Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-21 00:00:00

У грудні 2023 року позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» звернулося до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначив наступне. 27.09.2019 між Акціонерним товариством «Альфа-Банк» (далі АТ «Альфа-Банк») та [PERSON] було укладено кредитний договір про надання кредиту 501190163 відповідно до умов якого АТ «Альфа-Банк» надав позичальнику кредит у сумі 50 000,00 грн. строк кредиту 48 місяці на споживчі потреби з відсотковою ставкою з 12 по 23-й місяць - 28,00%, з 24 по 48 місяць - 23,00%. Договір кредитної лінії укладено з відповідачем у електронній формі відповідно до ЗУ «Про електронну комерцію», який має силу договору, укладеного в письмовій формі та підписаний сторонами. АТ «АЛЬФА-БАНК» виконав умови кредитного договору та перерахував на рахунок відповідача безготівковим шляхом кошти в розмірі 50 000,00 грн., в свою чергу позичальник не виконав умови кредитного договору щодо повернення кредитних коштів внаслідок чого виникла заборгованість. Згідно детального розрахунку заборгованості станом на 20.12.2021 загальний розмір заборгованості становив 67737,83 грн., яка складалась з тіла кредиту в розмірі 42 156,12 грн., заборгованості по відсоткам за користування кредитом 25 581,71 грн. В подальшому, 20.12.2021 між АТ «АЛЬФА-БАНК» та ТОВ «Фінансова компанія «ЕЛІТ ФІНАНС» укладено договір факторингу, на підставі якого відбулося відступлення прав вимоги за кредитним договором до відповідача. Таким чином, ТОВ «ФК «ЕЛІТ ФІНАНС» набуло статусу кредитора за кредитним договором 501190163 від 27.09.2019. Згідно з розрахунком заборгованості за відповідачем станом на 20.12.2021 обліковується заборгованість в розмірі 67737,83 грн. 02.10.2023 між ТОВ «ФК «ЕЛІТ ФІНАНС» та ТОВ «ПЕРШИЙ ІНВЕСТИЦІЙНИЙ КЛУБ» було укладено договір про надання юридичних послуг № 02-10/23. За умовами зазначеного договору в порядку та на умовах, визначених цим Договором, Виконавець надає Замовнику послуги захисту прав та інтересів Замовника під час розгляду судом будь-якої інстанції справи у якій Замовник є учасником. 04.12.2023 \~ \~ \~ \~між ТОВ «ФК «ЕЛІТ ФІНАНС» та ТОВ «ПЕРШИЙ ІНВЕСТИЦІЙНИЙ КЛУБ» було укладено додатковий договір № 1 до Договору № 02-10/23 від 02.10.2023 року, згідно якого на виконання вимог п.п. 2.1., 2.2., 2.3., 2.4 Основного договору, Сторони погодили, що Виконавець, за дорученням Замовника, надає послуги, визначені змістом Основного договору, щодо справи за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Сторони погодили, що сума витрат, за надання Замовником послуг по справі за позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором становить 6 500,00 гривень. 04.12.2023 ТОВ \~ \~ \~ \~«ФК \~ \~ \~ \~«ЕЛІТ ФІНАНС» \~ \~ \~ \~та ТОВ «ПЕРШИЙ ІНВЕСТИЦІЙНИЙ КЛУБ» підписано Акт № 1 приймання-передачі наданих послуг, згідно якого Виконавець надав, а Замовник прийняв юридичні послуги відповідно до Додаткового договору № 1 до договору № 02-10/23 про надання юридичних послуг від 02.10.2023. Зазначений акт містить детальний опис робіт та час, витрачений на надання юридичних послуг. Згідно платіжної інструкції ТОВ «ФК «ЕЛІТ ФІНАНС» було здійснено оплату наданих ТОВ «ПЕРШИЙ ІНВЕСТИЦІЙНИЙ КЛУБ» юридичних послуг. Тому позивач\~\~просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором в розмірі 67737,83 грн., а також судові витрати, які складаються із судового збору та витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 6500 грн. Викладені обставини слугували підставою для звернення до суду. Ухвалою суду від 13.02.2024 прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, призначено її розгляд у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, а відповідачу визначено строк для подання відзиву. Сторони не подали до суду своїх заперечень проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження. Відповідач подав до суду відзив, який обґрунтовує наступними обставинами. У відзиві на позов представник відповідача просив відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на те, що відповідач не погоджується із позовними вимогами, вважає їх протиправними та такими, що не відповідають чинному законодавству, з огляду на наступне. Як вбачається із наданого позивачем розрахунку заборгованості, складовою такої заборгованості, яку просить стягнути позивач, є комісія за обслуговування кредиту в розмірі 11 075,00 грн. При цьому з наданих позивачем документів неможливо зрозуміти, які саме послуги банку підлягають оплаті як комісія, оскільки в умовах Оферти на укладення угоди про надання кредиту №501190163 від 27.09.2019 р. та додатках до неї не зазначено, що саме входить в структуру плати за обслуговування кредиту, в тому числі не зазначено, чи включає в себе обслуговування кредиту плату за послуги банку, безоплатність яких передбачена Законом України «Про споживче кредитування». Крім того, в підпункті (б) пункту 1 Оферти на укладення угоди про надання кредиту №501190163 від 27.09.2019 р. передбачено, що комісійна винагорода за переказ коштів та приймання готівки на рахунки в банку сплачується згідно діючих Тарифів банку, що свідчить про те, що вказані послуги оплачуються окремо. Відповідачем жодних фактичних операцій щодо отримання чи сплати грошових коштів не здійснювалося, у зв`язку з чим ніякого розрахунково-касового обслуговування відповідача кредиту не проводилося, а відтак нарахування плати за відсутність касового обслуговування є необґрунтованим. Відтак представник відповідача вважає, що вимога про стягнення з відповідача комісії є безпідставною та незаконною з огляду на норми чинного законодавства та актуальну судову практику. Крім того, у відзиві на позов зазначено, що комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України "Про споживче кредитування" (10 червня 2017 року), щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемню відповідно до частини першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України "Про споживче кредитування". Аналогічні висновки щодо незаконності нарахування і стягнення аналогічної комісії за обслуговування кредиту зроблені Верховним Судом у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 363/1834/17 (пункт 29): Банкам забороняється вимагати від клієнта придбання будь-яких товарів чи послуг від банку або від спорідненої чи пов`язаної особи банку як обов`язкову умову надання банківських послуг (частина третя статті 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність»), однією із яких є розміщення залучених у вклади (депозити), у тому числі на поточні рахунки, коштів та банківських металів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик (пункт 3 частини третьої статті 47 цього Закону), зокрема надання споживчого кредиту. Тому банк не може стягувати з позичальника платежі за дії, які він вчиняє на власну користь(ведення кредитної справи, договору, розрахунок і облік заборгованості за кредитним договором тощо), чи за дії, які позичальник вчиняє на користь банку (наприклад, прийняття платежу від позичальника), чи за дії, що їх вчиняє банк або позичальник з метою встановлення, зміни, припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення до нього змін тощо). Інакше кажучи, банк неповноважний стягувати з позичальника плату (комісію) за управління кредитом, адже такі дії не становлять банківську послугу, яку замовив позичальник (або супровідну до неї), а є наслідком реалізації прав та обов`язків банку за кредитним договором і відповідають економічним потребам лише самого банку. Відтак вбачається відсутність підстав для нарахування і стягнення з відповідача на користь позивача комісії за обслуговування кредиту в сумі 11 075, 00 грн. Також представник відповідача стверджує, що відсутні належні докази повідомлення переходу права вимоги за кредитним договором до позивача. Крім того, представник відповідача просив застосувати до спірних правовідносин 3-річний строк позовної давності, передбачений\~ст. 257 ЦК України, вказавши, що згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості за кредитом відповідач не сплатила суму, нараховану їй до сплати починаючи з жовтня 2020 року, тому саме з цього часу позивач дізнався про порушення свого права, проте з позовною заявою звернувся з пропуском позовної давності, а саме в грудні 2023 року. У відзиві зазначено, що відсутні підстави для стягнення витрат на правову допомогу у вказаному позивачем розмірі, а саме 6500 грн., оскільки як вбачається із суті позовної заяви, така справа є стандартною для позивача - фінансової компанії, яка за договорами факторингу придбала значну кількість прав вимоги за кредитними договорами. А тому вказане свідчить про явне завищення вказаного позивачем розміру витрат на підготовку стандартної позовної заяви з додатками - 6500 грн., які насправді мають бути значно меншими. Тому, представник відповідача просив суд застосувати наслідки спливу позовної давності, відмовити у задоволенні позовних вимог та у задоволенні клопотання про стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу (а у разі якщо суд знайде підстави для задоволення даного клопотання - зменшити їх розмір) та стягнути з позивача понесені відповідачем судові витрати, пов`язані із правничою допомогою адвоката (докази понесення судових витрат та їх розрахунок будуть подані протягом 5 робочих днів після вирішення справи). Позивач відповіді на відзив не подав. Суд, з огляду на встановлені обставини та зміст спірних правовідносин, вирішуючи питання про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості у заявленому розмірі, виходить із наступних норм права та мотивів їх застосування. Судом встановлено, що 27.09.2019 між АТ «Альфа-Банк», яке в подальшому змінило своє найменування на АТ «СЕНС БАНК», та [PERSON] була підписана оферта на укладання угоди про надання кредиту № 501190163, обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії (а.с.5), відповідно до умов якої позичальнику надається кредит для власних потреб в розмірі 50 000,00 грн. шляхом переказу коштів на рахунок № [NUMBER] , відкритий в АТ «Альфа-Банк», встановлена комісійна винагорода за обслуговування кредиту 1,50 % від суми кредиту, зазначеної в Оферті. Дата повернення кредиту 27.09.2023. Для повернення заборгованості за Угодою позичальник запропонував використовувати рахунок № [NUMBER] . Окрім того, позичальнику відкрито відновлювальну кредитну лінію з наступними умовами: сума кредиту: до 200 000,00 грн., процентна ставка фіксована 26,00 % річних, строк дії кредитної карти 3 роки з моменту випуску. Позичальник запропонував банку: встановити обов`язковий мінімальний платіж у розмірі 5 % від суми загальної заборгованості відновлювальною кредитною лінією, але не менше 50 грн.; дату сплати обов`язкового мінімального платежу визначати відповідно до умов Додатку № 4 до Договору; платежі з повернення кредиту здійснювати відповідно до Договору; примірний графік та розрахунок сукупної вартості навести в Тарифах, які є невід`ємною частиною Договору; щомісячно в останній день розрахункового періоду здійснювати договірне списання грошових коштів з рахунку № [NUMBER] в розмірах, що необхідні для щомісячної оплати страхового платежу згідно з умовами Договору. Всі відносини, що не врегульовані цією Угодою, позичальник запропонував врегулювати Договором, який визначає усі інші істотні умови надання та користування кредитом, додатково до тих, що вказані в Угоді, і є невід`ємної частиною Угоди та діюча редакція якого розміщена на сайті банку -\~www.alfabank.com.ua. Позичальник підтвердив, що отримав від АТ «Альфа-Банк» акцепт пропозиції на укладання угоди про надання кредиту № 501190163, обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії від 27.09.2019 року, про що свідчить його підпис в оферті. З наданого позивачем паспорта споживчого кредиту, підписаного представником АТ «Альфа-Банк» - Задоян К.П. та [PERSON] (а.с.5 на звороті), вбачається, що основними умовами кредитування з урахуванням побажань споживача є: тип кредиту споживчий кредит, сума/ліміт кредиту 50000,00 грн., спосіб надання кредиту безготівковий, строк кредитування 48 місяців, процента ставка 33,00 % річних, тип процентної ставки фіксована, загальні витрати за кредитом 76651,71 грн., орієнтовна загальна вартість кредиту для споживача за весь строк користування кредитом (у тому числі тіло кредиту, відсотки, комісії та інші платежі) 126651,71 грн., реальна річна процента ставка 73,32 % річних. Сторони також погодили графік платежів: до 27 числа кожного місяця з дати надання кредиту до повного погашення кредиту по 2638,58 грн. (загальна кількість платежів 48). З розрахунку заборгованості (а.