Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-13 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про припинення права спільної сумісної власності на квартиру [ADDRESS] , а також визначення розміру ідеальних часток його та [PERSON] у праві спільної часткової власності на вказану квартиру по . Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що сторони перебували у шлюбі, є співвласниками зазначеної квартири, форма власності спільна сумісна. В інтересах позивача визначити частки у цьому праві спільної сумісної власності, оскільки на даний час він не може розпорядитись своєю власністю. Врегулювати спір у позасудовий спосіб позивач не може, оскільки шлюб між сторонами розірвано, і [PERSON] виїхала з м.Вараш Рівненської області. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явився, представник позивача [PERSON] подав заяву про розгляд справи у їх відсутності, у заяві позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Відповідач до суду не з`явилась, належним чином, у встановленому ЦПК України порядку повідомлялась про час та місце розгляду справи, відзив на позов не подала. З урахуванням думки позивача та його представника, на підставі ст.280 ЦПК України судом ухвалено провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення. Дослідивши надані докази та оцінивши їх у сукупності, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову. При цьому суд встановив та врахував наступне. Як вбачається зі змісту свідоцтва про право власності на житло від 01.11.1993, виданого КП «Рівненське обласне бюро технічної інвентаризації», [PERSON] та [PERSON] на праві спільної сумісної власності належить квартира [ADDRESS] . З копії свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] , виданого 29.07.1994 відділом реєстрації актів м.Кузнецовськ, шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано 29.07.1994, про що вказаним органом виконано актовий запис № 103, після розірвання шлюбу дружині присвоєне прізвище [PERSON] . Відповідно до ст.5 ЦК України, акти цивільного\~законодавства регулюють\~відносини,\~які виникли\~з дня\~набрання ними\~чинності. Акт\~цивільного законодавства\~не має\~зворотної дії\~у часі,\~крім випадків,\~коли він\~пом`якшує\~або скасовує\~цивільну відповідальність\~особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. З огляду на вказану норму, а також беручи до уваги час набуття сторонами права спільної власності на нерухоме майно, до моменту виникнення цих правовідносин застосуванню підлягають норми ЦК Української РСР 1963 року. Так, згідно ст.112 ЦК УРСР, майно може належати на праві спільної власності двом або кільком колгоспам чи іншим кооперативним та іншим громадським організаціям, або державі і одному чи кільком колгоспам або іншим кооперативним та іншим громадським організаціям, або двом чи кільком громадянам. Розрізняється спільна власність з визначенням часток (часткова власність) або без визначення часток (сумісна власність). Після 01.01.2004, виходячи з положень ст.5 ЦК України, до правовідносин спільної власності сторін на нерухоме майно, які продовжили існувати, застосуванню підлягають норми ЦК України. Так, відповідно до ст.355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Згідно зі ст.356 ЦК України, власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. При цьому, як зазначено у ст.357 ЦК України, якою врегульовано питання визначення часток у праві спільної часткової власності, частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом. Відповідно до ст.368 ЦК України, спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. За положеннями ст.372 ЦК України, майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Будь-яких доказів у підтвердження обставин, які б зумовлювали відступлення від засад рівності часток [PERSON] та [PERSON] у праві спільної власності на квартиру [ADDRESS] , суду не надано і такі вимоги позивачем не заявлялись. За таких обставин, на підставі ст.372 ЦК України, вказаний об`єкт підлягає поділу між учасниками спільної власності у частках по . Отже, частка позивача [PERSON] , як і частка відповідачки [PERSON] у праві спільної власності на квартиру [ADDRESS] дорівнює . При цьому позивач не заявляє вимог про поділ спільного майна в натурі, а тому його частка, а також частка [PERSON] у праві спільної власності на вищезазначений об`єкт нерухомого майна є ідеальною. Згідно ст.ст.15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів, крім інших визначених вказаною нормою, можуть бути: визнання права; зміна правовідношення. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. За таких обставин суд дійшов висновку, що майновий інтерес [PERSON] як правомірний інтерес, пов`язаний з реалізацією речових прав на майно, може бути захищений шляхом визначення розміру його частки у праві спільної власності на об`єкт нерухомого майна. При зверненні до суду з даним позовом, позивачем судовий збір не сплачувався у зв`язку зі звільненням на підставі п.9 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» як інваліда ІІ групи, що підтверджується довідкою до акту огляду МСЕК серії АВ № 0953712 від 11.12.2018. Відповідно до ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки суд дійшов висновку про задоволення позову [PERSON] , судовий збір підлягає стягненню з відповідачки. Як вбачається з Висновку про вартість майна однокімнатної квартири по [ADDRESS] , виконаного суб`єктом оціночної діяльності ПП «Оцінка та консалтинг», ринкова (оціночна) вартість сказаної квартири станом на 18.09.2023 складає 795300,00 грн., у тому числі частки 397650,00 грн. Відтак, судовий збір, що підлягає стягненню з відповідачки в дохід держави, становить 3976,50 грн. як 1 % ціни позову. Враховуючи викладене, на підставі ст.ст.15, 16, 355, 356, 368, 372 ЦК України,

Outcome: approved