Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-09 00:00:00

04.01.2024 адвокат Величко О.М. звернувся в суд в інтересах [PERSON] з позовом до [PERSON] про встановлення факту проживання однією сім`єю з 22 липня 2015 року по 31 грудня 2019 року без реєстрації шлюбу та визнання спільною сумісною власністю [PERSON] і [PERSON] житлового будинку загальною площею 81,7 кв.м., житловою площею 50,9 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , земельної ділянки площею 0,25 га, кадастровий номер 6823984000:02:001:0010, а також земельної ділянки площею 0,069 га, кадастровий номер 6823984000:02:001:0011. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04.01.2024 цивільна справа № 682/16/24 передана на розгляд судді Зеленській В.І. (а.с.26). Ухвалою Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 22.01.2024 відкрито провадження у справі № 682/16/24 за позовом [PERSON] до [PERSON] про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу та про визнання нерухомого майна спільною сумісною власністю і справу призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження з викликом сторін; встановлено відповідачу строк п`ятнадцять днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі з позовною заявою та додатками для відзиву на позов, який повинен відповідати вимогам ст. 178 ЦПК України, а також доказів, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються його заперечення, якщо такі докази не надані позивачем, і документів, що підтверджують надіслання (надання) відзиву та доданих до нього доказів іншим учасникам справи (а.с.61). В судовому засіданні позивач та його представник адвокат Величко О.М. пояснили, що 08 серпня 2008 року [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб, в якому народився син [PERSON] , [INFO] . 22 липня 2015 року шлюб між сторонами розірваний. Проте сторони продовжили проживати разом однією сім`єю, вели спільне господарство, мали спільний бюджет. [INFO] у них народилася дочка - [PERSON] , яку вони спільно виховували та утримували. Також в період спільного проживання однією сім`єю 28 серпня 2018 року відповідачка за спільні сімейні кошти придбала житловий будинок по [ADDRESS] загальною площею 81,7 кв.м., житловою площею 50,9 кв.м. і дві земельні ділянки: площею 0,25 га, кадастровий номер 6823984000:02:001:0010, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, і площею 0,069 га, кадастровий номер 6823984000:02:001:0011, для ведення особистого селянського господарства в с. Стригани Шепетівського району Хмельницької області. Відповідно до ст. 74 Сімейного кодексу України оскільки вказане нерухоме майно було придбане в період спільного проживання позивача та відповідачки однією сім`єю , але без реєстрації шлюбу, то воно належить їм на праві спільної сумісної власності. У 2020 році сторони припинили фактичні шлюбні відносини. Між ними виник спір про поділ спільного сумісного майна. Тому просять позов задовольнити. Відповідачка [PERSON] та її представник - адвокат Плакса В.А. у поданому до суду відзиві та в судовому засіданні просять відмовити у задоволенні позову посилаючись на те, що сторони дійсно перебували у зареєстрованому шлюбі з 2008 року; 22.07.2015 р шлюб був розірваний, але сторони продовжили спільно проживати однією сім`єю та [INFO] у них народилася донька [PERSON] . У 2018 році мати відповідачки [PERSON] залишилась без житла. Тому з метою придбання будинку, а також з метою уникнути в подальшому перереєстрації будинку у випадку відкриття спадщини, 27 серпня 2018 р [PERSON] подарувала дочці - відповідачці [PERSON] гроші в сумі 80000 грн з умовою їх використання для придбання будинку в с. Стригани Шепетівського району Хмельницької області. 28 серпня 2018 р відповідачка [PERSON] купила за 80000 грн житловий будинок по [ADDRESS] загальною площею 81,7 кв.м., житловою площею 50,9 кв.м., а також земельну ділянку площею 0,25 га, кадастровий номер 6823984000:02:001:0010, для будівництва і обслуговування житлового будинку і господарських приміщень, і земельну ділянку площею 0,069 га, кадастровий номер 6823984000:02:001:0011, для ведення підсобного господарства. [PERSON] знав, що [PERSON] купила будинок в с. Стригани за гроші [PERSON] і що цей будинок є особистою власністю відповідачки. Тому вважають, що звернення [PERSON] з позовом про визнання будинку по [ADDRESS] спільною сумісною власністю є проявом недобросовісності та суперечливої поведінки позивача і просять в задоволенні позову відмовити. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши позовну заяву, відзив на позов та письмові докази, суд приходить до наступного. Спір між сторонами стосується встановлення факту спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу позивача з колишньою дружиною та визнання спільною сумісною власністю майна, набутого відповідачкою у цей час . Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу. Згідно з ч. 2, ч. 4 ст. 3 Сімейного кодексу України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Згідно з положеннями ст. 76 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є показання свідків, письмові, речові та електроні докази, а також висновки експертів. Для встановлення спільного проживання однією сім`єю, до уваги беруться показання свідків про спільне проживання та ведення спільного побуту, документи щодо місця реєстрації (фактичного проживання) чоловіка та жінки, фотографії певних подій, документи, що підтверджують придбання майна на користь сім`ї, витрачання коштів на спільні цілі (фіскальні чеки, договори купівлі-продажу, договори про відкриття банківського рахунку, депозитні договори та інші письмові докази) тощо. Проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною (визначеною законом) підставою для виникнення у них деяких прав та обов`язків, зокрема права спільної сумісної власності на майно. В ході судового розгляду встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Нетішинського міського суду Хмельницької області від 22 липня 2015 року був розірваний (а.с.7). За час перебування у шлюбі у [PERSON] та [PERSON] народився син [PERSON] , [INFO] , що стверджується свідоцтвом про народження серія [NUMBER] від 24 березня 2010 року (а.с.8). В ході судового розгляду сторони визнали та пояснили, що після розірвання шлюбу, з 22.07.2015 року по 31.12.2019 р вони проживали однією сім`єю, вели спільне господарство, зберігали сімейні стосунки. Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. [INFO] у сторін народилась дочка [PERSON] , що стверджується свідоцтвом про народження серія [NUMBER] від 14 листопада 2017 року (а.с.9). Факт народження доньки, фотознімки, на яких зображені разом позивач та колишня дружина, які свідчать про спільне проведення ними відпочинку, святкувань тощо у спірний період (а. с.144-155), показання свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , а також визнання сторонами факту спільного проживання, щодо якого суд не має обґрунтованого сумніву в достовірності і добровільності його визнання, дають підстави суду прийти до висновку, що дійсно в період з 22.07.2015 року по 31.12.2019 р [PERSON] та [PERSON] проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу як чоловік та дружина, оскільки впродовж указаного періоду вели спільне господарство, мали спільний бюджет, взаємні права та обов`язки, тобто між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю. У постанові від 23 січня 2024 року у справа N 523/14489/15-ц (провадження N 14-22цс20) Велика Палата Верховного Суду вказала: у справах позовного провадження факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, як і інші юридичні факти, належить до предмета доказування і підлягає встановленню при ухваленні судового рішення, якщо цей факт пов`язаний з будь-якими заявленими позовними вимогами. Суд зобов`язаний встановити наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (стаття 76 ЦПК). Велика Палата Верховного Суду також зазначає, що вимога про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу може бути вирішена в порядку окремого судового непозовного цивільного судочинства, що передбачено розділом IV ЦПК України, у випадку, якщо між сторонами не існує спору. Якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах. З огляду на викладене Велика Палата Верховного Суду вважає, що висновки судів першої та апеляційної інстанцій про задоволення позовної вимоги про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу у справі позовного провадження про поділ майна подружжя є помилковими, у задоволенні позову в цій частині слід відмовити. Обґрунтування позиції суду щодо підтвердження чи спростування факту спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу у справах позовного провадження має бути наведено у мотивувальній частині рішення. У ній, зокрема, мають бути зазначені фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини. В резолютивній частині рішення у справах позовного провадження суд має зробити висновок про задоволення позову чи про відмову в позові повністю або частково щодо кожної з заявлених вимог. Вимоги про встановлення юридичного факту не є вимогами, які забезпечують ефективний захист прав у справах про поділ майна подружжя, а лише підставою для вирішення такої справи. Тому, встановивши, що сторони у справі, [PERSON] та [PERSON] , проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу в період з 22.07.2015 року по 31.12.2019 р, суд вважає достатнім зазначити про це в мотивувальній частині рішення, а в резолютивній частині - зробити висновок про задоволення чи про відмову в задоволенні позовних вимог щодо визнання майна спільною сумісною власністю. Отже, щодо визнання майна спільною сумісною власністю. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя (стаття 60 СК України). Відповідно до ст.74 Сімейного кодексу України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу (Право спільної сумісної власності подружжя). Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі (частини третя та четверта статті 368 ЦК України). Таким чином особам, які проживають однією сім`єю без реєстрації шлюбу, на праві спільної сумісної власності належить майно, набуте ними за час спільного проживання або набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти. За час спільного проживання, 28 серпня 2018 року, [PERSON] купила за 44243 грн житловий будинок з надвірними будівлями по [ADDRESS] , що стверджується договором купівлі-продажу житлового будинку від 28 серпня 2018 року, реєстраційний номер 1318 (а.с.10-11) та Інформацією з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта № 354146186 (а.с.12-13), з якого вбачається, що [PERSON] зареєструвала за собою право власності на житловий будинок у відповідному Реєстрі нерухомого майна. Оціночна вартість житлового будинку складає 90000,00 грн, що стверджується звітом з незалежної оцінки майна від 2024 року (а.с.43-51). Також 28 серпня 2018 року [PERSON] купила за 27808 грн земельну ділянку площею 0,2500 га, цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер 6823984000:02:001:0010, що знаходиться по [ADDRESS] , що стверджується договором купівлі-продажу земельної ділянки від 28 серпня 2018 року, реєстраційний номер 1319 (а.с.14-15) та Інформацією з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта № 358921004 (а.с.16), з якого вбачається, що [PERSON] зареєструвала за собою право власності на земельну ділянку у відповідному Реєстрі нерухомого майна. Ринкова вартість земельної ділянки площею 0,25 га складає 60 000,00 грн, що стверджується звітом з незалежної оцінки майна від 2024 року (а.с.35-42). Крім цього 28 серпня 2018 року [PERSON] купила за 6494 грн земельну ділянку площею 0,0690 га, цільове призначення - для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер 6823984000:02:001:0011, що знаходиться за адресою Хмельницька область, Славутський район, село Стригани, що стверджується договором купівлі-продажу земельної ділянки від 28 серпня 2018 року, реєстраційний номер 1320 (а.с.17-18) та Інформацією з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта № 358921097 (а.с.19), з якого вбачається, що [PERSON] зареєструвала за собою право власності на земельну ділянку у відповідному Реєстрі нерухомого майна. Ринкова вартість земельної ділянки площею 0,069 га складає 25 000,00 грн, що стверджується звітом з незалежної оцінки майна від 2024 року (а.с.52-59). Будь-які інші угоди щодо спільної часткової або спільної сумісної власності на це будинковолодіння відсутні. Відповідачка стверджує, що кошти для придбання будинку і земельних ділянок в сумі 80000 грн їй подарувала мати - [PERSON] . Відповідно до ксерокопії письмового договору дарування грошей від 27 серпня 2018 року, [PERSON] подарувала [PERSON] гроші в сумі 80 000 грн 00 коп з умовою, що ці кошти мають бути використанні для придбання у особисту приватну власність житлового будинку, що знаходиться за адресою [ADDRESS] , та земельних ділянок площею 0,2500 га, кадастровий номер 6823984000:02:001:0010 і площею 0,0690 га, кадастровий номер 6823984000:02:001:0011 ( а.с.129). Проте, оригінал Договору дарування грошей від 27.08.2018 р суду не наданий, відповідність ксерокопії Договору дарування грошей від 27.08.2018 р його оригіналу не посвідчена. З досліджуваної копії Договору вбачається, що цей Договір нотаріально не посвідчений. Згідно з ч. 1 ст. 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Відповідно до ч. 5 ст. 719 ЦК України договір дарування валютних цінностей фізичних осіб між собою на суму, яка перевищує п`ятдесятикратний розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Валютні цінності - це родове поняття, що охоплює наступні речі: а) національна валюта - грошові знаки у вигляді банкнотів, казначейських білетів, монет та в інших формах, що перебувають в обігу та є законним платіжним засобом на території держави, а також вилучені з обігу або такі, що вилучаються з нього, але підлягають обмінові на грошові знаки, які перебувають в обігу; б) іноземна валюта - іноземні грошові знаки у вигляді банкнотів, казначейських білетів, монет, що перебувають в обігу та є законним платіжним засобом на території відповідної іноземної держави, а також вилучені з обігу або такі, що вилучаються з нього, але підлягають обмінові на грошові знаки, які перебувають в обігу; в) платіжні документи та цінні папери (акції, облігації, купони до них, векселі (тратти), боргові розписки, акредитиви, чеки, банківські накази, депозитні сертифікати, інші фінансові та банківські документи), виражені у валюті України, в іноземній валюті або банківських металах; г) банківські метали - золото, срібло, платина, метали платинової групи, доведені (афіновані) до найвищих проб відповідно до світових стандартів, у зливках і порошках, що мають сертифікат якості, а також монети, вироблені з дорогоцінних металів. Неоподатковуваний мінімум доходів громадян - грошова сума розміром у 17 гривень, встановлена пунктом 5 підрозділу 1 розділу XX Податкового кодексу України, яка застосовується при посиланнях на неоподаткований мінімум доходів громадян в законах або інших нормативно-правових актах, за винятком норм адміністративного та кримінального законодавства у частині кваліфікації злочинів або правопорушень, для яких сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної підпунктом 169.1.1 пункту 169.1 статті 169 розділу IV ПКУ для відповідного року. П`ятдесятикратний розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян становить: 17 грн х 50 =850 грн. Отже, відповідно до вимог ч. 5 ст. 719 ЦК України договір дарування валютних цінностей фізичних осіб між собою на суму, яка перевищує 850 грн, укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. На підставі викладеного суд знаходить, що Договір дарування грошей від 27.08.2018 р, укладений між [PERSON] та [PERSON] , не відповідає вимогам закону. Крім цього відповідачка [PERSON] та її представник стверджували в судовому засіданні, що мати відповідачки [PERSON] мала кошти для придбання житлового будинку в с. Стригани, так як отримувала дохід за період з 1999 р по 2020 р і продала належну їй земельну ділянку для сільськогосподарського виробництва за 30000 грн. З відомостей з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування вбачається, що [PERSON] отримувала доходи в сільськогосподарському підприємстві с. Крупець Шепетівського району Хмельницької області з 1999 року по 2020 р і її дохід становив: 1999 рік - 789,52 грн; 2000 рік - 912,09 грн; 2001 рік - 1234,54 грн; 2002 рік - 1646,89 грн; 2003 рік - 1569,16 грн; 2004 рік - 1953,02 грн; 2005 рік - 2162,12 грн; 2006 рік - 1950,00 грн; 2007 рік - 3087,77 грн; 2008 рік - 6323,70 грн; 2009 рік - 5711,10 грн; 2010 рік - 5049,00 грн; 2011 рік - 5571,00 грн; 2012 рік - 10224,00 грн; 2013 рік - 14614,00 грн; 2015 рік - 14120,00 грн; 2016 рік 17305,00 грн; 2017 рік - 24048,00 грн; 2018 рік - 44691,00 грн; 2019 рік - 50143,00 грн; 2020 рік - 49856,44 грн (а.с.86-89). Однак доказів про те, що станом на 27.08.2018 р [PERSON] мала готівкові заощадження в сумі 80000 грн, не надано. [PERSON] є власником земельної ділянки площею 4,3433 га, кадастровий номер 6823984000:03:003:0088, цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Крупецької сільської ради Шепетівського (Славутського) району, що стверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права № 139338535 від 27.09.2018 (а.с.85). З наданого представником відповідачки Договору про надання права користування чужою земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис) вбачається, що [PERSON] надала право користування земельною ділянкою площею 4,3433 га, кадастровий номер 6823984000:03:003:0088, [PERSON] на строк 49 років. Розмір плати за користування земельною ділянкою 30000 грн 00 коп. (а.с.109-111). Проте в означеному Договорі вказано, що земельна ділянка площею 4,3433 га, кадастровий номер 6823984000:03:003:0088, цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що належить на праві власності [PERSON] , розташована на території Дяківської сільської ради Славутського району, що не відповідає відомостям з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права № 139338535 від 27.09.2018, у Договорі відсутня дата його укладення (а.с.109-111), а з Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права № 139338535 від 27.09.2018 вбачається, що Договір емфітевзису та право [PERSON] на користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб було зареєстроване 27.09.2018 р (а.с.85). Отже є достатньо підстав вважати, що Договір про надання права користування чужою земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис) [PERSON] уклала 27.09.2018 р, тобто через місяць після укладення [PERSON] договору купівлі-продажу будинку в с. Стригани. Тому суд не вбачає підстав вважати, що кошти за Договором про надання права користування чужою земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис) в сумі 30000 грн [PERSON] отримала до укладення Договору дарування грошей від 27.08.2018 р і надала ці кошти відповідачці [PERSON] для купівлі будинку . Крім цього суд вважає безпідставними твердження відповідачки та її представника про те, що спірний будинок був придбаний для [PERSON] , оскільки в ході судового розгляду не доведено наявність перешкод для визначення в договорі купівлі-продажу житлового будинку [PERSON] як покупця у разі, якщо цей будинок був придбаний для неї. Відповідно до ч. 5 ст. 203 ЦК України правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. За нормами ст. 13 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. Цивільно-правовий договір не може використовуватися учасниками цивільних відносин для уникнення наслідків у вигляді поділу майна подружжя у зв`язку з припиненням сімейних стосунків чи розірванням шлюбу. Мати і дочка, [PERSON] і [PERSON] , які умисно уклали Договір дарування грошей, діяли очевидно недобросовісно, зловживаючи правами стосовно позивача, порушуючи його майнові інтереси та з метою не допустити визнання за ним права на спільне сумісне майно, оскільки уклали Договір дарування грошей з метою оформлення на [PERSON] прав власності на будинок, який придбаний в період спільного проживання сторін без реєстрації шлюбу і фактично є спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] . Правопорядок не може залишати поза реакцією такі дії, які є очевидно недобросовісними та зводяться до зловживання правом. Така правова позиція міститься також у постанові Верховного Суду від 3 липня 2019 року у справі № 369/11268/16-ц. Судом проаналізовано твердження відповідачки та її представника адвоката Плакси В.А. про те, що звернення [PERSON] до суду з даним позовом є очевидним проявом недобросовісної та суперечливої поведінки позивача, оскільки в ході судового розгляду іншої справи, що розглядалася Нетішинським міським судом Хмельницької області за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного сумісного майна, позивач не визнавав факту спільного проживання з відповідачкою після розірвання шлюбу, констатував свою беззаперечну обізнаність про набуття [PERSON] у 2018 році в особисту приватну власність житлового будинку та земельних ділянок в с. Стригани Славутського району тощо. Також досліджене звернення [PERSON] до Нетішинського відділення поліції Славутського відділу ГУНП в Хмельницькій області від 22 грудня 2022 року про вчинення [PERSON] кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 384 КК України, за фактом введення в оману суду та іншого уповноваженого державного органу щодо обставин набуття у власність та поділу іншого спільного сумісного майна (а.с.113-116). Суд вважає, що в іншому судовому процесі була надана належна правова оцінка поведінці та поясненням сторін і ці обставини не мають значення доказів у справі, що розглядається. Таким чином, на підставі дослідженого, з урахуванням вимог ст.ст. 12, 81 ЦПК України, надавши належну правову оцінку доказам, суд приходить до висновку про підставність та обгрунтованість позовних вимог і вважає за необхідне їх задовольнити в межах, визначених у мотивувальній частині рішення, шляхом визнання майна, а саме житлового будинку, що знаходиться по [ADDRESS] , та земельних ділянок площею 0,2500 га, кадастровий номер 6823984000:02:001:0010, площею 0,0690 га, кадастровий номер 6823984000:02:001:0011, спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При зверненні з позовом до суду позивач сплатив 2823 грн 60 коп судового збору (а.с.1, 33, 34), який відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України підлягає стягненню з відповідачки в користь позивача.

Outcome: approved