с. 32) та Виписки по особовим рахункам (а.с. 13-31) з 27.09.2019 по 20.12.2021, вбачається, що відповідач користувався кредитними коштами, вносив кошти для погашення кредиту, проте допустив заборгованість. Відповідно до розрахунку заборгованості, наданого позивачем, який не було спростовано стороною відповідача, станом на 20.12.2021 року заборгованість [PERSON] за кредитним договором № 501190163 від 27.09.2019 року становить 67737,83 грн., а саме: 42 156,12 грн. заборгованість за кредитом, 14 506,71 грн. заборгованість по відсотках, 11 075,00 грн. заборгованість по комісії. На підставі договору факторингу від 20 грудня 2021 року № 4, укладеного між АТ «Альфа-Банк» та ТОВ «ФК «ЕЛІТ ФІНАНС», а також витягу з реєстру боржників (Додаток № 1-1) до ТОВ «ФК «ЕЛІТ ФІНАНС» перейшло право грошової вимоги до [PERSON] за кредитним договором № 501190163 від 27.09.2019 року на суму 67737,83 грн., з яких: 42 156,12 грн. тіло кредиту, 25 581,71 грн. проценти та комісія за кредитом (а.с.7-12). Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ч. 1\~ст. 1054 ЦК України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. В силу ч. 1\~ст. 1048 ЦК\~України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Відповідно до правового висновку Верховного Суду у постанові від 25.05.2021 в справі № 554/4300/16-ц, банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Тобто виписки за картковими рахунками можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором. Частинами 1, 3 статті 512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом. Відступлення права вимоги є договірною передачею вимог первісного кредитора новому кредиторові та відбувається на підставі укладеного між ними правочину, при цьому заміна кредитора саме у зобов`язанні допускається протягом усього часу існування зобов`язання, якщо це не суперечить договору та не заборонено законом. Згідно зі статтею 516 ЦК України, заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. У частині другій статті 517 ЦК України передбачено, що боржник має право не виконувати свій обов`язок новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні. Згідно зі статтею 1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Статтею 1082 ЦК України визначено, що боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов`язку перед клієнтом. За змістом наведених положень закону, боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору і таке виконання є належним. Неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обов`язку погашення кредиту взагалі. Така правова позиція висловлена Верховним Судом України у справі № 6-979цс15 та враховується судом відповідно до вимог ч. 4 ст. 263 ЦПК України. Суд дійшов висновку про обґрунтованість вимог позивача в частині стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором № 501073157 від 04.10.2018 року в сумі 56 662,83 грн., з яких: 42 156,12 грн. заборгованість за кредитом, 14 506,71 грн. заборгованість по відсотках, з огляду на наступне. Так, в Оферті зазначено, що позичальник пропонує Банку під час користування кредитом надавати йому послуги з розрахунково-касового обслуговування, а саме: за обслуговування кредиту - 1,50 % від суми кредиту, зазначеної в цій Оферті без ПДВ. Згідно графіку платежів відповідачу було встановлено щомісячний платіж за розрахунково-касове обслуговування в сумі 750,00 грн. Згідно із частинами першою - третьої, п`ятою\~статті 203 ЦК України\~зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до частин 1 та 2\~ст. 11 Закону України «Про споживче кредитування»\~після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит. Відповідно до ч. 5\~ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування»\~умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 13 липня 2022 року в справі № 496/3134/19 вирішувала питання, чи можливе встановлення комісії за обслуговування кредиту згідно\~Закону України «Про споживче кредитування»; чи має кваліфікуватися умова договору, що передбачає комісію, як дійсна/нікчемна/оспорювана, в зв`язку з чим було зроблено висновок, що\~Законом України «Про споживче