Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-19 00:00:00

В інтересах малолітнього [PERSON] , [INFO] , до суду звернулась служба у справах дітей Балтської міської ради Одеської області з позовом до [PERSON] про позбавлення його батьківських прав та стягнення аліментів, посилаючись на ті обставини, що відповідач є батьком [PERSON] , однак ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків. Малолітній [PERSON] разом зі своїми сестрами і братом були на обліку дітей, які перебувають у складних життєвих обставинах служби у справах дітей Балтської міської ради Одеської області та були влаштовані в сім`ю патронатного вихователя [PERSON] . Рішенням Кодимського районного суду Одеської області [PERSON] , яка є матір`ю малолітнього [PERSON] , позбавлена батьківських прав, після чого дітей було взято на облік, як дітей, які залишені без батьківського піклування. Позивач зазначає, що відповідач [PERSON] не приймає участі у вихованні та утриманні малолітнього [PERSON] , за час перебування останнього в сім`ї патронатного вихователя, батько не дзвонив, не приїздив, жодним чином не цікавився життям дитини та не виявляв бажання спілкуватися з нею та приймати участь у вихованні. У зв`язку з цим та з метою захисту прав неповнолітньої дитини служба у справах дітей Балтської міської ради Одеської області пред`явила до відповідача відповідний позов шляхом подання до суду позовної заяви, в якій просить позбавити [PERSON] батьківських прав відносно малолітнього [PERSON] , [INFO] , а також стягнути з нього аліменти на утримання дитини щомісячно у розмірі 1/4 частини від усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття. 07.09.2023 року ухвалою суду (а.с.50-51) у даній справі відкрито провадження та призначено проведення розгляду в порядку загального позовного провадження. 05.10.2023 року ухвалою суду (а.с.68-69) у даній справі закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. В судове засідання представник позивача - служби у справах дітей Балтської міської ради Одеської області не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, про дату, час і місце судового засідання позивач був своєчасно повідомлений належним чином у відповідності до вимог ч.2, 4-5, 8 п.2 ст. 128 ЦПК України, шляхом доставлення 05.04.2024 року судової повістки до його електронного кабінету, про що свідчить довідка про доставку електронного документа (а.с.140). При цьому, 20.05.2024 року керівник позивача - [PERSON] подала до суду через систему «Електронний суд» заяву про розгляд справи за відсутності представника позивача, в якій також зазначила, що заявлений позов підтримує повністю. Згідно ч.3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідач [PERSON] , який відбуває покарання у виді позбавлення волі, в судовому засіданні участі не прийняв, про дату, час і місце судового засідання був своєчасно повідомлений належним чином у відповідності до положень ч.2, 4-5, 8 п.1 ст. 128 та ч.7 ст. 130 ЦПК України через адміністрацію місця його утримання, про що свідчить відповідна розписка відповідача від 10.04.2024 року (а.с.149), надіслана до суду державною установою «Одеська виправна колонія (№14)». При цьому, відповідач не виявив бажання брати участь в судовому засіданні, зокрема через участь в режимі відеоконференції. Водночас із цим відповідач надіслав до суду поштою письмову заяву датовану 14.03.2024 року, в якій зазначив про те, що з вимогами позивача згоден у повному обсязі, що суд сприймає як фактично висловлене визнання позову, а також додатково відзначив, що отримав позовну заяву з додатками, ухвалу про відкриття провадження у справі та судову повістку. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог до предмету спору, - органу опіки та піклування Балтської міської ради Одеської області в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, про дату, час і місце судового засідання третя особа була своєчасно повідомлена належним чином у порядку встановленому ч.2, 4-5, 8 п.2 ст. 128 ЦПК України, шляхом доставлення 05.04.2024 року судової повістки до його електронного кабінету, про що свідчить довідка про доставку електронного документа (а.с.139). Відповідно до положень ч.1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Водночас із цим п.1 ч.3 ст. 223 ЦПК України передбачає, що якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки. Оскільки всі учасники справи в судове засідання не з`явились, враховуючи положення ч.2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Відповідно до положень ч.4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Дослідивши матеріали справи, суд вважає за можливе прийняти визнання позову відповідачем, оскільки судом не встановлено обставин, які б свідчили, що таке визнання суперечить вимогам закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Водночас суд встановив наступні фактичні обставини. Відповідач [PERSON] є батьком малолітнього [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження Серії [NUMBER] , повторно виданого Кодимським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) 25.02.2020 року (а.