Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-19 00:00:00

У вересні 2023 року позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом, у якому просив, з урахуванням заяви про зміну предмету позову: 1) зобов`язати [PERSON] не чинити [PERSON] перешкоди у спілкуванні з дитиною [PERSON] , [INFO] ; 2) визначити спосіб участі батька [PERSON] у вихованні сина [PERSON] , [INFO] , шляхом встановлення побачень за наступним графіком: - парний тиждень року - у вівторок з 18 год 00 хв до 20 год 00 хв, без участі матері, субота з 11 год 00 хв до 19 год 00 хв, без участі матері; ??- непарний тиждень року - неділя з 10 год 00 хв до 20 год 00 хв, без участі матері; ??- день народження дитини парного року з 10 год 00 хв до 19 год 00 хв, без участі матері; ??- [INFO] непарного року з 10 год 00 хв до 19 год 00 хв, без участі матері; ??- день народження батька 10 год 00 хв до 19 год 00 хв, без участі матері; ??- Великдень парного року з 10 год 00 хв до 19 год 00 хв, без участі матері; ??- відпочинок дитини з батьком під час літніх канікул в тому числі закордоном протягом 7 календарних днів; ??- відпочинок дитини з батьком в тому числі закордоном під час зимових канікул протягом 5 календарних днів. В обґрунтування заявлених вимог зазначає, що 12 липня 2019 року сторони уклали шлюб. Від шлюбу сторони мають малолітнього сина - [PERSON] , [INFO] . Сторони фактично припинили шлюбні відносини, відповідач в квітні 2023 року забрала дитину та з`їхала з квартири, в якій вони спільно проживали. Вчинення перешкод у спілкуванні і вихованні дитини з боку відповідача полягали у: забороні побачень батька з дитиною, забороні займатись розвитком дитини, спортом, активним відпочинком, забороні спілкуватись з дитиною без присутності відповідача за місцем проживання батька, забороні відвезти дитину на море для літнього відпочинку, забороні спілкування дитини з бабусею та дідусем. Позивач продовжує матеріально забезпечувати дитину. Небажання відповідача вирішення спору щодо виховання та спілкування дитини з батьком призвело до порушення прав останнього, з цих підстав просить позов задовольнити (а.с.4-23). Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 28 вересня 2023 року відкрито загальне позовне провадження, призначено справу до розгляду в підготовчому судовому засіданні (а.с.25). 19.10.2023 до суду надійшов відзив на позовну заяву, у якій відповідач просить позовні вимоги задовольнити частково, а саме визначити порядок участі [PERSON] у вихованні сина [PERSON] шляхом встановлення графіку спілкування: кожного вівторка кожного місяця з 17 год 30 хв до 19 год 00 хв без присутності матері; кожного четверга кожного місяця з 17 год 30 хв до 19 год 00 хв без присутності матері; перша, третя субота кожного місяця з 11 год 00 хв до 18 год 00 хв без присутності матері; друга, четверта неділя кожного місяця з 11 год 00 хв до 18 год 00 хв без присутності матері. В обґрунтування заявлених вимог зазначає, що враховуючи вік дитини, її емоційний стан, виходячи з її інтересів, відповідач вважає оптимальним визначення порядку участі позивача у вихованні та спілкуванні з дитиною шляхом встановлення саме такого графіку. Звертає увагу, що син нещодавно перестав перебувати на грудному вигодуванні, на сьогодні адаптується до дитячого садочку, син дуже прив`язаний до матері (а.с.49-104). 25.10.2023 до суду надійшла відповідь на відзив, у якій позивач зазначає, що запропонований відповідачем графік зменшує час батька на спілкування з дитиною та не відповідає рівності прав кожного з батьків (а.с.105-109). 16.11.2023 до суду надійшла заява про зміну предмету позову та клопотання про приєднання доказів (а.с.110-131). 18.12.2023 до суду надійшли пояснення відповідача на заяву про зміну предмету позову, у яких зазначає, що відповідач погоджується на затвердження наступного графіку: кожного парного тижня року: у вівторок з 18 год 00 хв до 19 год 00 хв без присутності матері, у суботу з 11 год 00 хв до 19 год 00 хв без присутності матері; кожного непарного тижня року: у неділю з 11 год 00 хв до 19 год 00 хв без присутності матері; день народження батька з 11 год 00 хв до 19 год 00 хв без присутності матері, наступного дня після дня народження сина з 11 год 00 хв до 19 год 00 хв (а.с.139). 20.12.2023 до суду надійшли пояснення позивача із зазначенням про перерахунок аліментів (а.с.140-157). 24.01.2024 до суду надійшло лист представника відповідача про намір укладання мирової угоди (а.с.160-161). 25.01.2024 до суду надійшов висновок органу опіки та піклування (а.с.162-167). Протокольною ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 12 березня 2024 року закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду (а.