Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-19 00:00:00

У червні 2015 року до Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська надійшла позовна заява [PERSON] , у якій позивач просив суд стягнути з [PERSON] на його користь грошові кошти у сумі 41\~800,00 грн. в якості компенсації матеріальної шкоди завданої вчиненням кримінального правопорушення. Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, позивач посилався на те, що [PERSON] , 28.12.2012, шахрайським шляхом, заволодів його грошовими коштами у сумі 41\~800,00 грн., за фактом чого останнього було засуджено вироком Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 27.04.2015 до позбавлення волі та звільнено від відбування покарання з іспитовим строком. З огляду на те, що [PERSON] , на сьогодні, спричинену шкоду не відшкодовано, позивач вважав за необхідне звернутися до суду з даним позовом. Ухвалою судді Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська Женеску Е.В. від 06.07.2015 відкрито провадження у справі та призначено їх до розгляду у судовому засіданні. Ухвалою Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 10.08.2015 зупинено провадження у справі до виконання судового доручення. У зв`язку з відстороненням судді [PERSON] від здійснення правосуддя, справу було передано судді Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська Яковлеву Д.О., яким за ухвалою від 09.06.2020 її прийнято до свого провадження. У зв`язку з відстороненням судді [PERSON] від здійснення правосуддя, справу було передано судді Бабушінського районного суду м.Дніпропетровська Куцеволу В.В., яким за ухвалою від 07.04.2021 її прийнято до свого провадження. Ухвалою Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 20.09.2023 поновлено провадження у справі та призначено її до розгляду у судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. У судове засідання позивач та його представник не з`явилися. Від представника позивача надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, у якій він не заперечував проти розгляду справи в заочному порядку. Відповідач належним чином викликався до суду, однак у судове засідання не з`явився, причини неявки до суду не повідомив, письмових заяв чи клопотань не надав, правом на подання відзиву не скористався. Через це суд, спираючись на норми ст. 247, 280 ЦПК України, розглянув справу у заочному порядку, за відсутності сторін, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу та ухвалив заочне рішення. Дослідивши матеріали цивільної справи, суд вважає за необхідне зазначити наступне. Так, судом встановлено, що відповідно до копії вироку Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 27.04.2015 ухваленого за результатами розгляду справи №171/2349/13-к та який набрав законної сили, [PERSON] визнано винним за вчинення діяння, яке підпадає під кваліфікацію ч.ч.2,3 ст.190 КК та полягало (епізод відносно [PERSON] ) у заволодінні, шляхом обману, грошима [PERSON] у розмірі 41\~800.00 грн. Відповідно до вказаного вироку, [PERSON] визнав себе винним у вказаному діянні. Також згідно вказаного вироку, на момент його винесення, [PERSON] не відшкодовано шкоду спричинену його діянням. Згідно копії ухвали Нововоронцовського районного суду Херсонської області від 10.05.2017, [PERSON] звільнено від покарання призначеного йому за вироком Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 27.04.2015 з підстав встановлених ч.1 ст.78 КК України. Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до приписів КПК України, особа, яка не пред`явила цивільного позову в кримінальному провадженні має право пред`явити його в порядку цивільного судочинства. Згідно ч.6 ст.82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Отже, вироком суду встановлено, що, внаслідок злочинних дій відповідача, позивачу заподіяно матеріальну шкоду і ця обставина є обов`язковою для суду при розгляді цієї справи. Встановленим судом обставинам, відповідають цивільні правовідносини, пов`язані із відшкодуванням шкоди, завданої внаслідок неправомірних дій, які регулюються Цивільним Кодексом України. Загальні підстави відповідальності за завдану шкоду передбачені статтею 1166 ЦК України, відповідно до якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Частиною 1 статті 1177 ЦК України визначено, що шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону. В силу з ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1)втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2)доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. У п.2 постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27.03.1992 року №6, судам роз`яснено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Таким чином, враховуючи визначений ч.6 ст.82 ЦПК України принцип обов`язковості обвинувального вироку суду у питанні вини відповідача, позивач у силу того, що ним не було заявлено цивільного позову в межах кримінального провадження, правомірно звернувся до суду з даним позовом у порядку цивільного судочинства про відшкодування шкоди, завданої злочинними діями [PERSON] , у зв`язку з чим заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved