаційне провадження у справі №521/14163/16-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] про усунення перешкод користування власністю шляхом позбавлення права користування житловим приміщенням та виселення, що підтверджується копією ухвали Верховного Суду від 12.01.2024 року. Інші учасники справи в судове засідання не з`явилися, повідомлялися про дату, час та місце слухання справи належним чином. Оскільки сторони в судове засідання не з`явились, то відповідно до вимог ч.2\~ст. 247 ЦПК України\~фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників судового процесу, проаналізувавши і оцінивши надані докази у їх сукупності, суд дійшов до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог у повному обсязі, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Частиною першою статті 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Отже, стаття 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи. При цьому, згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Суд вважає, що між сторонами виникли правовідносини, які регулюються Законом України «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні», який набув чинності 01 грудня 2021 року (далі-Закон № 1871-IX) та Порядку декларування та реєстрації місця проживання (перебування), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07 лютого 2022 року №265, який набрав чинності 14 березня 2022 року (далі-Порядок), тому при винесенні рішення суд застосовує норми матеріального права, якими регулюються правовідносини, які виникли між сторонами. Судом встановлено, що 30 липня 2016 року [PERSON] придбав за нотаріально посвідченим договором купівлі-продажу квартиру за номером [ADDRESS] , яка в цілому складається з двох житлових кімнат, загальною площею - 43.7 кв.м., в тому числі житловою площею 27,5 кв.м., яка належала на праві власності [PERSON] та [PERSON] . (а.с. 32-33) Також право власності [PERSON] зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (інформаційна довідка № 65012466).(а.с.34-35) Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, де є відомості про зареєстроване право власності від 23.01.2024 року новим власником квартири [ADDRESS] є [PERSON] , яка була залучена в якості співвідповідача ухвалою суду від 20.03.2024 року. (а.с.192) 3 17 червня 2016 року у спірній квартирі також була зареєстрована малолітня донька [PERSON] - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується довідкою про реєстрацію місця проживання від 08.08.2016 року, виданою Департаментом надання адміністративних послуг Одеської міської ради. (а.с. 29) Згідно довідки про склад сім`ї та реєстрації № 125 від 23 січня 2017 року в квартирі [ADDRESS] станом на 23 січня 2017 року були зареєстровані сім членів сім`ї: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . (а.с. 30) Сторонами не\~заперечувалося,\~що в\~2016\~році [PERSON] \~звернувся з\~позовною заявою\~до [PERSON] ,\~ [PERSON] ,\~ [PERSON] та\~ [PERSON] про\~усунення перешкод\~користування власністю\~шляхом позбавлення\~права користування\~житловим приміщенням\~та виселення. (справа №521/14163/16 ц). У листопаді 2016 року [PERSON] звернулася до Малиновського районного суду м.Одеси з позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , третя особа - Орган опіки та піклування Малиновської РА OMP про визнання правочину недійсним (справа № 521/19976/16-ц). Постановою Верховного\~Суду від\~20\~березня 2019\~року у\~справі за\~позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , третя особа - Орган опіки та піклування Малиновської РА OMP про визнання правочину недійсним постанову Одеського апеляційного суду від 22.05.2018 року про відмову в задоволені позовних вимог [PERSON] залишено без змін. (справа № 521/19976/16-ц) (а.с. 176-187) У вказаній постанові Верховний Суд вказав: «що скасовуючи рішення суду першої інстанції апеляційний суд обгрунтовано виходив з того, що на дату вчинення договору реєстрацію малолітньої [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , було скасовано на підставі ухвали Малиновського районного суду м.Одеси від 16.02.2016р., що не може свідчити про недотримання вимог закону під час укладення правочину купівлі-продажу нерухомого майна без попередньої згоди органу опіки та піклування.» Матеріалами справи № 521/19976/16-ц встановлено, що на момент укладання договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS] від 30 липня 2016 року, малолітня особа, [PERSON] , не була зареєстрована в спірній квартирі, що підтверджувалось документами отриманими від приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Андріадіс В.Ю., який посвідчував договір. До документів була додана довідка №1862 від 29.07.2016 року (з місця проживання про склад сім?ї та реєстрації), видана КП ЖКС «Черьомушки», в якої відсутні відомості про реєстрацію малолітньої особи 25.02.2016 року. Крім того, в постанові Верховний Суд зазначив: «що [PERSON] та її донька [PERSON] мали право лише на проживання у спірній квартирі до 30 липня 2016 року, тобто до укладення договору купівлі-продажу квартири [PERSON] та [PERSON] із [PERSON] » Рішенням Малиновського районного суду м.