Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-13 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог У березні 2024 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просить стягнути з [PERSON] матеріальну шкоду, завдану внаслідок злочинних дій в сумі 13000,00 грн та моральну шкоду в сумі 7000,00 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що вироком Оболонського районного суду м. Києва від 07 лютого 2024 року у справі № 756/1425/24 (1-кп/756/1004/24) [PERSON] визнано винною у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України та призначено покарання у виді громадських робіт на строк 200 (двісті) годин. Під час розгляду кримінального провадження встановлено, що 08 січня 2024 року о 12.00 год [PERSON] перебуваючи за адресою: м. Київ, вул. Новокостянтинівська, 4Ж , умисно ввівши в оману [PERSON] щодо подальшої передачі, за попередньою домовленістю талонів на пальне, заволоділа грошовими коштами на суму 13000,00 грн, які належали останній. В подальшому талони на пальне не були передані, [PERSON] грошовими коштами розпорядилася на власний розсуд. За вказаним фактом до ЄРДР внесено дані про кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 190 КК України за № 120241100050000083. [PERSON] надано статус потерпілої в кримінальному провадженні та заподіяно майнову шкоду в розмірі 13000,00 грн. Рух справи На підставі протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06 березня 2024 року справу передано на розгляд судді Шролик І.С. Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 11 березня 2024 року справу прийнято до розгляду, вирішено, що справа підлягає розгляду в порядку спрощеного позовного провадження та призначено до розгляду на 09 квітня 2024 року о 12.00 год. В судове засідання призначене на 09 квітня 2024 року сторони не з`явилися, про розгляд справи повідомлялися судом належним чином. Враховуючи неявку сторін розгляд справи відкладено на 09 травня 2024 року о 10.00 год. Позивач в судове засідання не з`явилася, про розгляд справи повідомлена судом належним чином. 09 травня 2024 року надала до суду заяву, в якій зазначає, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, не заперечує проти заочного розгляду справи та просить проводити розгляд справи без її участі. Відповідач у судове засідання не з`явилася, про день, час та місце розгляду справи повідомлялася судом належним чином. Ухвала про відкриття провадження, копія позовної заяви з додатками, судова повістка направлялися відповідачу за адресою зареєстрованого місця проживання. Судова кореспонденція повернулася на адресу суду з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою». 08 травня 2024 року відповідач надала до суду клопотання, в якому просить призначити розгляд справи на іншу дату. Зважаючи на те, що відповідач будучи достеменно обізнана про порушене щодо неї провадження, яке перебуває на розгляді в суді, не вчинила жодних дій задля отримання позовної заяви й додатків до неї та ознайомлення з матеріалами справи, не скористалася правом подачі відзиву на позовну заяву, суд вважає дані дії відповідача зловживанням, штучним ухиленням від розгляду справи та намаганням затягнути розгляд справи на більш тривалий термін. Відповідно до ч. 1 ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. З метою недопущення порушення ст. 6 Конвенції, щодо розумного строку розгляду справи, суд дійшов висновку про розгляд справи у відсутність відповідача [PERSON] , яка належним чином сповіщена про розгляд справи, проте не виявила бажання прийняти участь у розгляді справи. Оцінюючи характер процесу, значення справи для сторін, категорію та складність справи, враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів. Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України в разі ненадання відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Розглядаючи справу, суд забезпечив сторонам рівні можливості щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність сторін за наявними матеріалами справи та ухвалити заочне рішення відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, оскільки позивач не заперечувала проти заочного розгляду справи. В зв`язку з неявкою в судове засіданні всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Встановлені судом факти та відповідно ним правовідносини Дослідивши письмові докази подані в обґрунтування позову, судом встановлені наступні обставини та правовідносини між сторонами. Вироком Оболонського районного суду м. Києва від 07 лютого 2024 року встановлено, що 08 січня 2024 року о 09:15 год [PERSON] зателефонувала [PERSON] , яка здійснює волонтерську діяльність щодо догляду, лікування тварин, та дізналася під час телефонної розмови, що [PERSON] має намір здійснити робочу поїздку на захід України і потребує для цього пальне. В цей момент у [PERSON] виник умисел, спрямований на заволодіння чужим майном шляхом обману. Надалі, реалізуючи свій вищевказаний умисел, в той же день та час [PERSON] повідомила [PERSON] неправдиву інформацію про те, що вона нібито співпрацює з мережею автомобільних заправок «ОККО» та здійснює продаж талонів на пальне за цінами, нижчими за середньоринкові, й запропонувала [PERSON] зустрітися в ТЦ «РЕТРОВІЛЬ» за адресою: м. Київ, просп. Правди, 47 . Цього ж дня, приблизно о 12:00 год. під час зустрічі з [PERSON] за вищевказаною адресою [PERSON] запропонувала останній придбати в неї талони на пальне, а саме на 200 літрів бензину А-95, та 200 літрів газу на загальну суму 13 000 грн, на що [PERSON] , не будучи обізнаною про злочинні наміри [PERSON] , погодилась. Після досягнення вказаних домовленостей, [PERSON] повідомила [PERSON] про необхідність прибути до мережі заправок «ОККО» за адресою: м. Київ, вул. Новокостянтинівська, 4ж , де [PERSON] здійснить отримання обумовлених раніше талонів в офісі підприємства та передасть їх потерпілій, при цьому, маючи намір отримати гроші потерпілої шляхом обману без передачі їй в подальшому обумовлених талонів на пальне. Надалі, 08 січня 2024 року приблизно о 12:00 год. [PERSON] , перебуваючи за вказаною адресою ( м. Київ, вул. Новокостянтинівська, 4Ж ) в автомобілі марки HYUNDAI моделі TUCSON (д.