Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-26 00:00:00

Акціонерне товариство «Універсал банк» (далі - АТ «Універсал банк») звернулося до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості. В обґрунтування заявлених вимог зазначено, що monobank - це мобільний банк, в рамках якого відкриваються поточні рахунки клієнтам (фізичним особам), спеціальним платіжним засобом яких є платіжні картки monobank. Особливістю проекту є те, що банківське обслуговування здійснюється дистанційно без відділень. Після перевірки кредитної історії на платіжних картках monobank за заявою клієнтів встановлюється кредитний ліміт. Умови і правила обслуговування в АТ «Універсал Банк» при наданні банківських послуг щодо продуктів monobank опубліковані на офіційному сайті банку та постійно доступні для ознайомлення. 24.01.2018 відповідач звернулася до банку з метою отримання банківських послуг та підписала анкету-заяву про надання банківських послуг, яка разом з Умовами, Тарифами, Таблицею обчислення вартості кредиту та Паспортом споживчого кредиту складають договір надання банківських послуг. Відповідач підтвердила, що ознайомилася та отримала примірник у мобільному додатку вищезазначених документів, що складають договір та зобов`язується виконувати його умови. На підставі укладеного договору відповідач отримала кредит у розмірі 90 000 грн. у виді встановленого кредитного ліміту на поточний рахунок, спеціальним платіжним засобом якого є платіжна картка, зі сплатою відсотків у розмірі 3,1% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, зі сплатою збільшених відсотків за користування кредитом у розмірі 6,2% на суму простроченої заборгованості за кредитом. У відповідача прострочення зобов`язання зі сплати щомісячного мінімального платежу за договором сягнуло понад 90 днів, у зв`язку з чим, на підставі положення п.п. 5.17 п. 5 Розділу ІІ Умов, відбулося істотне порушення клієнтом зобов`язань, вся заборгованість за кредитом стала простроченою. На повідомлення позивача про необхідність погасити суму заборгованості відповідач не вчинила жодної дії на погашення заборгованості. Просить стягнути з відповідача заборгованість за договором від 24.01.2018, яка станом на 01.08.2023 становить 147665,16 грн. (тіло кредиту) та судовий збір у розмірі 2 684 грн. 14.09.2023 судом постановлено ухвалу про відкриття провадження у справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Відповідач отримала ухвалу про відкриття провадження та позовну заяву з додатками безпосередньо в суді 02.05.2024. 15.05.2024 відповідач надала відзив на позовну заяву, в якому заперечувала проти задоволення позовних вимог. Зазначила, 24.01.2018 між нею та позивачем було укладено договір про надання банківських послуг. За умовами укладеного договору їй було встановлений кредитний ліміт у розмірі 90 000 грн. на поточний рахунок, спеціальним платіжним засобом якого є платіжна картка [NUMBER] . До 30.07.2021 вона сумлінно без будь-яких прострочень виконувала умови договору про надання банківських послуг, але 30.07.2021 внаслідок шахрайських дій з її платіжної банківської карти [NUMBER] , було перераховано на розрахунковий рахунок грошові кошти у розмірі 126 000 грн. З цього приводу порушене кримінальне провадження та триває досудове розслідування. Про вказані події достеменно відомо позивачу. 30.07.2021 з номеру [NUMBER] десь о 10 год. їй зателефонувала невстановлена особа, яка представилась співробітником Приватбанку і сказала, що в неї підозрілі дії стосовно її акаунту і їх відділ безпеки перевіряє ці дії. Однак цей дзвінок виявився для неї підозрілим і я завершила розмову. Однак, о 10-15 год. того ж дня їй знову зателефонувала невстановлена особа через застосунок Viber із логотипом МОНОБАНКУ із телефонного номеру [NUMBER] , представилась менеджером із роботи з клієнтами МОНОБАНКУ і сказала, що до них надійшла інформація щодо підозрілих дій стосовно її акаунту і ніби хтось на неї оформив послугу МОНОБАНК «розстрочка» на суму 50 000 грн. і для посилення безпеки акаунту вона повинна встановити програму АnyDesk. Після чого вона встановила програму АnyDesk, а невстановлена особа, отримавши доступ до її ІР адреси, отримала доступ до всіх її особистих даних, місця проживання, операції за всіма рахунками, до особистої інформації та в тому числі і аккаунту у застосунку МОНОБАНК. Розмовляючи весь час зі нею телефоном, невстановлена особа наказала їй перевести три останні платежі в послугу «Розстрочка», чим збільшила мій кредитний ліміт до 132 992 грн. Після чого повідомила, що їй відкрито новий розрахунковий рахунок та наказала перевести на нього кошти в сумі 126 000 грн. Після введення рахунку здійснилось списання коштів з її рахунку на вказаний рахунок, при цьому особа запевнила її, що кошти надійдуть на її новий рахунок. Потім, продовжуючи розмову, невстановлена особа повідомила, що їй зателефонують із ПриватБанку і зв`язок перервався. Після чого одразу надійшов дзвінок із номеру [NUMBER] і чоловік сказав, що він із служби підтримки ПриватБанку, вона зрозуміла, що щось не так і поклала слухавку. Розмова та маніпуляції з її рахунком тривали понад 25 хвилин, а відповідно до даних її картки списання коштів відбулося о 10.58 год. і за весь цей час жодного СМС чи ОТР повідомлення, телефонного дзвінка для здійснення аутентифікації чи верифікації із служби безпеки МОНОБАНКУ щодо підозрілих дій, підтвердження переведення останніх платежів у режим «Розстрочка», збільшення кредитного ліміту в односторонньому порядку, списання коштів за рахунок кредитного ліміту у сумі, яка перевищила всі ліміти та обмеження, на її телефонний (фінансовий) номер здійснено не було. Після завершення розмови вона одразу зателефонувала на службу підтримки МОНОБАНКУ (гарячу лінію) і повідомила про шахрайські дії з її карткою, просила терміново відкликати чи заблокувати здійснений платіж, на що працівники банку повідомили, що це не в їх компетенції і сказали йти до поліції написати заяву, що вона і зробила 30.07.2021. В цьому випадку слід застосувати правила ст. 1073 ЦК України. Під час шахрайських дій банк не дотримався вимог щодо блокуваня видаткової операції та не запропонував їй здійснити верифікацію, щоб зняти встановлений ліміт, взагалі не вчинив жодних дій щодо дотримання безпеки платежів. Дослідивши письмові докази по справі, суд встановив наступне. 24.01.2018 [PERSON] звернулася до АТ «Універсал Банк» з метою отримання банківських послуг та підписала анкету-заяву до договору про надання банківських послуг, в якій просила відкрити поточний рахунок на своє ім`я, встановити кредитний ліміт, визначений у мобільному додатку. Згідно з паспортом споживчого кредиту ліміт кредиту від 0 грн. до 500 000 грн., строк кредитування 25 років, мета кредиту - на споживчі потреби, спосіб та строк надання кредиту - у вигляді суми кредиту на платіжній картці протягом одного дня, пільгова процентна ставка 0, 00001%, базова процентна ставка - 3,1% на місяць (37,2 % на рік), порядок повернення кредиту - щомісяця до останнього дня місяця, наступного за звітним, у розмірі 4% від заборгованості (не менше 100 грн., але не більше суми залишку заборгованості). Згідно з розрахунком позивача загальний залишок заборгованості відповідача за наданим кредитом станом на 01.08.2023 становить 147 665,16 грн. (тіло кредиту). Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Частиною 1 ст. 634 ЦК України встановлено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Згідно з положеннями ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Договір є обов`язковим до виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). В силу ст. 526, 530 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст.ст. 610, 611 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору, сплата неустойки. Статтею 625 ЦК України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Згідно зі ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Із прийняттям Закону України «Про електронну комерцію» від 03.09.2015, який набрав чинності 30.09.2015, на законодавчому рівні встановлено порядок укладення договорів в мережі, спрощено процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних. У статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до частини третьої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частина четверта статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію»; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію»; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (частина шоста статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію», вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі частина дванадцята статті 11 Закону України «Про електронну комерцію». Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Суд відзначає, що позовні вимоги АТ «Універсал Банк» обґрунтовані тим, що розмір заборгованості за кредитним договором, укладеним відповідачем, становить ту суму, що зазначена у розрахунку позивача. Судом встановлено, що дійсно відповідачкою було підписано та направлено до позивача анкету-заяву до договору про надання банківських послуг, у якому остання просила відкрити поточний рахунок у гривні на її ім`я та встановити кредитний ліміт. Проте, позивач не довів належними та допустимими доказами наявність відкритого рахунку на ім`я відповідача, надання їй у позику грошових коштів, наявності кредитної заборгованості, її розмір та період, за який слід розраховувати розмір заборгованості. Суд вважає, що самі по собі розрахунок позивача та анкета-заява відповідача, в яких зазначено прізвище, ім`я та по батькові відповідача, без банківської виписки з особового рахунку позичальника жодним чином не підтверджують обставини, викладені в позовній заяві, оскільки суд позбавлений можливості встановити яку суму коштів отримала відповідач, яка частина тіла кредиту та відсотків за його користування була сплачена нею, а яка частина сплачена не була, та чи взагалі був укладений кредитний договір. Суд вважає, що лише наявність виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами, що підтверджують рух коштів по конкретному рахунку, вміщують записи про операції та є підтвердженням виконаних за день операцій. Тобто виписки за картковими рахунками можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором, проте вони суду надані не були. За таких обставин суд позбавлений можливості перевірити наявність підстав для стягнення зазначеної позивачем заборгованості з відповідача. При цьому у суду відсутній обов`язок вважати доведеною та встановленою ту обставину, про яку стверджує позивач, оскільки відповідно до приписів ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доводи відповідача, викладені у відзиві на позовну заяву, зазначених висновків суду не спростовують. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про необґрунтованість позовних вимог АТ «Універсал Банк», що має наслідком відмову у їх задоволенні в повному обсязі. Згідно зі ст. 141 ЦПК України судові витрати позивачу за рахунок відповідача не відшкодовуються, оскільки судом відмовлено у задоволенні позовних вимог.

Outcome: dismissed