Одеси від 04.02.2020р. у справі за позовом позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] про усунення перешкод користування власністю шляхом позбавлення права користування житловим приміщенням та виселення, залишеним без змін постановою Одеського апеляційного суду від 17.10.2023 року, в задоволенні позовних вимог [PERSON] відмовлено. (справа №521/14163/16 ц) (а.с.36-38) 12.01.2024 року відкрито касаційне провадження у справі №521/14163/16-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] про усунення перешкод користування власністю шляхом позбавлення права користування житловим приміщенням та виселення за касаційною скаргою [PERSON] на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 04.02.2020 року і постанову Одеського апеляційного суду від 17.10.2023 року, що підтверджується копією ухвали Верховного Суду від 12.01.2024 року.(а.с. 165-166) Крім того, ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 07.08.2023 року були витребувані докази з Відділу поліції №1 Одеського районного управління поліції №1 належним чином засвідчену інформацію, а саме щодо підстав звернення 27.12.2022р. [PERSON] або його представника [PERSON] до відділу поліції №1 Одеського районного управління поліції №1 з приводу квартири [ADDRESS] . На виконання вищевказаної ухвали Відділом поліції №1 Одеського районного управління поліції №1 до суду були направлені завірені належним чином копії матеріалу єдиного обліку № 26169,26188,26201 від 27.12.2022 року за фактом звернення [PERSON] , в яких зазначається, що під час розгляду матеріалів встановлено, що факти вказані у заяві відносяться до питань цивільно-правового характеру, в зв?язку з чим, заявнику буде рекомендовано вирішувати дане питання мирним шляхом або звертатись з позовом до суду щодо відшкодування матеріальних збитків, так як до компетенції органів Національної поліції не входять питання цивільно-правового характеру. (а.с.99-115) 13 грудня 2022 року до Департаменту звернувся [PERSON] з належним пакетом документів, зокрема із заявою власника житла про зняття із задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування) від 13 грудня 2022 року за формою згідно з додатком 6 до Порядку декларування та реєстрації місця проживання (перебування), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07 лютого 2022 року №265 (далі - Порядок), з метою зняття з зареєстрованого місця проживання зазначених осіб за адресою: [ADDRESS] . 13 грудня 2022 року позивачі та неповнолітня [PERSON] , [INFO] за рішенням Департаменту були зняті з реєстрації за місцем свого проживання, а саме: [ADDRESS] . Статтею 47 Конституції України визначено, що кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно із ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до частин першої, другої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (частина перша статті 321 ЦК України). За приписами ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Верховний Суд у постанові від 16 вересня 2020 року у справі № 442/328/19-ц зазначив, що: «Конституція України у статті 41 гарантує, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Одночасно стаття 47 Конституції України гарантує кожному право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду». Натомість неможливість позивача як власника здійснювати свої правомочності щодо володіння, користування та розпорядження квартирою через проживання в ній позивача необхідно розцінювати як порушення прав відповідача як власника житлового приміщення у контексті статті 1 Першого протоколу до Конвенції. Зазначений висновок щодо застосування норм права у подібних правовідносинах наведено у постанові Верховного Суду від 15 лютого 2023 року у справі № 127/7630/20. У постанові Верховного Суду України від 16 січня 2012 року у справі № 6-57цс11 зроблено висновок, що «у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. У разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. Таким чином вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням". 01 грудня 2021 року набув чинності Закон України «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні», який регулює відносини у сфері надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання (перебування) фізичних осіб в Україні (далі- Закон , встановлює порядок надання таких послуг та порядок внесення, обробки, обміну відповідними відомостями в електронних реєстрах, базах даних для надання таких послуг. Відповідно до ст.1 Закону № 1871-IX дія цього Закону поширюється на громадян України, а також на іноземців та осіб без громадянства, які на законних підставах перебувають на території України, відповідно до їхніх прав та свобод, передбачених Конституцією України, законами чи міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Дія цього Закону не поширюється на відносини, пов`язані з виникненням, переходом та припиненням права власності на житло та права користування житлом. Декларування місця проживання, реєстрація місця проживання (перебування) особи не є підставою для набуття такою особою права володіння, користування чи розпорядження житлом (у тому числі не є підставою для вселення чи визнання за особою права на проживання та/або права користування житлом), про проживання в якому особа повідомила. Статтею 4 Закону № 1871-IX визначено, що особа