Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-19 00:00:00

В липні 2023р. [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргового зобов`язання, посилаючись на те, що під час спільного проживання з [PERSON] 19.08.2021р. було укладено Договір про надання споживчого кредиту з можливістю відкриття карткового рахунку № [NUMBER] між АТ «УКРСИББАНК» та [PERSON] ; Банк надав Позичальнику кредит, а Позичальник, в свою чергу, зобов`язувався повернути кредит та сплатити плату за користування кредитом; у період з 19.12.2022р. по 05.06.2023р. [PERSON] було сплачено основного боргу у сумі176\~214,50 грн. та відсотків 21\~650,24 грн.; 05.06.2023р. [PERSON] після розірвання шлюбуза особисті коштизадля уникнення нарахування більших відсотків та виконання зобов`язань умов Договору сплатив залишкову суму кредиту та відсотків у сумі разом 197\~864,74 грн.; з урахуванням вказаного просив суд: визнати спільним боргом колишнього подружжя [PERSON] та [PERSON] кошти за Договором про надання споживчого кредиту з можливістю відкриття карткового рахунку № [NUMBER] від 19.08.2021р., укладеного між АТ «УКРСИББАНК» та [PERSON] ; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] в порядку зворотної вимоги до солідарного боржника 1/2 частку боргового зобов`язання, яке було сплачене після розірвання шлюбу за Договором про надання споживчого кредиту з можливістю відкриття карткового рахунку № [NUMBER] від 19.08.2021р. між АТ «УКРСИББАНК» та [PERSON] у сумі 98\~932,37грн.; судові витрати, в тому числі витрати на професійну правничу допомогу, покласти на відповідача. Відповідач в поданому суду відзиві на позовну заяву просила в задоволенні позовних вимог відмовити, розподіл судових витрат за послуги із професійної правничої допомоги адвоката здійснити у додатковому рішенні після завершення судового розгляду, вказала, що вона не надавала згоду своєму чоловіку на отримання позики, в тому числі, для придбання вживаного транспорту, автомобіль NISSAN PATHFINDER було придбано за рахунок готівкових коштів, що були спільно заощаджені подружжям, позивач не надав суду договір купівлі-продажу. Представник позивача адвокат Остапенко І.О. в наданій суду відповіді на відзив зазначила, що наразі в провадженні Октябрського районного суду м. Полтави перебуває цивільна справа № 554/11186/22 за первісним позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ майна подружжя та за зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання майна особистою приватною власністю, визнання майна об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, визнання права власності. В позовній заяві [PERSON] зазначила про те, що у «період шлюбних відносин подружжя за спільні кошти придбавалось наступне майно», зокрема, «автомобіль NISSANPATHFINDER, потужністю 2488 см3, 2013 року випуску, дата реєстрації 26.08.2021р.», 19.08.2021р. [PERSON] були отримані кредитні кошти та саме за них 26.08.2021р. (через 7 днів) був придбаний автомобіль NISSAN PATHFINDER, потужністю 2488 см3, 2013 року випуску; кредит було надано позичальнику на споживчу ціль, а саме на подальше спрямування Позичальником коштів отриманих в кредит на придбання вживаного транспортного засобу. На підтвердження використання кредитних коштів на вказану споживчу ціль Позичальником було надано у Банк свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу NissanParthfider, 2013 року;автомобіль був придбаний за кредитні кошти, під час шлюбу та використовувався в інтересах родини; сума стягнення у розмірі 98 932,37грн. (50% від суми сплаченого боргу з відсотками) це сума, яка була не погашена сторонами на момент розірвання шлюбу і яку позивач сплатив вже після розірвання шлюбу за власні кошти. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями Октябрського районного суду м. Полтави справу передано до провадження судді Материнко М.О. Ухвалою Октябрського районного суду міста Полтави від 18.07.2023р. було відкрито загальне провадження по справі. Ухвалою Октябрського районного суду міста Полтави від 05.09.2023р. у задоволенні клопотання представника відповідача [PERSON] \~адвоката Прядка О.О. про об`єднання справ в одне провадження за позовом\~\~ [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргового зобов`язання\~відмовлено. Ухвалою Октябрського районного суду міста Полтави від 04.10.2023р. клопотання представника відповідача [PERSON] адвоката Прядка О.О. про витребування доказів задоволено. Витребувано в РСЦ ГСЦ МВС в Полтавській області (адреса: 38751, Полтавська область, Полтавський район, с. Розсошенці, вул. Кременчуцька, 2В) договір купівлі-продажу транспортного засобу NISSAN PATHFIDER, 2013 р.в., потужністю 2488 см3 право власності на який було зареєстровано [PERSON] , 26.08.2021. Ухвалою Октябрського районного суду міста Полтави від28.11.2023р. було закрито підготовче провадження та призначено цивільну справу за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргового зобов`язання до судового розгляду по суті в Октябрському районному суді м. Полтави. Позивач та його представник - адвокат Остапенко І.