н.з. [NUMBER] ), який належить [PERSON] , отримала від останньої грошові кошти різними номіналами в сумі 13 000 грн, якими [PERSON] заволоділа шляхом обману та розпорядилась даними коштами на власний розсуд. Цим же вироком [PERSON] визнано винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України та призначено покарання у вигляді громадських робіт на строк 200 (двісті) годин (а.с. 6-7). Внаслідок вчинення кримінального проступку [PERSON] спричинила потерпілій [PERSON] майнову шкоду на суму 13 000 грн. Застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд при прийнятті рішення Згідно положення ч. 6 ст. 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Відповідно до ч. 1 ст. 15 та п. 8 і 9 ч. 2 ст. 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання чи оспорювання, а одними із способів захисту цивільного права є відшкодування збитків, інші способи відшкодування майнової шкоди та відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Відповідно до ч. 7 ст. 128 КПК України, особа, яка не пред`явила цивільного позову в кримінальному провадженні, а також особа, цивільний позов якої залишено без розгляду, має право пред`явити його в порядку цивільного судочинства. Відповідно до ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Згідно ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до п. 25 постанови пленуму Верховного суду України від 06 листопада 2009 року № 10 «Про судову практику у справах про злочини проти власності» розмір майна, яким заволоділа винна особа в результаті вчинення відповідного злочину, визначається лише вартістю цього майна, яка виражається у грошовій оцінці. Вартість викраденого майна визначається за роздрібними (закупівельними) цінами, що існували на момент вчинення злочину, а розмір відшкодування завданих злочином збитків - за відповідними цінами на час вирішення справи в суді. За відсутності зазначених цін на майно його вартість може бути визначено шляхом проведення відповідної експертизи. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Доказовий процес у цивільному судочинстві має велику значимість через його важливість для вирішення кожної справи і загальнообов`язковість, оскільки без належного підтвердження необхідних обставин особа не отримає бажаного результату та не зможе повною мірою використати надані державою юрисдикційні гарантії захисту прав, свобод та інтересів осіб у разі їх порушення, невизнання або їх оспорення. Належність та допустимість доказів визначають ст. ст. 77,78 ЦПК України. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. З огляду на викладене з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] слід стягнути матеріальну шкоду, завдану внаслідок злочинних дій в сумі 13000,00 грн. Відповідно до статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Статтею 23 ЦК України встановлено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав та законних інтересів. Відповідно до частини другої цієї статті моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Згідно із частиною першою статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою 2 цієї статті. Таким чином, частина перша статті 1167 ЦК України встановлює загальне правило, відповідно до якого відповідальність за заподіяння моральної шкоди настає за наявності загальної підстави - наявності моральної (немайнової) шкоди, а також за наявності всіх основних умов відповідальності, а саме: неправомірної поведінки, причинного зв`язку та вини заподіювача. Відповідно до пункту 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Відповідно до статті 23 ЦК України, моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Суд вважає, що діями відповідача, що виразилися у заволодінні шляхом обману належними позивачу грошовими коштами заподіяна моральна шкода. Суд вирішуючи питання про розмір компенсації моральної шкоди, яка підлягає стягненню з відповідача, виходить з меж пред`явлених позовних вимог, враховує психоемоційний стан позивача та переживання, оскільки вона перенесла емоційний стрес, переживання, викликані внаслідок вчинення кримінального правопорушення, змінами в звичному життєвому ритмі, тому приходить до переконання про необхідність стягнення з відповідача на корить позивача компенсації моральної шкоди в розмірі 7000,00 грн, визначений розмір є достатнім, співмірними із завданою шкодою та не призведе до збагачення позивача за рахунок відповідача та не поставить у вкрай тяжкий матеріальний стан відповідача. Щодо стягнення судових витрат Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Разом з тим, суд враховує, що позивач звільнений від сплати судового збору в силу приписів п. 6 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір». З урахуванням задоволення позову, на підставі ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1211, 20 грн. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved