Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-09 00:00:00

Керівник Вишгородської окружної прокуратури, який діє в інтересах держави в особі: Вишгородської міської ради звернувся до Вишгородського районного суду Київської області із даним позовом в якому просить суд розірвати укладений 06.07.2011 року між Вишгородською районною державною адміністрацією та [PERSON] за реєстровим № 2086 договір оренди земельної ділянки з кадастровим номером 3221888800:38:060:0166 площею 0,2675 га для сінокосіння. Свої вимоги мотивує тим, що на підставі розпорядження Вишгородської районної державної адміністрації від 10.05.2011 року № 630 між Вишгородською районною державною адміністрацією та [PERSON] укладено договір оренди земельної ділянки від 06.07.2011 року № 2086, за умовами якого [PERSON] на 49 років у платне користування передано земельну ділянку з кадастровим номером 3221888800:38:060:0166 площею 0,2675 га для сінокосіння. Зазначив, що відповідач будучи орендарем земельної ділянки кадастровий номер 3221888800:38:060:0166 площею 0,2675 га для сінокосіння, істотно порушила умови договору оренди земельної ділянки, допустила нецільове використання земельної ділянки водного фонду, на якій здійснено забудову (розміщено тенісний корт, елінг з причалом, господарська будівля) та яка в групі інших земельних ділянок огороджена суцільним парканом з обмеженням до них доступу, всупереч вимог ст.ст. 60, 61, 96, 103 ЗК України, ст.ст. 47, 88 ВК України, ст. 35 Закону України «Про охорону землі», ст. 25 Закону України «Про оренду землі», у зв`язку з чим на підставі ст. 141 ЗК України, ст.ст. 610, 651 ЦК України, ст. 32 Закону України «Про оренду землі» порушує питання про припинення права користування спірною земельною ділянкою шляхом розірвання договору її оренди, тому звернувся до суду з даним позовом в інтересах держави в особі: Вишгородської міської ради. Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 30.08.2022 року відкрито провадження у справі та призначено до підготовчого судового засідання. 30 січня 2023 року представник відповідача адвокат Колодій О.М. подав до суду заяву про застосування строків позовної давності, оскільки вважає,що строк позовної давності у даній справі повинен обчислюватись з березня 2019 року, тож позивачем пропущено строки позовної давності. 16 лютого 2023 року представник відповідача адвокат Колодій О.М. подав до суду відзив на позовну заяву, згідно якого зазначив, що не погоджується з доводами зазначеними у позовній заяві, заперечує проти неї та просить суд відмовити у задоволенні позову з огляду на наступне. Так, договір оренди земельної ділянки укладено між відповідачем та Вишгородською районною державною адміністрацією, тобто Вишгородська міська рада не є стороною оспорюваного договору. Оскільки спірна земельна ділянка за Вишгородською міською радою згідно вимог п. 24 Розділу Х Перехідних положень ЗК України не зареєстрована та перебуває в державній власності, Вишгородська міська рада не є її розпорядником та належним позивачем у справі. Прокуроро не доведено наявність на спірній земельній ділянці капітальних споруд та паркану, окрім того зауважує 27 січня 2016 року розпорядженням № 21 Вишгородської РДА було затверджено проект детального плану території, визначено прибережну захисну смугу та берегоукріплення обвідного каналу Київського водосховища, яким передбачено розміщення гідротехнічних споруд, яким є елінг. 01 березня 2023 року прокурор користуючись своїм правом подав до суду відповідь на відзив, згідно якого зазначив, що викладені у відзиві заперечення проти позову є необґрунтованими та відомості є недостовірними. Вказував, що представник відповідача безпідставно посилається на абз. 2 п. 24 Розділу X Перехідних положень Земельного кодексу України. Власником земельної ділянки з кадастровим номером 3221888800:38:060:0166 є Вишгородська міська рада з 27.05.2021 тобто з дати набрання чинності Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення системи управління та дерегуляції у сфері земельних відносин» № 1423-ІХ від 28.04.2021. При цьому в абз. 4 п.24 Розділу Х Перехідних положень Земельного кодексу України визначено, що перехід земельних ділянок із державної власності у комунальну власність згідно з вимогами цього пункту не є підставою для припинення права оренди та інших речових прав, похідних від права власності, на такі земельні ділянки. Внесення змін до договору оренди, суперфіцію, емфітевзису, земельного сервітуту із зазначенням нового органу, що здійснює розпорядження такою земельною ділянкою, не вимагається і здійснюється лише за згодою сторін договору. Щодо кадастрового плану виготовленого інженером-землевпорядником [PERSON] то він є необ`єктивним та прямо суперечить як тим доказам які надані позивачем так і тим які надані представником відповідача, оскільки на зазначеному плані відображено капітальну огорожу, дерев`яну огорожу та один об`єкт нерухомості на який зареєстровано право власності, однак згідно зазначеної Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно на земельних ділянках з кадастровими номерами 3221888800:38:060:0239, 3221888800:38:060:0241 також має розміщуватись гараж, навіс, госпблок, корт, каналізаційна споруда. На земельній ділянці з кадастровим номером 3221888800:38:060:0166 згідно висновку експерта за результатами проведення будівельно-технічної експертизи № 262/01-2023 від 15.02.2023 розташовано елінг. На ілюстраціях за № 13, 12, 11 в таблиці до протоколу огляду місця події від 21.12.2021 та викопіюванні з інтернет ресурсу http://gisfile.com/map також відображено елінг, проте на кадастровому плані виготовленому інженером - землевпорядником [PERSON] не відображено жодного з вказаних об`єктів. Представником відповідача до відзиву додано копію технічного паспорту на садовий будинок [ADDRESS] [PERSON] в якому міститься схематичний план розміщення будівель та споруд. Проаналізувавши вказаний план, викопіювання з інтернет ресурсу http://gisfile.com/map, кадастровий план виготовлений інженером - землевпорядником [PERSON] , ілюстрації в таблиці до протоколу огляду місця події від 21.12.2021, експлікацію території з детального плану території земельних ділянок, наданої самим позивачем, можна дійти до стверджувального висновку, що гараж, навіс, госпблок, корт також розташовані на спірній земельній ділянці 3221888800:38:060:0166. Вказані висновки також підтверджуються даними з інтернет-сторінок (веб-сторінок) [INFO] та https://www.google.com,ua/maps/@50.5693586,30.543612,3a,75y,320.77h,81.4t/data=!3m7!le1!3m5!1s prioPoYB4M2wmLODMHZw!2e0!6shttps:%2F%2Fstreetviewpixels-p на яких видно, що біля елінгу який знаходиться біля самого урізу води також розташований гараж та навіс та трохи далі від елігну та бетонного паркану розташований корт. Представник відповідача спираючись на висновок експерта № 262/01-2023 від 15.02.2023 стверджує, що самовільно збудований елінг є гідротехнічною спорудою. Однак, експерт в своєму висновку немає посилання на жоден нормативний акт який би визначав що елінг це гідротехнічна споруда лише є висновок про те, що фундамент елінгу та пов`язана з ним похила залізобетонна площадка фактично виконують берегоукріплювальні функції, однак з таким самим міркуванням можна дійти до висновку, що будь яка споруда як то житловий будинок, автомайстерня, виробниче приміщення маючи залізобетонний фундамент будуть гідротехнічними спорудами бо виконують берегоукріплювальні функції. Крім того, вказаним експертним висновком не спростовується те, що земельна ділянка сільськогосподарського призначення використовується відповідачем не за цільовим призначенням та з порушенням обов`язків землекористувача, адже елінг з залізобетонним фундаментом не сприяє веденню сільського господарства та проведення сінокосу, а розміщення човнів, весел і оснащення човнів не укріплює берег від руйнування а лише унеможливлює подальше цільове використання землі та обмежує доступ до водного об`єкту. На підставі викладеного, просив задовольнити позов в повному обсязі. Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 30.10.2023 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 22.12.2023 року задоволено заяву керівника Вишгородської окружної прокуратури про забезпечення позову, накладено арешт та заборонено державним реєстраторам здійснювати будь-які реєстраційні дії в тому числі і реєстрацію (перереєстрацію), пов`язану з відчуженням, зміною, поділом, заставою або іншого виду зміни власників чи користувачів на земельну ділянку з кадастровим номером 3221888800:38:060:0166 площею 0,2675 га, яка належить Вишгородській міській раді. Прокурор у судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримав та просив про їх задовольнити із викладених у позові та у відповіді на відзив підстав. Представник Вишгородської міської ради будучи у встановленому законом порядку належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи в судове засідання не з`явився. Представник відповідача у судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просив у задоволенні позову відмовити в повному обсязі з підстав викладених у відзиві на позов. Представник третьої особи Вишгородської районної державної адміністрації будучи у встановленому законом порядку належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи в судове засідання не з`явився. Заслухавши пояснення прокурора, представника відповідача дослідивши письмові матеріали справи, дійшов до наступних висновків. Судом установлено, що на підставі розпорядження Вишгородської РДА від 10.05.2011 року № 630 між Вишгородської РДА та [PERSON] укладено договір оренди земельної ділянки від 06.07.2011 року № 2086, відповідно до якого [PERSON] на 49 років у платне користування передано земельну ділянку з кадастровим номером 3221888800:38:060:0166 площею 0,2675 га для сінокосіння, що знаходиться на території Хотянівської сільської ради Вишгородського району за межами населеного пункту. Згідно п.п. 11, 12 Договору, земельна ділянка передається в оренду для сінокосіння і є землею сільськогосподарського призначення. Пунктом 20 Договору на орендовану земельну ділянку встановлено обмеження, яка повинна використовуватися за цільовим призначенням з дотриманням обов`язків землекористувачів та змісту добросусідства встановлених ст.ст. 96, 103 ЗК України, ст. 35 Закону України «Про охорону земель». Земельна ділянка кадастровий номер 3221888800:38:060:0166, в групі з іншими земельними ділянками з кадастровими номерами 3221888800:38:060:0161, 3221888800:38:060:0165, 3221888800:38:060:0163, огороджені суцільним парканом з іншими земельними та обмежені у доступі. На огородженій території розташовані капітальні житлові та інші споруди невизначеного типу. Ці обставини достатньо підтверджуються даними: - акту перевірки дотримання вимог земельного законодавства за об`єктом - земельних ділянок ГУ Держгеокадастру у Київській області від 14.03.2019 року; - протоколу огляду місця події СВ Вишгородського РУП ГУНП в Київській області в к/п № 42019111200000311 від 21.12.2021 року з фототаблицею до нього; - розпорядження Вишгородської РДА від 26.07.2013 року № 357 про надання дозволу [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] на розроблення детального плану території вищевказаних земельних ділянок; - витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянки з кадастровим номером 3221888800:38:060:0166 площею 0,2675 га для сінокосіння; - кадастрового плану земельної ділянки 3221888800:38:060:0166 площею 0,2675 га; - матеріалів детального плану територій ТОВ «Ріальто», якими розроблено забудову в тому числі спірної земельної ділянки без урахування її цільового призначення та обмежень використання передбачених п. 20 Договору; - розпорядження Вишгородської РДА від 27.01.2016 року № 21 про затвердження детального плану території земельних ділянок; - матеріалів проекту «Берегоукріплення обвідного каналу Київського водосховища вздовж земельних ділянок, що розташовані на території Хотянівської сільської ради Вишгородського району Київської області, які перебувають в користуванні [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] ; - паперовими копіями роздруківок інтернет-сторінок (веб-сторінок застосунку [INFO] , [INFO] ), з яких за різний період час можна встановити, що розміщення споруд на спірній земельній ділянці відбулося після укладення договору оренди земельної ділянки в 2011 році, які є відображенням електронного документу (ст. 100 ЦПК України), зміст яких обґрунтованих сумнівів у суду не викликає та відповідає сукупності досліджених матеріалів справи, який приймається судом до уваги як належний, допустимий і достатній доказів згідно правового висновку ВС в постановах від 28.04.2021 року у справі № 234/7160/20, від 18.06.2021 року в справі № 234/8079/20. Нездійснення захисту інтересів держави Вишгородською міською радою, як підстава для звернення прокурора до суду з цим позовом згідно вимог ст. 23 «Про прокуратуру» підтверджується листуванням між Вишгородською окружною прокуратурою, Вишгородською РДА та Вишгородською міською радою в період з 22.05.2020 року по 28.08.2021 року. Відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності» № 5245-VI з 01.01.2013 року власником спірної земельної ділянки стала держава в особі ГУ Держгеокадастру у Київській області (ст. 122 ЗК України). Згідно наказу ГУ Держгеокадастру у Київській області № 6-ОТГ від 12.01.2021 року та акту приймання-передачі земельних ділянок сільськогосподарського призначення із державної у комунальну власність від 21.01.2021 року, додатків до них, спірна земельна ділянка разом з іншими площею 0,2675 га передана у комунальну власність Вишгородської міській раді. Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, станом на 14.06.2023 року право власності на земельну ділянку з кадастровим номером 3221888800:38:060:0166 площею 0,2675 га зареєстровано за Вишгородською міською радою Київської області. На підставі ч. 1 ст. 22 ЗК України землями сільськогосподарського призначення визнаються землі, надані для виробництва сільськогосподарської продукції, здійснення сільськогосподарської науково-дослідної та навчальної діяльності, розміщення відповідної виробничої інфраструктури, у тому числі інфраструктури оптових ринків сільськогосподарської продукції, або призначені для цих цілей. Землі для сінокосіння і випасання худоби є землями сільськогосподарського призначення згідно ст. 34 ЗК України та можуть бути орендовані громадянами. Статтею 60 ЗК України передбачено, що вздовж річок, морів і навколо озер, водосховищ та інших водойм з метою охорони поверхневих водних об`єктів від забруднення і засмічення та збереження їх водності встановлюються прибережні захисні смуги. Прибережні захисні смуги встановлюються по берегах річок та навколо водойм уздовж урізу води (у меженний період) шириною: а) для малих річок, струмків і потічків, а також ставків площею менш як 3 гектари - 25 метрів; б) для середніх річок, водосховищ на них, водойм, а також ставків площею понад 3 гектари - 50 метрів; в) для великих річок, водосховищ на них та озер - 100 метрів. Межі прибережних захисних смуг, пляжних зон зазначаються в документації із землеустрою, містобудівній документації на місцевому та регіональному рівнях та позначаються органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування на місцевості інформаційними знаками. Відомості про межі прибережних захисних смуг, пляжних зон вносяться до Державного земельного кадастру як відомості про обмеження у використанні земель. У межах прибережних захисних смуг забезпечується безперешкодний та безоплатний доступ громадян до узбережжя морів, морських заток, лиманів та островів у внутрішніх морських водах у межах пляжної зони, до берегів річок, водойм та островів для загального водокористування, крім земель охоронних зон, зон санітарної охорони, санітарно-захисних зон та зон особливого режиму використання земель, а також земельних ділянок, на яких розташовані: гідротехнічні, гідрометричні та лінійні споруди; об`єкти підвищеної небезпеки; пансіонати, об`єкти реабілітації, спорту, санаторії та інші лікувально-оздоровчі заклади, дитячі оздоровчі табори, що мають відповідні передбачені законом документи на споруди та провадження відповідної діяльності; об`єкти природно-заповідного фонду, об`єкти культурної спадщини. Обмеження доступу громадян у будь-який спосіб (у тому числі шляхом влаштування огорож або інших конструкцій) до узбережжя водних об`єктів на земельних ділянках прибережних захисних смуг, що перебувають у користуванні громадян або юридичних осіб, а також справляння за нього плати є підставою для припинення права користування земельними ділянками прибережних захисних смуг за рішенням суду. Згідно ст. 61 ЗК України, у прибережних захисних смугах уздовж річок, навколо водойм та на островах забороняється серед іншого: г) будівництво будь-яких споруд (крім гідротехнічних, навігаційного призначення, гідрометричних та лінійних, а також інженерно-технічних і фортифікаційних споруд, огорож, прикордонних знаків, прикордонних просік, комунікацій), у тому числі баз відпочинку, дач, гаражів та стоянок автомобілів. У прибережних захисних смугах забороняється влаштування огорож або інших конструкцій, що перешкоджають доступу громадян до берегів річок, водойм та островів, крім випадків, передбачених законом. Аналогічні вимоги передбачено статтями 88 і 89 ВК України. Відповідно до вимог ст. 96 ЗК України землекористувачі зобов`язані забезпечувати використання землі за цільовим призначенням та за свій рахунок приводити її у попередній стан у разі незаконної зміни її рельєфу, за винятком випадків незаконної зміни рельєфу не власником такої земельної ділянки. Згідно ч. 2 ст. 103 ЗК України власники та землекористувачі земельних ділянок зобов`язані не використовувати земельні ділянки способами, які не дозволяють власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок використовувати їх за цільовим призначенням (неприпустимий вплив). Згідно ст. 24 Закону України «Про оренду землі» орендодавець має право вимагати від орендаря: використання земельної ділянки за цільовим призначенням згідно з договором оренди; дотримання режиму водоохоронних зон, прибережних захисних смуг тощо. Відповідно до вимог ст. 25 Закону України «Про оренду землі» орендар зобов`язаний виконувати встановлені щодо об`єкта оренди обмеження (обтяження) в обсязі, передбаченому законом або договором оренди землі; Як передбачено ст. 31 Закону України «Про оренду землі» на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов`язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, а також на підставах, визначених ЗК України та іншими законами України. Статтею 35 Закону України «Про охорону землі» передбачено вимоги до власників і землекористувачів, у тому числі орендарів, земельних ділянок при здійсненні господарської діяльності. Зокрема, власники і землекористувачі, в тому числі орендарі, земельних ділянок при здійсненні господарської діяльності зобов`язані: дотримуватися вимог земельного та природоохоронного законодавства України; забезпечувати додержання встановленого законодавством України режиму використання земель, що підлягають особливій охороні; забезпечувати використання земельних ділянок за цільовим призначенням та дотримуватися встановлених обмежень (обтяжень) на земельну ділянку. Отже, забудова земельної ділянки водного фонду, яка надана в оренду для сінокосіння з обмеженням до неї вільного доступу із встановленням огорожі суперечить вимогам п. а ч. 1 ст. 96 ЗК України та ст. 35 Закону України «Про охорону земель». Використання земельної ділянки не за цільовим призначенням є підставою для припинення прав користування нею згідно ст. 141 ЗК України. Згідно ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 611 ЦК України в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору. На підставі ч. 2 ст. 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Беручи до уваги викладене, судом встановлено, що спірна земельна ділянка використовується з істотним порушенням умов договори оренди, не за цільовим призначенням, на якій розміщено споруди, забудови й інші об`єкти, які пов`язані із землею, всупереч її цільового використання й сільськогосподарського призначення, з влаштуванням огорожі та обмеженням доступу до узбережжя обвідного каналу Київського водосховища. Що стосується доводів відзиву відповідача про відсутність порушених прав Вишгородської міської ради, перебування земельної ділянки в державній, а не в комунальній власності, то суд зазначає наступне. За змістом вимог п. 24 Розділу Х Перехідних положень ЗК України, з дня набрання чинності цим пунктом землями комунальної власності територіальних громад вважаються всі землі державної власності, розташовані за межами населених пунктів у межах таких територіальних громад, крім земель. Земельні ділянки, що вважаються комунальною власністю територіальних громад сіл, селищ, міст відповідно до цього пункту і право державної власності на які зареєстроване у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, переходять у комунальну власність з моменту державної реєстрації права комунальної власності на такі земельні ділянки. Інші земельні ділянки та землі, не сформовані у земельні ділянки, переходять у комунальну власність з дня набрання чинності цим пунктом. Перехід земельних ділянок із державної власності у комунальну власність згідно з вимогами цього пункту не є підставою для припинення права оренди та інших речових прав, похідних від права власності, на такі земельні ділянки. Внесення змін до договору оренди, суперфіцію, емфітевзису, земельного сервітуту із зазначенням нового органу, що здійснює розпорядження такою земельною ділянкою, не вимагається і здійснюється лише за згодою сторін договору. З дня набрання чинності цим пунктом до державної реєстрації права комунальної власності на земельні ділянки державної власності, що передаються у комунальну власність територіальних громад, органи виконавчої влади, що здійснювали розпорядження такими земельними ділянками, не мають права здійснювати розпорядження ними. На час укладення договору оренди стаття 6 Закону «Про оренду землі» № 161-XIV передбачала, що орендарі набувають право оренди земельної ділянки на підставах і в порядку, передбачених ЗК України, ЦК України, цим та іншими законами і договором оренди землі. На той час редакцією статті 20 Закону № 161-XIV передбачалася державна реєстрація договору оренди землі. Законом № 1878-VI від 11 лютого 2010 року, що діє з 1 січня 2013 року, запроваджено реєстрацію речових прав на нерухоме майно до якого відноситься й право оренди. Разом із цим у частині п`ятій статті 6 Закону № 161-XIV (доповнено на підставі Закону від 11 лютого 2010 року № 1878-VI) визначено, що право оренди земельної ділянки підлягає державній реєстрації відповідно до закону. Тобто тільки з 1 січня 2013 року державній реєстрації підлягає не сам договір оренди, а право оренди земельної ділянки (відповідне речове право). Спірний договір оренди земельної ділянки укладено 06.07.2011 року та зареєстровано в Управлінні Держкомзему Вишгородського району Київської області 18.07.2011 року, тобто до 1 січня 2013 року й відповідно до чинного на той час законодавства. За таких обставин доводи сторони відповідача про те, що оскільки відповідач зареєстрованого в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно права оренди на спірну земельну ділянку не має, а відтак і не має прав користування земельною ділянкою і не може бути відповідачем у справі, суд відхиляє, як такі, що на обставинах справи та вимогах Закону не ґрунтується. При цьому, оскільки право власності (як і будь-яке речове право) на спірну земельну ділянку у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно не було зареєстровано станом на час звернення прокурора з позовом до суду (первинна реєстрація після 1 січня 2013 року не проведена), ця земельна ділянка в силу прямих вимог Закону (абз. 2 п. 24 Розділу Х Перехідних положень ЗК України) вважається комунальною власністю територіальної громади Вишгородської міської ради з 27.05.2021 року, тобто з дати набрання чинності Законом № 1423-ІХ, що не тягне за собою припинення існуючого права оренди земельної ділянки згідно абз. 4 п. 24 Розділу Х Перехідних положень ЗК України. Відповідач [PERSON] в силу вказаних вимог закону і виниклих на їх підставі правовідносин, з огляду на встановлені у справі обставини є особою, яка має нести цивільну відповідальність за порушення умов договору оренди спірної земельної ділянки. За таких обставин судом встановлене порушене право позивача в сфері використання земельної ділянки сільськогосподарського призначення, яке належить Вишгородській міській раді на праві комунальної власності, та яке підлягає захистові шляхом розірвання договору оренди земельної ділянки. Підстав для застосування до спірних правовідносин строків позовної давності згідно ст.ст. 261, 267 ЦК України суд не вбачає, оскільки правовідносини з приводу оренди земельної ділянки й порушення прав власника землі є триваючими, отже протягом строку дії договору позивач не може бути обмежений у праві звернутися до суду й у захисті порушеного права. Таким чином позов є обґрунтованим і підлягає задоволенню. Крім того, згідно ч.1 ст.141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Тому з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати понесені позивачем у вигляді судового збору. Оскільки головуюча суддя в період з 13.05.2024 року по 17.05.2024 року (включно) перебувала у відрядженні відповідно до наказу в.о. Голови суду № 38 повне судове рішення складено 27 травня 2024 року. На підставі викладеного та

Outcome: approved