одночасно може мати лише одне задеклароване або одне зареєстроване місце проживання (перебування). Порядок декларування місця проживання, реєстрації місця проживання (перебування), зміни місця проживання, зняття з реєстрації місця проживання, скасування декларування місця проживання, реєстрації місця проживання (перебування), форми декларацій (заяв), що подаються для декларування місця проживання, реєстрації місця проживання (перебування), зміни місця проживання, зняття із задекларованого та зареєстрованого місця проживання (перебування), а також порядок ведення реєстру територіальної громади, надання та передачі інформації з та до такого реєстру визначаються Кабінетом Міністрів України. Відповідно до ст. 7 Закону №1871-IX повнолітня особа декларує місце свого проживання самостійно. Дитина віком від 14 до 18 років самостійно декларує місце свого проживання за місцем проживання її батьків або інших законних представників чи одного з них без надання згоди такими особами. Дитина віком від 14 до 18 років самостійно декларує місце свого проживання за адресою іншого житла, ніж зареєстроване або задеклароване місце проживання її батьків або інших законних представників, за згодою батьків або інших законних представників чи одного з них, крім випадку, встановленого статтею 15 цього Закону. Декларування місця проживання дитини віком до 14 років здійснюється одним із її батьків або інших законних представників за згодою іншого з батьків або законних представників дитини. Згідно ст. 18 Закону №1871-IX зняття особи із задекларованого або зареєстрованого місця проживання (перебування) у разі звернення до органу реєстрації або через центр надання адміністративних послуг за місцем задекларованого або зареєстрованого місця проживання (перебування) здійснюється: за заявою власника житла приватної форми власності, поданої у паперовій формі, стосовно повнолітньої особи, місце проживання (перебування) якої зареєстровано або задекларовано в житлі, що належить власнику на підставі права власності. У разі подання власником житла заяви про зняття із задекларованого або зареєстрованого місця проживання (перебування) батьків або інших законних представників дитини чи одного з них така дитина підлягає зняттю із задекларованого або зареєстрованого місця проживання (перебування) разом із її батьками або іншими законними представниками чи одним із них. Зняття із задекларованого або зареєстрованого місця проживання (перебування) дитини не здійснюється за заявою власника житла, якщо власником такого житла є один із батьків або інших законних представників дитини. У даному випадку [PERSON] не являється батьком або законим представником неповнолітньої [PERSON] тому цілком на законних підставах подав заяву стосовно усіх зареєстрованих осіб. Заяви [PERSON] були задоволені і станом на 17.05.2023 рік усі особи в квартирі [ADDRESS] зняті з реєстрації, що підтверджується довідкою № С-4-88627-ф/л про зареєстрованих у житловому приміщені/будинку осіб, виданою Департаментом надання адміністративних послуг ОМР 17.05.2023 року. (а.с.164) Підпунктом 5 п. 50 Порядку зазначено, що однією із підстав зняття із задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування) є заява власника житла про зняття особи із задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування). Тобто власник житла має право звернутися до Департаменту з заявою про зняття особи із задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування). Відповідно до п.61 Порядку у разі звернення до органу реєстрації (у тому числі через центр надання адміністративних послуг) разом із заявою власника житла про зняття особи (осіб) із задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування) власник житла подає:1) документ, що посвідчує особу (у разі особистого звернення); 2) документ, що підтверджує право власності на житло, в якому задекларовано/зареєстровано місце проживання (перебування) особи (осіб), що знімається. Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України, при цьому права громадян не можуть бути скасовані. За таких обставин, суд прийшов до висновку, що посадові особи Департаменту діяли відповідно до вимог діючого законодавства. Крім того, суд вважає, оскільки декларування місця проживання, реєстрація місця проживання (перебування) особи не є підставою для набуття такою особою права володіння, користування чи розпорядження житлом (у тому числі не є підставою для вселення чи визнання за особою права на проживання та/або права користування житлом), про проживання в якому особа повідомила, то зняття особи (осіб) із задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування) також не є підставою для її виселення, тобто позбавлення права на житло, оскільки особа може бути позбавлення права на житло тільки за рішенням суду. Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Згідно ст. 263 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. При зверненні до суду з позовом кожен з позивачів: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] сплатив судовий збір по 1073,60 грн. Оскільки позивачам в задоволенні позовних вимог відмовлено, то судовий збір, який сплачений позивачами, не повертається (а.с. 1,2,3).

Outcome: dismissed