с.182-183). У судовому засіданні представник позивача просив позов задовольнити, визначити способи у вихованні та спілкуванні з дитиною саме у редакції, зазначеній в заяві про зміну предмету позову. Позивач у судовому засіданні підтримав свого представника, просив позов задовольнити. Зазначив, що відповідач тільки після звернення з даним позовом до суду почала надавати сина йому для спілкування. На даний час таке спілкуівання відбувається за відсутності матері. Крім того, додав, що такі "дозволи" прив`язані до дат судових засідань. Зі своєї сторони наголосив, що дуже любить свого сина, що бажає приймати активну участь у вихованні свого сина. Що хоче, щоб він мав можливість зростати саме як хлопчик, возити його, наприклад, в село, показути машинки, комах, вчити кататися на самокаті та велосипеді. Мати завжди каже, що син ще не готовий. Вважає, що таким чином вона втягує дитину в свої взаємовідносини з ним, чого робити не можна, що це протирічить інтересам дитини. Відповідач заявила, що наразі вона вже не чинить перешкоди у спілкуванні батька з сином. Переконана, що саме так, коли вона пішла від чоловіка та забрала дитину і стала проживати у своїх батьків, дитині буде намабагато краще жити, ніж як вони жили втрьох з чоловіком та сином. Зазначила, що тепер вона пішла на роботу, дитина в садочок та їх життя вона вважає, що налагодилось. Позов визнала частково. Погодилася із тим графіком, який визначила Служба у справах дітей. У судовому засіданні представник відповідача просив позов задовольнити частково та встановити графік виховання та спілкування з дитиною, який зазначений у висновку органу опіки та піклування. Третя особа у судове засідання не з`явилась, надіслала заяву про розгляд справи за відсутності представника (а.с.162). Дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду і вирішення справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 12 липня 2019 року сторони уклали шлюб, який зареєстровано Солом`янським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), про що видано повторне свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] від 08 лютого 2020 року (а.с.8). [PERSON] народився [INFO] , батьком якого є [PERSON] , матір`ю - [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 20 липня 2021 року (а.с.9). Відповідно до копії довідки від 01 червня 2023 року вих. №06-01/23 Голови правління ОСББ «Федора Ернста 12», [PERSON] та її син [PERSON] проживають за адресою: [ADDRESS] (а.с.55). Згідно з копією довідки директора ЗДО №197 «Родзинка» від 06 червня 2023 року №22, [PERSON] , [INFO] , дійсно зарахований до закладу дошкільної освіти №197 «Родзинка» з 01 вересня 2023 року (а.с.61). Відповідно до копії акту обстеження умов проживання від 17 жовтня 2023 року служби у справах дітей та сім`ї Подільської районної в місті Києві державної адміністрації за адресою: [ADDRESS] , власник [PERSON] , умови проживання: добрі, квартира обладнана всіма необхідними меблями та побутовою технікою, санітарний стан відповідає нормі (а.с.115-116). Згідно з висновком органу опіки та піклування Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації «Про визначення способів участі батька у вихованні та спілкуванні з малолітнім [PERSON] , [INFO] » від 22 січня 2024 року №108-934, враховуючи матеріали справи та рішення комісії, виходячи з інтересів малолітнього, орган опіки та піклування вважає за доцільне встановити наступний порядок участі [PERSON] у спілкуванні та вихованні малолітнього [PERSON] , 2021р.н., а саме: зустрічі ІІ, ІV тижня місяця у вівторок з 18.00 до 20.00; ІІ та ІV тижня місяця у суботу з 11.00 до 19.00; І, ІІІ, V тижня місяця у неділю з 11.00 до 19.00 (а.с.163-165). Загальні засади регулювання сімейних відносин визначено у статті 7 СК України, згідно з якою жінка та чоловік мають рівні права й обов`язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї. Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Згідно з пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини, яка відповідно до статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно із судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини (стаття 9 Конвенції). Відповідно до статті 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. (HUNT v. UKRAINE, №31111/04, §54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року). При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, №10383/09, §100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року). Відповідно до частин четвертої та п`ятої статті 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Поряд із цим, згідно з ч.6 ст.19 СК України, суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Згідно зі ст.121 СК України права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу. Відповідно до ст.