с.9), актовий запис № 110 від 23.05.2013 року. Наказом начальника Служби у справах дітей Балтської міської ради Одеської області №2 від 15.01.2023 року (а.с.45) малолітнього [PERSON] , [INFO] , тимчасово влаштовано в сім`ю родича - до його дядька [PERSON] . При цьому, зазначення прізвища дитини « [PERSON] », а не « [PERSON] » суд оцінює як явно описку, яка була допущена внаслідок зазначення у цьому наказі інших дітей (брата і сестер), які мали прізвище саме « [PERSON] », але ця описка жодним чином не впливає на правильність сприйняття дійсного змісту цього наказу та його стосунку, в тому числі, до особи малолітнього [PERSON] , оскільки зазначена у ньому дата його народження - [INFO] та збіг власного імені та по батькові в своїй сукупності дозволяє суду зробити висновок, що мова йшла саме про [PERSON] . Згідно витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження № 00038030505 від 03.01.2023 року (а.с.12-13) та листа Балтського відділу ДРАЦС у Подільському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) від 03.03.2023 року № 298/24.20-20 (а.с.23) відомості про батька малолітнього [PERSON] , [INFO] , зазначені в актовому записі про його народження відповідно до ст. 133 СК України, тобто запис батьком дитиниподружжя. Однак, із копії листа-відповіді комунального некомерційного підприємства «Балтський центр первинної медико-санітарної допомоги» Балтської міської ради Одеської області від 26.06.2023 року № 143 (а.с.21), за час перебування дитини - [PERSON] у родини патронатного вихователя - [PERSON] батько [PERSON] станом здоров`я цієї дитини не цікавився. В свою чергу зі змісту копії листа-заяви самого патронатного вихователя - [PERSON] від 26.06.2023 року (а.с.22), до сім`ї якого був влаштований малолітній [PERSON] за заявою матері [PERSON] , батько дитини - [PERSON] в період з 11.01.2022 року до 15.01.2023 року не дзвонив, не приїздив, жодним чином не цікавився життям [PERSON] ; Згідно листа головного спеціаліста Старостинського округу №2 Балтської міської ради №19-56/123 від 12.07.2021 року (а.с.25), акту обстеження житлово-побутових умов проживання від 14.06.2021 року (а.с.26), характеристики учня 3 класу [PERSON] , 26.04.2013 року (а.с.33), листа головного спеціаліста Старостинського округу №2 Балтської міської ради № 19-56/2 від 10.01.2022 року (а.с.30) вбачається, що відповідач [PERSON] будь-якої участі в житті малолітнього [PERSON] не приймає, з дитиною не проживає та не перебуває в його полі зору, дитина не отримує батьківського догляду і підтримки з боку батька і взагалі в зазначених документах жодної згадки про батька не має. Рішенням виконавчого комітету Балтської міської ради Одеської області від 25.04.2023 року № 84 (а.с.14), затверджено висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно його малолітнього сина [PERSON] , [INFO] (а.с.15-16). Окрім того, судом із публічно доступних відомостей у Єдиному державному реєстрі судових рішень та офіційному веб-сайті судової влади України встановлено, що відповідач[PERSON] на протязі з 2010 року був неодноразово засуджений за вчинення умисних кримінальних правопорушень та наразі відбуває покарання у виді позбавлення волі в умовах державною установою «Одеська виправна колонія (№14)» (а.с.113). Нормативно-правове застосування: У відповідності до ч.1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 року), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року № 2402-III, сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Згідно ч.2 і 5 ст. 150 СК України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. А частиною 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Схожі за своєю суттю принципи закріплені у пунктах 6-7 Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, відповідно яких дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Якнайкраще забезпечення інтересів дитини має бути керівним принципом для тих, хто відповідає за її освіту і навчання; ця відповідальність лежить насамперед на її батьках. В свою чергу, згідно до пункту 2 ч.1 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини. Згідно до абзацу другого пункту 16 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30.03.2007 року № 3, ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Свідченням втрати відповідачем інтересу до своєї дитини є його ігнорування судових засідань, незважаючи на належне повідомлення про час його проведення, та не подання до суду будь-яких заперечень проти позбавлення батьківських прав, які за змістом п.58 рішення Європейського Суду з прав людини, прийнятого у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року, могли б бути свідченням його інтересу до своєї дитини. У відповідності до ч.1 ст. 165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Крім того, згідно до положень ч.4-5 ст. 19 СК України, при розгляді судом спорів щодо позбавлення батьківських прав обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Відповідно до ч.4 ст. 164 СК України, під час ухвалення рішення про позбавлення батьківських прав суд бере до уваги інформацію про здійснення соціального супроводу сім`ї (особи) у разі здійснення такого супроводу. Згідно вимог ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Висновки суду - щодо вимоги про позбавлення батьківських прав: Обставини справи свідчать про небажання відповідача займатися вихованням своєї дитини та його самоусунення від виконання батьківських обов`язків. Доказів щодо спростування таких обставин в матеріалах справи немає. При цьому, суд відзначає, що перебування відповідача у місцях позбавлення волі не є поважною причиною неможливості виконання ним своїх батьківських обов`язків, оскільки він потрапив у таку ситуацію за наявності власної волі, вчинення умисних злочинів (висновок Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду в постанові від 03 березня 2021 року у справі № 627/642/18 (провадження № 61-23094св19). Ураховуючи встановлені судом фактичні обставини та прийняте судом визнання позову відповідачем, суд приходить до висновку про наявність підстав позбавлення батьківських прав відповідача [PERSON] відносно малолітнього [PERSON] , [INFO] , оскільки відповідач [PERSON] , як батько, ухиляється від виконання батьківських обов`язків, долею дитини не цікавиться та про неї не піклується. - щодо вимоги про стягнення аліментів: Відповідно до ч.1 і 2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Крім того відповідно до ч.2 та першого речення ч.3 ст. 166 СК України, особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У ч.1 ст. 51 Конституції України та ст.180 СК України закріплено обов`язок батьків утримувати дітей до їх повноліття. Частиною 3 ст. 181 СК України, передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч.1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. З досліджених у судовому засіданні належних та допустимих доказів судом встановлено, що відповідач [PERSON] не надає допомоги на утримання свого сина, хоча зобов`язаний утримувати його до досягнення ним повноліття і позбавлення його батьківських прав по відношенню до дитини, не звільняє його від цього обов`язку. Відповідно до ч.3 ст. 166 СК України, при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов`язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду. Ураховуючи зазначені вимоги закону, встановлені обставини, прийняте судом визнання позову відповідачемта виходячи з засад справедливості та захисту прав малолітньої дитини, беручи до уваги вимоги ч.2 ст.182 СК України, суд прийшов висновку, що з [PERSON] необхідно стягувати аліменти на утримання неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , щомісячно в розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи від дня пред`явлення позову - 12.07.2023 року і до досягнення повноліття, а саме до 26.04.2031 року. - щодо розподілу судових витрат: Згідно ч.2 ст. 133 ЦПК України, розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. Відповідно до абзаців першого і другого ч.3 ст. 6 Закону України «Про судовий збір» від 08 липня 2011 року № 3674-VI, за подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру. Водночас ч.1-2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» від 08 липня 2011 року № 3674-VI, з 01 січня 2024 року за подання до суду фізичною особою позовної заяви: - немайнового характеру (зокрема про позбавлення батьківських прав) підлягає сплаті судовий збір в розмірі 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тобто 1211,20 грн; - майнового характеру про підлягає сплаті судовий збір в розмірі 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб (1211,20 грн) та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (15140 грн). Приймаючи до уваги, що служба у справах дітей Балтської міської ради Одеської області при пред`явленні позову про захист прав малолітньої особи не сплачувала судовий збір на підставі п.14 ч.2 ст. 3 Закону України «Про судовий збір» від 08 липня 2011 року № 3674-VI, визнання позову відповідачем, то на виконання вимог ст. 133, 141 ЦПК України та ст. 4 і 6 зазначеного Закону, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача в дохід держави судовий збір у розмірі 1211,20 грн, що дорівнює 50 відсоткам судового збору за позовною вимогою немайнового характеру про позбавлення батьківських прав від суми 1211,20 грн та 50 відсоткам судового збору за позовною вимогою майнового характеру про стягнення аліментів від суми 1211,20 грн.

Outcome: approved