О. в судовому засіданні просили позов задовольнити з підстав, викладених в поданих ними заявах по суті. Представник позивача [PERSON] адвокат Прядко О.О. в судовому засіданні просив в позові відмовити за безпідставністю. Судові витрати, включаючи витрати на професійну правничу допомогу, покласти на позивача. Суд, вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи та всебічно проаналізувавши обставини в їх сукупності, давши оцінку зібраним у справі доказам, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному, об`єктивному та всебічному з`ясуванні обставин справи, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно із статтею 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Частиною першою статті 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України). Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»). Згідно ч.1ст.2 ЦПК Українизавданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Відповідно до положень ст.\~12\~ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст.\~13\~ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»\~на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України (далі - Конвенція), та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права. Згідно з практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонами матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Судом встановлені наступні обставини: Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі. Як вбачаєтьсяз копії рішенняОктябрського районного суду м. Полтави від 07.12.2022р. по справі № 554/10242/22 шлюб, зареєстрований 10.09.2008р. Центральним відділом реєстрації актів цивільного стану Полтавського міського управління юстиції між [PERSON] та [PERSON] , розірвано. Судом встановлено та не заперечується сторонами, що під час укладеного шлюбу сторін, 19.08.2021р. було укладено Договір про надання споживчого кредиту з можливістю відкриття карткового рахунку № [NUMBER] між АТ «УКРСИББАНК» (далі Банк), від імені якого діяв [PERSON] , що діє на підставі довіреності № 20-4/78518 від 25.10.2019р. та [PERSON] , що діє на підставі довіреності № 22-4/20912 від 21.02.2020, з однієї сторони та позивачем [PERSON] (Позичальник) Як вбачається п. п. 2.1-2.3. Договору Банк надає Позичальнику кредит, а Позичальник, в свою чергу, зобов`язувався повернути кредит та сплатити плату за користування кредитом відповідно до умов Договору та Правил. В порядку передбаченому п. 4.1. цього Договору, Банк відкриває Позичальнику поточний картковий рахунок та здійснює розрахунково-касове обслуговування на умовах Правил. Банк має право надавати, а Позичальник отримувати послуги та/або сервіси Банку, в тому числі щодо кредитування, шляхом вчинення електронних правочинів з застосуванням електронних підписів Сторін через інформаційно-телекомунікаційні системи Банку в порядку, викладеному у Правилах. Розділом 3 Договору були визначені умови кредитування: сума кредиту за Договором становить 300\~000,00 грн. Надання кредиту здійснюється у термін не пізніше ніж 30 календарних днів з моменту підписання Договору. Кредит надається Позичальнику для особистих потреб, а саме:сумі 300\~000,00 (триста тисяч грн. 00 коп.) гривень на споживчі цілі шляхом перерахування в безготівковій формі на поточний рахунок позичальника [NUMBER] , відкритий у Банку, до якого випущено платіжну картку. Умови відкриття поточного рахунку, до якого випускається платіжна картка, та випуску платіжної карти обумовлюється в окремому договорі, що укладається між Банком та Позичальником. Позичальник та Банк погодили, що під «споживчою ціллю» у пункті 3.3 цього Договору мається на увазі надання кредиту Позичальнику на задоволення власних потреб не пов`язаних з підприємницькою діяльністю, а саме: отримання Позичальником кредиту та подальше спрямування Позичальником коштів отриманих в кредит за цим Договором на придбання вживаного транспортного засобу. Усі договори/угоди спрямовані на виникнення у Позичальника права власності на вживаний транспортний засіб, договори/угоди застави, страхування тощо укладаються Позичальником за власною ініціативою та від власного імені. Зазначені договори/угоди не е предметом регулювання цього Договору та Правил. Повернення кредиту, плати за кредит, інших платежів здійснюється у відповідності з Правилами на рахунок [NUMBER] в АТ «УКРСИББАНК», код ЄДРПОУ 09807750 або на умовах договірного списання, передбаченого цим Договором та Правилами. Відповідно до п. 3.5. Договору, позичальник зобов`язується повертати кредит, плату за кредит інші платежі шляхом внесення ануїтетних платежів відповідно до Графіка платежів, що викладений у Додатку № 1 до Договору, але, в будь якому випадку кредит повинен бути повернений не пізніше 21.08.2023р. Вказаний договір є чинним, що спростовувалося відповідачем. Як вбачається з виписки по кредитному договору за період з 19.08.2021р. по 21.11.2023р., кошти за кредитним договором були зараховані [PERSON] 19.08.2021р. (а.с. 17), чим спростовуються доводи представника відповідача щодо реальності отримання позивачем кредитних коштів. Як стверджує позивач, кредитні кошти були отримані для купівлі 26.08.2021р. вживаного NISSAN PATHFINDER, потужністю 2488 см3, 2013р.в., даний автомобіль був придбаний під час шлюбу та використовувався в інтересах родини. Вказане не було спростоване відповідачкою. На підтвердження вказаному позивач посилався на лист з ГСЦ МВС РСЦ МВС в Полтавській області № 31/16-7-в3аз від 29.09.2022р., з якого вбачається дата реєстрації автомобіля - 26.08.2021, тобто через 7 днів після укладення кредитного договору. Відповідно до довідки від 11.07.2023р.№ 62-1-05/31-80 за підписом в.о. начальника Полтавського РУ АТ «УКРСИББАНК» Попової Л.А., у клієнта [PERSON] немає заборгованості по основному боргу, процентам та іншим платежам за кредитним договором № 98023147000 від 19.08.2021р. в АТ «УкрСиббанк». Кредитний договір було погашено в повному обсязі 05.06.2023р., при цьому, за період з 19.12.2022р. по 05.06.2023р. було сплачено основного боргу у сумі 176\~214,50 грн. та відсотків 21\~650,24 грн. За загальним правилам, відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до частин першої, третьої, четвертої статті 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту; якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя; речі для професійних занять (музичні інструменти, оргтехніка, лікарське обладнання тощо), придбані за час шлюбу для одного з подружжя, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таким чином, належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але і спільністю участі подружжя коштами або працею в набутті майна. Тобто, застосовуючи цю норму права (стаття 60 СК України) та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття є спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Конструкція\~статті 60 СК України\~свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Зазначена презумпція може бути спростована одним із подружжя у судовому порядку у разі оспорювання ним поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Вказаний висновок викладений, зокрема у\~постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі N 6-843цс17,\~постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі N 372/504/17. Частина 4 ст. 65 СК України встановлює, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового (ч. 2. Ст. 65 СК України). Пленум Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» роз`яснив, що до складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї (ч. 4 ст. 65 СК України). Якщо навіть на час придбання в шлюбі майна використовувалися запозичені кошти одним із подружжя, вони вважаються використаними в інтересах сім`ї і не є особистою власністю подружжя (ухвала ВССУ від 15.05.2017 у справі № 718/585/16-ц). Так само в своїх правових позиціях ВСУ в постанові Судової палати в цивільних справах від 27.04.2016 №6-486цс16, прийшов до висновку, що у подружжя, окрім права спільної сумісної власності на отримані грошові кошти і отриманий за їх рахунок автомобіль, в результаті укладення кредитного договору, також і виникає обов`язок в інтересах сім`ї у вигляді повернення кредиту,виконання якого подружжя повинно виконувати солідарно. Адже якщо згідно ч. 3 ст. 61 СК, якщо одним з подружжя укладено договір в інтересах родини, то кошти які були отримані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Ч. 4 ст. 65 СК передбачає, що договір, який укладений одним з подружжя, укладений одним з подружжя в інтересах родини, створює обов`язки для другого з подружжя,якщо майно,отримане по договору, використано в інтересах родини. Таким чином, при розподілі майна повинні бути враховані борги подружжя і правовідносини по обов`язкам, які виникли в родині. Відповідно до ст. 360-7 ЦПК України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених п.п. 1 і 2 ч.1 ст. 355 ЦПК, є обов`язковим для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Тобто, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то цивільні права та обов`язки за цим договором виникають в обох із подружжя. Якщо наявність боргових зобов`язань підтверджується відповідними засобами доказування, такі боргові зобов`язання повинні враховуватись при поділі майна подружжя. За змістом ст. 543 ЦК України уразі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Виконання солідарного обов`язку у повному обсязі одним із боржників припиняє обов`язок решти солідарних боржників перед кредитором. Боржник, який виконав солідарний обов`язок, має право на зворотну вимогу (регрес) до кожного з решти солідарних боржників у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або законом, за вирахуванням частки, яка припадає на нього (ч.1 ст. 544 ЦК України). Для правильного вирішення справи необхідно встановлювати, за рахунок кого з подружжя здійснювалося погашення їх спільного боргу, чи не вносились відповідачкою її особисті кошти у рахунок погашення кредитних зобов`язань.