ст.151, 152 СК України, батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Батьки мають право обирати форми та методи виховання, крім тих, які суперечать закону, моральним засадам суспільства. Право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом. За змістом статей 150, 155 СК України, здійснюючи свої права та виконуючи обов`язки, батьки повинні передусім дбати про інтереси дитини, батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до ст.153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли це право обмежене законом. Статтею 141 СК України визначено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ст.157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. За заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення (частина перша статті 158 СК України). Відповідно до статті 159 СК України якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. За змістом положень ст.1 Закону України «Про охорону дитинства», забезпечення найкращих інтересів дитини - дії та рішення, що спрямовані на задоволення індивідуальних потреб дитини відповідно до її віку, статі, стану здоров`я, особливостей розвитку, життєвого досвіду, родинної, культурної та етнічної належності та враховують думку дитини, якщо вона досягла такого віку і рівня розвитку, що може її висловити; контакт з дитиною - реалізація матір`ю, батьком, іншими членами сім`ї та родичами, у тому числі тими, з якими дитина не проживає, права на спілкування з дитиною, побачення зазначених осіб з дитиною, а також надання їм інформації про дитину або дитині про таких осіб, якщо це не суперечить інтересам дитини. Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України (ст.8 Закону України «Про охорону дитинства»). Сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (ст.11 Закону України «Про охорону дитинства»). За змістом ст.12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Відповідно до частин першої та другої статті 15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Сторонами не заперечується, що батьки разом не живуть, а дитина проживає з відповідачем. Крім того, сторонами також не заперечується, що дитина постійно знаходиться разом з матір`ю. Щодо листа-пропозиції укласти мирову угоду, сторони про її укладання так і не домовились, до суду відповідну мирову угоду не надали, що підтверджує наявність спору між батьками щодо участі батька у вихованні та спілкуванні з дитиною. З урахуванням викладеного, вимоги позивача про зобов`язання відповідача не чинити перешкод у спілкуванні та вихованні дитини є обґрунтованими. Відповідно до вимог ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Статтею 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно зі ст.80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Частиною 1 ст.81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Крім того, правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац десятий п.9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року №3-рп\\2003). Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). При вирішенні спору щодо участі у вихованні та порядку зустрічей з дитиною того з батьків, хто проживає окремо від дитини, судом мають враховуватися передусім інтереси дитини, які полягають зокрема в забезпеченні її розвитку у стійкому середовищі. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини. Відповідач, будучи батьком дитини, прагне спілкування із нею, оскільки участь у вихованні та розвитку дитини є його правом та обов`язком. Окрім наведеного, суд вважає, що реалізація одним із батьків свого права на спілкування з дитиною у будь-якому разі не повинна перешкоджати нормальному розвиткові дитини. Більше того, позивач, який є батьком дитини, піклується про сина та любить його, активно і стабільно проявляє бажання щодо участі у вихованні та спілкуванні із дитиною. Жодних обставин або належних чи допустимих доказів, які б унеможливлювали право батька на спілкування із малолітнім сином у спосіб, визначений висновком органу опіки та піклування, чи обставин, які б свідчили про спілкування батька з сином, яке перешкоджало б нормальному розвитку дитини, не встановлено, а тому враховуючи інтереси дитини, вік дитини, стан дитини, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову. Більш того, суд роз`яснює сторонам, що з урахуванням вікових змін дитини, його розвитку та потреб, батьки не позбавлені в майбутньому права змінити встановлений спосіб участі у вихованні малолітньої дитини, що буде відповідати, насамперед, інтересам дитини. З урахуванням встановлених під час розгляду справи обставин дійсних взаємовідносин сторін, відношення батька до дитини, а також відношення матері до батька та дитини, переймаючись виключно інтересами дитини, який є хлопчиком, і в житті якого особа чоловіка- батька має одне з вирішальних значень, тим більше останній вислорвлює неабияке бажання виховувати свого сина, суд приходить до висновку про встановлення саме такого способу участі батька у вихованні сина, який буде наведений у резолютивній частині рішення. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір.

Outcome: partial