Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-19 00:00:00

20 лютого 2024\~року на\~адресу суду\~надійшла позовна\~заява Товариства\~з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА\~КОМПАНІЯ «РІАЛЬТО» (далі - ТОВ «ФК «РІАЛЬТО»),\~яке діє через свого представника [PERSON] , до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, в якій просить стягнути з відповідача заборгованість в сумі\~23188\~гривень,\~що складається\~з:\~4000\~гривень -\~заборгованість за\~ тілом кредиту;\~2388 грн заборгованості за процентами за користування кредитом та 16800 грн процентів за неправомірне користування кредитом внаслідок невиконання зобов`язання з його повернення. Свою позицію позивач обґрунтовує тим, що 04 лютого 2021 року між позичальником [PERSON] та ТОВ ФК «Фінанс Інновація» укладено електронний кредитний договір №210204-34314-1, згідно якого останній отримав кредит у розмірі 4000 грн строком на 30 днів шляхом переказу на його платіжну картку, зі сплатою 1,99 процентів на день за користування кредитом та 3,5% від залишку суми кредиту за кожен день прострочення терміну повернення кредиту. 17 червня 2021 року між ТОВ ФК «Фінанс Інновація» та ТОВ «ФК «РІАЛЬТО» укладено договір відступлення права вимоги №17/06/2021-Р/М-З, за умовами якого кредитор відступив позивачу право вимоги за кредитним договором. В порушення умов договору позичальник не погасив у визначений строк суму основного кредиту та проценти за користування кредитом, тому у позивача виникло право вимагати повернення основного боргу та процентів за користування кредитом та за прострочення повернення кредиту, зокрема, 23188 гривень, що складається з: 4000 гривень - заборгованість за тілом кредиту; 2388 гривень - заборгованість за процентами за користування кредитом та 16800 гривень процентів за неправомірне користування кредитом внаслідок невиконання зобов`язання з його повернення. Ухвалою суду від 29 лютого 2024 року витребувано докази у АТ КБ «ПриватБанк». 01 квітня 2024 року на адресу суду з АТ КБ «ПриватБанк» надійшла виписка по рахунку [PERSON] . В судове засідання представник позивача не з`явився, надав суду клопотання, у якому просив розглядати справу без його участі, за наявними в матеріалах справи документами, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. За таких обставин відповідно до вимог ч. 4 ст. 223 ЦПК України суд вважає можливим розглянути справу без участі відповідача на підставі наявних у ній даних і доказів та ухвалити заочне рішення, про що постановлена відповідна ухвала. Дослідивши докази в сукупності, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що 04 лютого 2021 року [PERSON] звернувся із Анкетою-заявою за замовленою ним сумою в 4000 грн, на замовлений строк 30 днів, який погоджений позикодавцем на умовах, що встановлені фінансовою установою, які розміщені на сайті кредитора і застосовуються у разі подання фізичною особою заяви на сайті кредитора з обранням умов та їх схвалення кредитором, а саме узгодження ставки процентів в розмірі 1,99% за кожен день користування кредитом (726,35% на рік) та 3,5 % за кожен день неповернення кредиту (1277,5% на рік).\~ Вказане підтверджується витягами з інформаційно-телекомунікаційної системи https://monetka.ua, анкетою-заявою на кредит №713274 /а.с. 12, 13/. Обравши вид кредитування позичальник надав відповідь про прийняття пропозиції (акцепт), яка сформована ним на сайті кредитора та підписана особисто за допомогою одноразового ідентифікатора (коду), отриманого відповідачем в смс-повідомленні на номер телефону, вказаний при його ідентифікації на сайті. 04 лютого 2021 року між ТОВ ФК «Фінанс Інновація» та [PERSON] укладено електронний кредитний договір №210204-34314-1 (далі Договір), згідно якого останній отримав кредит у розмірі 4000 грн строком на 30 днів шляхом переказу на його платіжну картку, зі сплатою 1,99 процентів на день за користування кредитом та 3,5% від суми несвоєчасно повернутого кредиту за кожен день користування кредитом понад строк, зазначений у п. 1.3. цього договору. Сторони домовились, що процентна ставка визначена у цьому пункті договору нараховується відповідно до частини 2\~статті 625 ЦК України\~(п. 3.3. Договору) /а.с. 16-17/. Вказана сума позики була перерахована відповідачу на платіжну картку [NUMBER] /а.с.10/, що підтверджується квитанцією 370323820 від 04 лютого 2021 року. 17 червня 2021 року між ТОВ ФК «Фінанс Інновація» та ТОВ «ФК «РІАЛЬТО» укладено договір відступлення права вимоги №17/06/2021-Р/М-З, за умовами якого кредитор відступив позивачу право вимоги за кредитним договором /а.с. 32-34/, у тому числі за договором №210204-34314-1, позичальник [PERSON] /а.с. 35/. У виписці по рахунку [PERSON] за період з 04 лютого 2021 року по 09 лютого 2021 року /а.с. 73/ вбачається рух коштів за вказаний період. А також зарахування 04 лютого 2021 року на картку відповідача 4000 грн. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). Згідно із ч. 1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом ст.634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Частиною першою статті 638\~ЦК\~України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відтак після підписання договору електронним підписом у сторін виникли взаємні права та обов`язки, зокрема, у банку виникло зобов`язання надати кредитні кошти відповідачу, а у відповідача виникло зобов`язання оплачувати послуги фінансової установи. Сторони приступили до виконання своїх зобов`язань. Частиною 2 статті 1054\~ЦК\~України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України). Згідно вимог ст. ст. 526, 527 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Крім того, згідно ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно з ч. 2\~ст. 625 ЦК України\~боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до сталої судової практики Верховного Суду право кредитора нараховувати проценти за кредитом припиняється у разі закінчення терміну дії договору та пред`явлення до позичальника вимог згідно до частини 2\~статті 1050 ЦК України, але законодавство встановлює наслідки, як надання можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу в межах дії договору, так і наслідки прострочення грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити гроші, але неправомірно не сплачує їх. Зазначені та подібні їм висновки викладено в постановах Верховного Суду та Великої Палати Верховного Суду ухвалених 4 липня 2018 року у справі №310/11534/13, 23 травня 2018 року у справі № 910/1238/17, 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 та 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц (провадження № 14-318цс18). Тобто у постановах Великої Палати Верховного Суду та Верховного Суду неодноразово вказано на те, що цивільне законодавство передбачає як випадки, коли боржник правомірно користується наданими йому коштами та має право не сплачувати кредитору свій борг протягом певного узгодженого часу, так і випадки, коли боржник повинен сплатити борг кредитору, однак не сплачує коштів, користуючись ними протягом певного строку неправомірно. Зокрема, відносини щодо сплати процентів за одержання боржником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу врегульовані частиною 1\~статті 1048 ЦК України. Такі проценти є звичайною платою боржника за право тимчасово користуватися наданими йому коштами на визначених договором та законодавством умовах, тобто у межах належного та добросовісного виконання сторонами договірних зобов`язань, а не у випадку їх порушення. У іншому випадку проценти, що стягуються за прострочення виконання грошового зобов`язання за частиною 2\~статті 625 ЦК України\~є спеціальним видом відповідальності за таке порушення зобов`язання. На відміну від процентів, які є звичайною платою за користування грошима, зокрема за договором позики, до них застосовуються загальні норми про цивільно-правову відповідальність. Нарахування трьох процентів річних або інших процентів, що визначені договором, у відповідності до\~статті 625 ЦК України, є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки вони виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора шляхом отримання компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Подібні висновки сформульовані, зокрема, в постановах ВП ВС від 19 червня 2019 року у справах № 703/2718/16-ц та № 646/14523/15-ц. В той же час поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, і тому регулятивна норма частини 1\~статті 1048 ЦК України\~і охоронна норма частини 2\~статті 625 цього Кодексу\~не можуть застосовуватись одночасно. Тому за період до прострочення боржника підлягають стягненню проценти від суми позики (кредиту) відповідно до умов договору та частини 1\~статті 1048 ЦК України, як плата за надану позику (кредит), а за період після такого прострочення підлягають стягненню річні проценти або інші проценти, що обумовлені договором чи законом, відповідно до частини 2\~статті 625 ЦК України, як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, тобто як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання. ТОВ ФК «Фінанс Інновація» свої зобов`язання за договором стосовно надання кредиту виконало, а [PERSON] , в порушення умов договору, зобов`язання належним чином не виконує, у зв`язку з чим у нього утворилася заборгованість. Стосовно стягнення заборгованості за кредитним договором на користь ТОВ «ФК «РІАЛЬТО», суд приходить до наступного. Тлумачення частини першої статті 512 ЦК України дозволяє стверджувати, що відступлення права вимоги є одним із випадків заміни кредитора в зобов`язанні, яке відбувається на підставі правочину. Відступлення права вимоги не є окремим видом договору, це правочин, який опосередковує перехід права. Відступлення права вимоги може відбуватися, зокрема, внаслідок укладення договору: (а) купівлі-продажу чи міни (частина третя статті 656 ЦК України); (б) дарування (частина друга статті 718 ЦК України); (в) факторингу (глава 73 ЦК України). По своїй суті заміна кредитора в зобов`язанні внаслідок відступлення права вимоги є різновидом правонаступництва та можлива на будь-якій стадії процесу. Вказана правова позиція закріплена в постанові Верховного Суду від 09 вересня 2021 року у справі № 2-1055/11. У зв`язку з тим, що до ТОВ «ФК «РІАЛЬТО» на підставі договору відступлення права вимоги перейшло право вимоги до відповідача [PERSON] , суд приходить до висновку про наявність підстав для стягнення кредитної заборгованості на користь ТОВ «ФК «РІАЛЬТО». Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 ЦК України). Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання (ч. 1 ст. 625 ЦК України). Частиною 5 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Положеннями статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Вказані докази свідчить про досягнення сторонами згоди щодо істотних умов договору, як того вимагають положення ст. 638 ЦК України. Припис абзацу другого частини другої статті 639 ЦК України встановлює, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі. Стаття 652 ЦК України дає визначення, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. З урахуванням викладеного необхідно дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді. В силу положень Закону України «Про електронну комерцію» в момент укладення правочину відповідач прийняв на себе зобов`язання, погодившись на істотні умови фінансової установи. До аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 16 грудня 2020 року у справі № 561/77/19 та від 12 січня 2021 року у справі №524/5556/19 щодо можливості укладення договору за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем. З наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що у відповідача [PERSON] перед ТОВ «ФК «РІАЛЬТО» станом на 15 лютого 2024 року виникла заборгованість у розмірі 23188 гривень, що складається з: 4000 гривень -\~заборгованість за тілом кредиту; 2388 гривень - прострочена заборгованість по несплаченим процентам та 16800 гривень заборгованість по несплаченим процентам за неправомірне користування грошовими коштами згідно п. 3.3 Договору /а.с. 11/. Доказів виконання відповідачем зобов`язань за Договором матеріали справи не містять і відповідачем суду не надано. Враховуючи викладене, суд вважає позов обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню, оскільки відповідачем порушені умови кредитного договору та норми цивільного законодавства України. Згідно вимог\~ч.\~1\~ст.\~141\~ЦПК України\~судовий збір\~покладається на\~сторони пропорційно розміру задоволених\~позовних вимог,\~а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 2422,40 грн /а.с. 44/. З матеріалів справи вбачається, що адвокатом Руденком К.В., як представником позивача, подані документи щодо понесених витрат на правову допомогу до винесення судом рішення у справі та у суді апеляційної інстанції. Положеннями\~статті 59 Конституції України\~закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Згідно з пунктом 4 частини 1\~статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»\~договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Відповідно до копії договору про надання юридичних послуг від 02 червня 2022 року №02/06/2022 в рамках цього договору адвокат зобов`язується надати позивачу юридичні послуги у вигляді складання проектів процесуальних документів, листів, адвокатських запитів, претензій, заперечень, позовних заяв, пояснень, надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, представництво у органах державної влади та місцевого самоврядування (на підставі окремої довіреності), а замовник зобов`язується прийняти такі послуги та оплатити їх в порядку, в строки та на умовах, визначених цим договором /а.с.37,38/. За актом приймання - передачі наданих послуг №201 від 10 січня 2024 року та витягу з реєстру №1 до вказаного акту до вищевказаного договору адвокатом по цій справі складено позовну заяву за визначеною з позивачем вартістю такої послуги в розмірі 8 000 грн та запит про витребування доказів вартістю 1 000 грн, які наявні в матеріалах справи /а.с.42/. В силу ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, до яких належать витрати на професійну правничу допомогу, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Виходячи з тривалості часу розгляду справи, її складності та обсягу надання правової допомоги, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню 9000 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Outcome: approved