Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-15 00:00:00

Позивач [PERSON] , в інтересах якої діє адвокат Покоєвич А.О., звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів. У вказаній позовній заяві позивач просить суд розірвати шлюб, укладений між ним та відповідачем по справі, зареєстрований 24 квітня 2010 року виконкомом Михайлинської сільської ради Козятинського району Вінницької області, за відповідним актовим записом № 03; стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини зі всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, з дня подачі позовної заяви до суду і до повноліття дитини. Позовна заява мотивована тим, що в зареєстрованому шлюбі з відповідачем перебуває з 24 квітня 2010 року. У шлюбі в сторін народилася донька [PERSON] , [INFO] . Позивач зазначає, що спільне життя з відповідачем не склалося через різні інтереси та погляди на життя, відсутність взаєморозуміння, в зв`язку з чим кожен з них живе окремим життям, а їхня сім`я фактично припинила своє існування, а тому вважає, що подальше збереження шлюбу між ними буде шкодити їхнім інтересам, та інтересам їхньої неповнолітньої дитини. Донька проживає разом з нею та перебуває на її утриманні. Відповідач у добровільному порядку участі в утриманні доньки не приймає, будь-якої матеріальної допомоги на її утримання не надає. Ухвалою суду від 31 січня 2024 року в даній справі було відкрито провадження, розгляд справи постановлено проводити в порядку спрощеного позовного провадження. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, однак на адресу суду надійшла заява, в якій позов підтримує, просить розгляд справи провести без її участі. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, однак на адресу суду надійшла заява, в якій просить розглянути справу у його відсутності, проти розірвання шлюбу не заперечує. Відповідно до ч. 2 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Згідно із ч. 1 ст. 206 ЦПК України, позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. За таких обставин суд вважає, що перешкод для здійснення розгляду справи у судовому засіданні за відсутності учасників справи та ухвалення судового рішення у судовому засіданні, немає. Також, враховуючи, що сторони не прибули у судове засідання і заявили клопотання про розгляд справи у їх відсутності, а перешкод для розгляду справи судом не встановлено, суд вважає за можливе здійснювати судовий розгляд у судовому засіданні без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали даної цивільної справи, оцінивши докази в їх сукупності приходить до переконання, що позов підлягає задоволенню у зв`язку з визнанням заявлених вимог відповідачем, за наявності законних на те підстав, оскільки це не суперечить закону та не порушує права, свободи та інтереси третіх осіб. Судом встановлено, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 24\~квітня 2010 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим 24 квітня 2010 року виконкомом Михайлинської сільської ради Козятинського району Вінницької області, актовий запис № 03. У шлюбі в сторін народилася донька [PERSON] , [INFO] . Згідно довідок про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 15 квітня 2022 року дитина [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , фактично проживають за адресою: [ADDRESS] . Позивач та відповідач не бажають миритися, мають стійке волевиявлення, спрямоване на припинення сімейних відносин і розірвання шлюбу, що вбачається зі змісту позовної заяви та заяви відповідача про визнання позовних вимог. Причиною розладу в сім`ї стали різні характери і погляди сторін на сімейне життя, ведення спільного господарства, внаслідок чого виникали конфлікти, які призвели до фактичного припинення шлюбних відносин. Згідно із ст. 51 Конституції України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Статтею 5 Протоколу №7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та щодо його розірвання. Згідно із ч. 1 ст. 24 СК України, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного із подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ч.1 ст.110 СК України). Згідно зі ст. 112 СК України, суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. На підставі вищевикладеного, у суду склалася достатня переконаність у тому, що подальше спільне життя подружжя неможливе, позивач наполягає на розлученні з підстав, що наведені в позові та має стійке волевиявлення до розірвання шлюбу, а відповідач не заперечує щодо розірвання шлюбу, суд приходить до висновку, що позов в цій частині підлягає задоволенню. Щодо вимог позивача про стягнення аліментів необхідно зазначити наступне. Згідно з ч. 1 ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. У відповідності до ч.ч.1-3 ст.181 СК України, способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно зі ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення; тощо. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. В п. 17 постанови Пленуму ВСУ від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства ,материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Доказів на підтвердження домовленості між сторонами щодо способів виконання обов`язку утримувати дитину матеріали справи не містять. Матеріалами справи підтверджено, що станом на день розгляду справи неповнолітня донька [PERSON] , [INFO] , проживає разом з матір`ю та знаходиться на її утриманні, а тому суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача слід стягнути аліменти на утримання доньки. Згідно з ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Беручи до уваги зібрані по справі докази, їх достатність та взаємний зв`язок у сукупності, встановлені судом обставини свідчать про те, що позовні вимоги слід задовольнити, та стягувати з відповідача на користь позивача аліменти на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини зі всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, з дня подачі позовної заяви до суду і до повноліття дитини. Визначаючи даний розмір, суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини і платника аліментів; доказів перебування на утриманні відповідача інших осіб, чи інших обставин, які б мали значення при визначенні розміру аліментів суду не надано. У відповідності до п. 1 ч. 1ст. 430 ЦПК України, суд вважає необхідним допустити негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць. При вирішенні питання про розподіл судових витрат, суд керується положеннями ст.\~141 ЦПК України, відповідно до яких судовий збір в розмірі 1073,60 гривень, сплачений позивачем, слід стягнути з відповідача на користь позивача. Зважаючи на те, що позивач при подачі позову про стягнення аліментів звільнена від його сплати відповідно до ст.ст. 4, 5 Закону України «Про судовий збір», з відповідача слід стягнути 1073,60 гривень судового збору на користь держави. Щодо витрат на правничу допомогу, то суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 113 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. В п. 1 ч. 3 ст. 113 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, в тому числі, витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч. 1 ст. 134 ЦПК України, разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. Згідно положень ч. 3 ст. 134 ЦПК України, попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи. В частині 1 ст. 137 ЦПК України зазначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Відповідно до ч. 2 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Згідно вимог ч. 3 ст. 137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. В частині 4 ст. 137 ЦПК України передбачено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. При вирішенні питання про розподіл судових витрат, суд виходить із того, що відповідно до вимог ч. 1-2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. В частині 8 ст. 141 ЦПК України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). На підтвердження витрат понесених за надання правничої допомоги до позовної заяви долучено розрахунок суми гонорару за надану правничу допомогу, з якого вбчається, що адвокатом Покоєвичем А.О. надано позивачу [PERSON] правову допогу на суму 6 000 гривень, з яких вартість попередньої консультації складає 1000 гривень, ознайомлення із документами 1000 гривень, підготовка позову 4000 гривень. Враховуючи, надані позивачем докази, визнання позову відповідачем, беручи до уваги категорію справи, час, витрачений адвокатом на підготовку та складання позовної заяви, обсяг доказів, які долучені до позовної зяави, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача слід стягнути 3 000 гривень сплачених за надання правничої допомоги, оскільки суд вважає, що витрати саме в даному розмірі є співмірними із обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт.

Outcome: approved