кредитування» безпосередньо передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту, а згідно з п. 3.2.4 кредитного договору позичальник має право не частіше одного разу на місяць вимагати у банку безоплатного надання інформації про поточний розмір його заборгованості. Разом з тим, було зроблено висновок про нікчемність в цілому пунктів 1.4 та 6 кредитного договору, зокрема не лише щодо щомісячного інформування про розмір заборгованості, але й опрацювання запитів позичальника, надання інформації по рахунку. Згідно висновку Великої Палати Верховного Суду комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше ніж один раз на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності\~Законом України\~«Про споживче кредитування»\~(10 червня 2017 року), щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин 1, 2 ст.\~11, ч. 5 ст.\~12\~цього\~Закону. Отже, оскільки позивачу встановлено щомісячну плату за послуги банку, які за законом повинні надаватись безоплатно, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про те, що положення пунктів кредитного договору щодо обов`язку позичальника сплачувати плату за обслуговування кредиту щомісячно в терміни та у розмірах, визначених графіком щомісячних платежів за кредитним договором, є нікчемними. Вказаний висновок Великої Палати Верховного Суду має бути врахований під час розгляду даної справи. З урахуванням вищенаведеного, аналізуючи зміст кредитного договору, укладеного між АТ «Альфа-Банк» та відповідачем, суд дійшов висновку про те, що останній було встановлено щомісячну плату за послуги банку, які за законом повинні надаватися безоплатно, а надання інших послуг за обслуговування кредиту, не пов`язаних з інформуванням про стан кредитної заборгованості, за вказану плату умовами договору не передбачено. Отже, пункти кредитного договору щодо обов`язку позичальника сплачувати плату за обслуговування кредиту щомісячно в терміни та у розмірах, визначених графіком щомісячних платежів за кредитним договором, є нікчемними, відтак частина заборгованості, яка є предметом спору та нарахована на підставі умов договору, які є нікчемними, а саме заборгованість по комісії за обслуговуванню кредиту в розмірі 11 075,00 грн., не підлягає стягненню з відповідача. Враховуючи викладене, стягненню з відповідача на користь позивача підлягає заборгованість за кредитним договором в розмірі 56 662,83 грн., з яких: 42 156,12 грн. заборгованість за кредитом, 14 506,71 грн. заборгованість по відсотках. Згідно п. 15\~Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України\~у разі прострочення позичальником у період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби COVID-19, або/та у тридцятиденний строк після дня завершення дії такого карантину виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від обов`язків сплатити на користь кредитодавця (позикодавця) неустойку, штраф, пеню за таке прострочення. Тобто, позичальник звільняється від обов`язків сплатити на користь кредитодавця (позикодавця) неустойку, штраф, пеню за таке прострочення, а не заборгованість по тілу кредиту та відсоткам за користування кредитом. Щодо застосування строків позовної давності, суд зазначає наступне. Відповідно до\~ст. 256 ЦК України\~позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4\~ст. 267 ЦК України). Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Відповідно до\~ст. 253 ЦК України\~перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Згідно зі\~ст. 266 ЦК України\~зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги. За загальним правилом згідно ч. 1\~ст. 261 ЦК України\~перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Таким чином, зазначеними нормами закону початок перебігу позовної давності пов`язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи. У зв`язку з цим початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право у примусово-судовому порядку. У відзиві на позов представник відповідача просив застосувати строк позовної давності. Даючи оцінку доводам представника відповідача в цій частині, суд виходить з наступного. Згідно п. 12\~Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України, який є чинним з 02.04.2020, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби, строки, визначені ст. 