\~\~ Зазначена правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України: від 27 квітня 2016 року № 6-486цс16, від 14 вересня 2016 року\~№ 6-539цс16. Оскільки борг за Договором про надання споживчого кредиту з можливістю відкриття карткового рахунку № [NUMBER] між АТ «УКРСИББАНК» (далі Банк), від імені якого діяв [PERSON] , що діє на підставі довіреності № 20-4/78518 від 25.10.2019р. та [PERSON] , що діє на підставі довіреності № 22-4/20912 від 21.02.2020, з однієї сторони та позивачем [PERSON] 19.08.2021р. був погашений одноосібно позивачем після розірвання шлюбу, у нього виникло право на зворотну вимогу (регрес) 1/2 частини заборгованості з відповідача [PERSON] , яка становить 98\~932,37грн. (дев`яносто вісім тисяч дев`ятсот тридцять дві гривні 37 коп.): (176214,50 грн.+21650,24)/2. Щодо вимог позивача про стягнення на його користь з відповідач витрат на правничу допомогу, суд доходить до такого. Відповідно до ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат пов`язаних з розглядом справи належать в тому числі і витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч. 3 ,4 ,5 ст. 137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Між позивачем та Адвокатським об`єднанням «Аргос» в особі керуючого партнера Остапенка Олександра Петровича укладено договір про надання юридичних послуг № 31/2022 від 19.09.2022р. Згідно п.1.1., 1.2 Договору клієнт замовляє виконавцю надання правничої допомоги по захисту прав і законних інтересів у судах усіх рівнів та юрисдикції, підприємствах, установах, організаціях будь-якої форми власності в спорах з фізичними, юридичними особами та державною. Правнича допомога надається клієнту виконавцем на платній основі відповідно до умов, визначених цим договором. Сплачений при подачі позову судовий збір склав 2147,20 грн., у відповідності до ст. 141 ЦПК України суд покладає на відповідача. Щодо стягнення заявленого розміру витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 16300 грн. Згідно акту прийому-передачі послуг від 12.03.2024р. АО «АГРОС» на підставі укладеного Договору № 31/2022 від 19.09.2022р. виконав в повному обсязі та належним чином, а замовник прийняв наступні послуги: складання та формування пакету документів для подання позовної заяви про стягнення боргового зобов`язання (9 стор.) 4500 грн., складання та відправлення відповіді на відзив (7 стор.) 4500 грн., участь в судовому засіданні 05.09.2023р. 2300 грн., участь в судовому засіданні 04.10.2023р. 2300 грн., участь в судовому засіданні 25.01.2024р. 2700 грн. Вартість наданих послуг складає разом 16300 грн. Суд враховує, що у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, підлягають відшкодуванню незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною чи тільки має бути сплачено (постанова Верховного Суду від 03.10.2019 р. у справі № 922/445/19). У постанові від 25.05.2021 у справі №910/7586/19 ВС указав на те, що беручи на себе обов`язок щодо здійснення представництва інтересів клієнта в суді, адвокат бере на себе відповідальність не лише за якусь одну дію, наприклад написання процесуального документу чи виступ у суді, а бере на себе обов`язок зі вчинення комплексу дій, метою яких є забезпечення реалізації та захисту прав і обов`язків клієнта. Отже, участь у судовому засіданні являє собою не формальну присутність на ньому, а підготовку адвоката до цього засідання, витрачений час на дорогу до судового засідання та у зворотному напрямку, його очікування та безпосередня участь у судовому засіданні. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц, пункт 5.40 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18). Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим (справа "Гімайдуліна і інші проти України" від 10.12.2009, справа "Баришевський проти України" від 26.02.2015). А також висновки ЄСПЛ, викладені у справі "East/West Alliance Limited" проти України" від 02.06.2014, за змістом якої заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим; "Лавентс проти Латвії" від 28.11.2002, за результатом розгляду якої ЄСПЛ вирішив, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. За наслідками здійсненої оцінки розміру судових витрат, понесених позивачем на правничу допомогу у зв`язку з розглядом справи в суді, через призму критеріїв, встановлених статтею 137 ЦПК України, та враховуючи, чи такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим, суд доходить висновку про наявність підстав для зменшення заявленого до стягнення розміру витрат на професійну правничу допомогу. Суд зазначає, що при зменшенні витрат на правову допомогу також враховує: кількість та тривалість судових засідань у справі з урахуванням необхідності підготовки адвоката до цього засідання та прибуття в нього, кількість та обсяг заяв по суті, кількість та обсяг письмових клопотань, заяв у справі, час, що витрачений на підготовку документів та на ознайомлення зі справою, і доходить висновку про необхідність покладення на відповідача судових витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 16300 грн. Оскільки позовна заява задоволена повністю, заява представника відповідача адвоката Прядка О.О. про розподіл судових витрат задоволенню не підлягає.

Outcome: approved