Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-20 00:00:00

06.01.2023 року до суду звернулася позивач, [PERSON] , з позовом про визнання права власності до відповідача, Верхньодніпровської міської ради Ухвалою судді Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 07 січня 2023 року відкрите провадження у справі. Справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження в підготовче судове засідання на 16.02.2023 року. 15.02.2023 року від відповідача надійшов відзив на позовну заяву. 16.02.2023 року розгляд справи в підготовчому судовому засіданні відкладний на 20.03.2023 року в зв`язку із задоволенням клопотання представника позивача про витребування доказів. 20.03.2023 року розгляд справи в підготовчому судовому засіданні відкладений на 10.05.2023 року за клопотанням представника позивача. 10.05.2023 року в підготовчому судовому засіданні оголошена перерва до 05.06.2023 року. 05.06.2023 року розгляд справи в підготовчому судовому засіданні відкладений до 13.07.2023 року в зв`язку з неявкою представника позивача. 13.07.2023 року розгляд справи в підготовчому судовому засіданні відкладний на 11.10.2023 року в зв`язку із задоволенням клопотання представника позивача про витребування доказів. 11.10.2023 року розгляд справи в підготовчому судовому засіданні відкладний на 11.12.2023 року в зв`язку із заміною неналежного відповідача Верхньодніпровську міську раду на належного відповідача [PERSON] \~ \~11.12.2023\~року розгляд\~ справи\~ в\~підготовчому \~ судовому\~засіданні \~відкладний на\~ 11.03.2024\~року \~в зв`язку\~ з\~неявкою \~ \~відповідача у\~ судове\~засідання. 11.03.2024 року проведене підготовче судове засідання. Справа призначена до розгляду на 21.05.2024 року Учасникам розгляду справи роз`яснені права та обов`язки у відповідності до ст. 43, 44, 49 ЦПК України. \~ \~ 21.05.2024\~року в\~підготовчому \~судовому засіданні\~оголошено вступну\~та резолютивну\~ частину\~ рішення Згідно поданої позовної заяви позивач просить: \~ \~ \~ \~припинити право власності, зареєстроване за [PERSON] на присадибну земельну ділянку розташовану за адресою: [ADDRESS] , яка належала їй, як Продавцю на праві приватної власності згідно Державного акту на право приватної власності, виданого на підставі рішення Першотравенської сільської ради № 19 від 10.03.1997 року. Визнати за нею право власності на присадибну земельну ділянку розташовану за адресою: [ADDRESS] розміром 7400 кв.м. В обґрунтування позовних вимог позивачі посилаються на наступне: 18 жовтня 2005 року [PERSON] і [PERSON] (яка померла [INFO] , уклали Договір купівлі- продажу зареєстрований приватним нотаріусом Зезуль Л.Я за номером №1490 Як вказано у Договорі Позивач придбала у продавця жилий будинок розташований за адресою; [ADDRESS] . Вказаний будинок розташований на присадибній земельній ділянці розміром 7400 кв.м.(надалі-Присадибна ділянка), яка належала Продавцю на праві приватної власності згідно Державного акту на право приватної власності, виданого на підставі рішення Першотравенської сільської ради № 19 від 10.03.1997 року(надалі - Будинок). При укладенні Договору Продавець продавав Позивачу Будинок та присадибну ділянку за, що позивач і сплатила кошти продавцю, а саме: за Будинок та Присадибну ділянку, але Нотаріусом не було внесено присадибну ділянку до договору. Під час укладення та підписання Договору Позивач була племінницею Продавця. Позивач з моменту укладення Договору та по сьогоднішній день сплачує, як власник земельні ділянки для обслуговування з Будинку у [ADDRESS] земельний податок та використовує їх з 2005 року, моменту укладення Договору. Але так, як Присадибна ділянка не вказана у Договорі, вищезазначені обставини перешкоджають їй у реалізації ним свого права власності так, як вона не має можливості розпорядитись своєю власністю, а саме: - \~ \~ \~ \~виготовити технічну документацію на Присадибну земельну ділянку; - \~ \~ \~ \~укласти Договір Дарування Будинку та Присадибної ділянки на свою доньку. Дані обставини і стали підставою звернення до суду. Представник позивача, в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, давши пояснення за обставинами фактично викладеними в позовній заяві Відповідач, [PERSON] , в судове засідання не з`явилася. Про дату час і місце розгляду справи повідомлена належним чином, шляхом виставлення інформації на офіційному сайті судової влади. Відзив на позовну заяву не надала. Відповідно до п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, яка відповідно до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Відповідно до вимог ст. 55 Конституції України кожному гарантується судовий захист його прав і свобод Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку , встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст. 2 Закону України Про судоустрій і статус суддів є забезпечити кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною радою України. За змістом положень вказаних норм, розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, держави та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором При цьому, предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою - посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та правове обґрунтування необхідності його захисту. Отже, виходячи із наведеного, на момент звернення із тим чи іншим позовом, права та інтереси, на захист яких поданий позов вже мають бути порушені, невизнані або оспорювані особою, до якої пред`явлений позов, тобто, законодавець пов`язує факт звернення до суду із наявністю вже порушених прав та інтересів позивача. Метою ж позову є розгляд спору і захист вже порушених, невизнаних або оспорюваних суб`єктивних прав або законних інтересів позивача. Суд, заслухавши пояснення учасників розгляду справи, вивчивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, приходить до таких висновків. Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини Судом встановлено, що 18 жовтня 2005 року між [PERSON] , і [PERSON] , яка померла [INFO] , був укладений уклали договір купівлі - продажу посвідчений приватним нотаріусом Верхньодніпровського районного нотаріального округу Дніпропетровської області, [PERSON] за номером №1490, що підтверджується копією договору. Відповідно до умов укладеного встановлено, що Позивачка придбала у [PERSON] , жилий будинок розташований за адресою; [ADDRESS] . Вказаний будинок розташований на присадибній земельній ділянці розміром 7400 кв.м. Земельна ділянка вказана згідно Державного акту на право приватної власності, виданого на підставі рішення Першотравенської сільської ради № 19 від 10.03.1997 року. Право власності на житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] , зареєстроване за позивачкою КП «Верхньодніпровське бюро технічної інвентаризації» 21.04.2010 року, що підтверджується копією витягу про реєстрацію права власності. Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України - Правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 328 ЦК України - Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом. На підставі вищевикладеного судом встановлено, що уклавши договір купівлі-продажу житлового будинку у позивача, [PERSON] , виникло право власності на придбаний будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] , а у бувшого власника будинку [PERSON] , право власності на даний будинок припинене. При цьому у позивача виникла право власності на придбаний будинок правомірно, на підставі укладеного оплатного правочину, тобто правомірно. Відповідно до частини першої статті 377 ЦК України - До особи, яка набула право власності на об`єкт нерухомого майна (житловий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду), об`єкт незавершеного будівництва, право власності на який зареєстровано у визначеному законом порядку, або частку у праві спільної власності на такий об`єкт, одночасно переходить право власності (частка у праві спільної власності) або право користування земельною ділянкою, на якій розміщений такий об`єкт, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для відчужувача (попереднього власника) такого об`єкта, у порядку та на умовах, визначених Земельним кодексом України. Істотною умовою договору, який передбачає перехід права власності на об`єкт нерухомого майна (житловий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду), об`єкт незавершеного будівництва, який розміщений на земельній ділянці і перебуває у власності відчужувача, є умова щодо одночасного переходу права власності на таку земельну ділянку (частку у праві спільної власності на неї) від відчужувача (попереднього власника) відповідного об`єкта до набувача такого об`єкта. Відповідно до ст. 380 ЦК України - Житловим будинком є будівля капітального типу, споруджена з дотриманням вимог, встановлених законом, іншими нормативно-правовими актами, і призначена для постійного у ній проживання. Відповідно до ст. 381 ЦК України - Садибою є земельна ділянка разом з розташованими на ній житловим будинком, господарсько-побутовими будівлями, наземними і підземними комунікаціями, багаторічними насадженнями. Виходячи із змісту укладеного між сторонами договору судом встановлено, що позивач придбала у покійної [PERSON] , не лише житловий будинок, а всю садибу, тобто земельну ділянку з розташованими на ній житловим будинком та господарськими і побутовими будівлями і спорудами. В самому договорі зазначено, що житловий будинок з господарськими і побутовими будівлями і спорудами розташовані на присадибній земельній ділянці площею 7400 кв.м. Також в договорі зазначено, що земельна ділянка вказана згідно Державного акту на право приватної власності, виданого на підставі рішення Першотравенської сільської ради № 19 від 10.03.1997 року. Таким чином з тлумачення змісту правочину суд приходить до висновку, що позивачка придбала не лише житловий будинок з господарськими і побутовими будівлями і спорудами, а й присадибну земельну ділянку, на якій вони розташовані. При цьому право власності на присадибну земельну ділянку, розташовану за адресою [ADDRESS] виникло у продавця [PERSON] , на підставі Державного акту на право приватної власності на землю. Серії ДП ВДПр 0033, виданого на підставі рішення Першотравенської сільської ради № 19 від 10.03.1997 року. В зазначеному державному акті чітко визначено, що вказана вище земельна ділянка має цільове призначення: для обслуговування житлового будинку 0.25 га., і для ведення особистого підсобного господарства 0.49 га. Таким чином при укладенні договору купівлі-продажу домоволодіння (садиби) допущена помилка, а саме: не укладений договір ( не зазначені умови) щодо відчуження присадибної земельної ділянки, яка на час укладення договору купівлі-продажу будинку вже перебувала у власності попереднього власника, [PERSON] . Відповідно до частини першої, другої статті 78 ЗК України право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них. Пунктом б, в ч. 1 ст. 140 ЗК України підставами припинення права власності на земельну ділянку є смерть власника земельної ділянки за відсутності спадкоємця; відчуження земельної ділянки за рішенням власника. Згідно чинної редакції ч. 1 ст. 120 ЗК України у разі набуття на підставі вчиненого правочину або у порядку спадкування права власності на об`єкт нерухомого майна (жилий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду), об`єкт незавершеного будівництва, розміщений на земельній ділянці приватної власності, право власності на таку земельну ділянку одночасно переходить від попереднього власника таких об`єктів до набувача таких об`єктів, без зміни її цільового призначення. Відповідно до ч, І та ч. З ст. 120 ЗК України, в редакції чинній на момент укладання Договору та виникнення права власності на земельну ділянку, при переході права власності на будівлю і споруду право власності на земельну ділянку або її частину може переходити на підставі цивільно-правових угод, а право користування - на підставі договору оренди. У разі переходу права власності на будинок або його частину від однієї особи до іншої за Договором купівлі - продажу право на земельну ділянку переходить на умовах, на яких вона належала попередньому власнику. Відповідно до у кладеного договору купівлі-продажу від 18 жовтня 2005 року жилий будинок розташований за адресою; [ADDRESS] , вбачається, що предметом правочину був житловий будинок, який розташований на земельній ділянці 7400 кв.м.. Тобто предметом купівлі-продажу була вся садиба. Включаючи земельну ділянку, а не лише сам будинок та прилеглі до нього господарську будівлі та споруди. Таким чином при укладенні зазначеного правочину у відчужувача, [PERSON] ,. припинилось права власності на будинок, господарські споруди та присадибну земельну ділянку, а у набувача, [PERSON] , виникло право власності на зазначені об`єкти нерухомості. Судом також встановлено, що спадщину після смерті [PERSON] прийняла [PERSON] якій 09.03.2017 року видане свідоцтво про право на спадщину за заповітом на частину квартири, розташованої по [ADDRESS] . При цьому померла [PERSON] , 17.12.2015 року склала заповіт на ім`я [PERSON] , на зазначене майно, що підтверджується матеріалами спадкової справи № 14/2016, відкритої після смерті [PERSON] , померлої [INFO] . Інші спадкоємці заяв про прийняття спадщини після смерті [PERSON] ,. не подавали. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщина) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Судом встановлено, що [PERSON] , є спадкоємцем померлої [PERSON] , за заповітом. Відповідно до ст. 1268, 1269 ЦК України спадкоємці за законом чи за заповітом мають право прийняти спадщину або не прийняти її. [PERSON] , реалізувала своє право на прийняття спадщини, що залишилась після смерті [PERSON] , успадкувавши майно, зазначене в заповіті і вимог про спадкування іншого майна, що залишилось після смерті [PERSON] , не ставила. Виходячи з вищевикладеного та враховуючи, що на час смерті у [PERSON] ,. фактично було припинене право власності на спірну присадибну земельну ділянку, в зв`язку з відчуженням садиби позивачці, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог в повному обсязі. Понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору в сумі 4 535.00 грн., суд вважає за можливе покласти на позивача так як судом не встановлено вини відповідача, щодо порушення прав позивача.

Outcome: approved