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього\~Кодексу\~продовжуються на строк дії такого карантину. Відповідно до п. 19\~Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України, який є чинним з 17.03.2022, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені ст.\~257-259,\~362,\~559,\~681,\~728,\~786,\~1293\~цього\~Кодексу, продовжуються на строк його дії. З 12.03.2020 року на усій території України був встановлений карантин, який діяв по 30 червня 2023 року, а з 24.02.2022 року в Україні введено воєнний стан, який неодноразово продовжувався та діє на даний час. Виходячи із приписів п. 12, 19\~Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України, строки позовної давності продовжені на період дії карантину та воєнного стану. Таким чином, на час подання до суду ТОВ «ФК «ЕЛІТ ФІНАНС» позову до [PERSON] за позовними вимогами позовна давність не сплинула, відтак доводи представника відповідача про пропуск позивачем строку позовної давності є необґрунтованими. Відповідно до положень\~ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При подачі\~позову позивачем\~сплачено судовий\~збір в\~сумі 2684\~грн.,\~ціна позову\~становила 67737,83\~грн,\~позов задоволено\~на суму\~56\~662,83\~грн.,\~тобто на 83,65\~% (56662,83 х 100 : 67737,83), а тому з відповідача на користь позивача слід стягнути 2245,17 грн. (2684 х 83,65 %) судового збору. Відповідно до частини восьмої\~статті 141 ЦПК України\~розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Що стосується заявлених до стягнення витрат на професійну правничу допомогу в сумі 6500 грн., суд враховує наступне. 02 жовтня 2023 року між ТОВ «ФК «ЕЛІТ ФІНАНС» (замовник), в особі директора [PERSON] , та ТОВ «Перший Інвестиційний Клуб» (виконавець), в особі директора Малого О.О., укладено договір про надання юридичних послуг № 02/10-23, згідно якого виконавець в порядку та на умовах, визначених цим Договором, надає замовнику послуги захисту прав та інтересів замовника під час розгляду судом будь-якої інстанції справи, у якій замовник є учасником. Додатковим договором № 1 від 04.12.2023 до договору № 02/10-23 про надання юридичних послуг від 02.10.2023 сторони узгодили, що сума витрат ТОВ «ФК «ЕЛІТ ФІНАНС» у справі за позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором становить 6500 грн. В постанові Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц зазначено, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12.10.2006 р. у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10.12.2009 р. у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23.01.2014 р. у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26.02.2015 р. у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. У рішенні ЄСПЛ від 28.11.2002 р. у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Відповідно до ст. 133 ч. 1 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу (ст. 133 ч. 3 п. 1 ЦПК України). Згідно ст. 137 ч. 4, 5, 6 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Суд приймає до уваги правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі № 922/1964/21, де зазначено, що зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Так, представник відповідача у відзиві просив суд у разі задоволення позовної вимоги про стягнення витрат на правову допомогу, зменшити її розмір, посилаючись на необґрунтованість позивачем зазначених витрат, а з огляду на складність даної категорії справ також на неспівмірність зазначених витрат. На підставі викладеного, враховуючи, що позов був поданий до суду директором ТОВ "Фінансова компанія "Еліт Фінанс", розгляд справи відбувався у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, представник ТОВ «Перший Інвестиційний Клуб» до суду на розгляд справи не приїжджав, цивільна справа є типовою, містить невеликий об`єм доказів (цивільна справа в 1 томі), суд вважає, що обсяг наданих юридичних послуг та виконаних робіт не співмірний з розміром заявлених витрат на правничу допомогу, а тому суд вважає, що необхідно стягнути з відповідача на користь позивача 3000,00 грн. витрат на правничу допомогу.

Outcome: partial