Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-26 00:00:00

У серпні 2023 року [PERSON] звернулась до суду із вищезазначеною заявою, у якій просила: визнати [PERSON] , [INFO] , недієздатною; встановити над [PERSON] , [INFO] , опіку; призначити [PERSON] , [INFO] , опікуном [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування заявлених вимог зазначає, що [PERSON] є матір`ю заявника. Матір проживає за адресою: [ADDRESS] . Мати має тяжке захворювання з діагнозом «Хвороба Паркінсона, брадикінетико-регідний синдром, ст.3» та знаходиться на обліку у центрі Паркінсона (НІІ Геронтології). Мати не може повною мірою усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, потребує постійного медичного нагляду та лікування, так і сторонньої допомоги і контролю, унаслідок хвороби не може чітко висловлювати свої думки, погано розмовляє, не може одягнутись, приготувати їжу. Весь час за матір`ю доглядає заявник, оскільки має можливість та бажання. Заявник має своє житло, стабільний заробіток та добрий стан здоров`я. З цих підстав просить заяву задовольнити. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16 серпня 2023 року визначено головуючого суддю Шереметьєву Л.А. Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 17 серпня 2023 року відкрито окреме провадження. Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 14 вересня 2023 року призначено судову психіатричну експертизу. Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 12 грудня 2023 року витребувано медичну картку амбулаторного хворого та медичну документацію. 04.04.2024 до суду надійшов висновок судово-психіатричного експерта. Розпорядженням керівника апарату Солом`янського районного суду міста Києва від 05 квітня 2024 року №931, призначено проведення автоматизованого розподілу судової справи у зв`язку із неможливістю продовжувати розгляд справи суддею [PERSON] у зв`язку з її звільненням у відставку, відповідно до рішення Вищої ради правосуддя від 13 лютого 2024 року №409/0/15-24. Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05 квітня 2024 року визначено головуючого суддю Жовноватюк В.С. Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 09 квітня 2024 року справу прийнято до провадження та продовжено розгляд в порядку окремого провадження колегією у складі одного судді і двох присяжних. Адвокат та заявник кожний окремо подали заяви про розгляд даної справи за їх відсутності у зв`язку із відсутністю електроенергії. Вимоги підтримали та просили задовольнити. Окремо заявник додала, що просить розглянути дану справу за відсутності її матері у зв`язку із тим, що остання може втрачати свідомість у незнайомих їй місцях. Заінтересована особа у судове засідання не з`явилась, попередньо надсилала заяву про розгляд справи за її відсутності, також зазначила, що визнає заяву. Суд, дослідивши матеріали заяви, приходить до наступного висновку. Відповідно до ст.39 ЦК України фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними. Предметом судової діяльності є безпосереднє визначення наявності підстав для встановлення такого правового статусу фізичної особи, як обмеження у дієздатності чи визнання її недієздатною. Необхідність судового порядку визнання громадянина обмежено дієздатним або недієздатним обумовлюється істотною зміною правового становища громадянина, який на невизначений період позбавляється можливості самостійно здійснювати свої права і обов`язки. Судова процедура покликана гарантувати правомірність правообмежень, які вживаються до громадянина, особливо якщо судовий розгляд ініційовано особами, що претендують на роль опікунів або піклувальників. Відповідно до вимог ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Статтею 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно зі ст.80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Частиною 1 ст.81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно зі ст.293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Суд розглядає у порядку окремого провадження справи про обмеження цивільної дієздатності фізичної особи, визнання фізичної особи недієздатною та поновлення цивільної дієздатності фізичної особи (п.1 ч.2 ст.293 ЦПК України). Тлумачення зазначених норм права дає підстави стверджувати, що недієздатні особи є особливою категорією людей (фізичних осіб), які внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу тимчасово або постійно не можуть самостійно на власний розсуд реалізовувати майнові та особисті немайнові права, виконувати обов`язки й нести юридичну відповідальність за свої діяння. Згідно з абз.1 п.3 Постанови Пленуму Верховного суду України №3 «Про судову практику в справах про визнання громадянина обмежено дієздатним чи недієздатним» даними про психічну хворобу можуть бути довідки про стан здоров`я, виписка з історії хвороби й інші документи, видані лікувально-профілактичними закладами. Відповідно до ч.1 ст.298 ЦПК України суд за наявності достатніх даних про психічний розлад здоров`я фізичної особи призначає для встановлення її психічного стану судово-психіатричну експертизу. Метою проведення судово-психіатричної експертизи є з`ясування наявності чи відсутності психічного розладу, здатного вплинути на усвідомлення особою своїх дій та керування ними, такий висновок експертизи повинен бути обґрунтованим та мати конкретний характер. При проведенні експертизи щодо наявності в особи хронічного, стійкого психічного розладу експерт повинен дослідити стан психічного здоров`я особи протягом певного часу, пославшись на медичні документи, їх аналіз та особисте дослідження особи, зробити висновок щодо наявності в особи саме стійкого, хронічного психічного розладу, визначити час, з якого в особи виникло таке захворювання, встановити чи повністю особа не здатна внаслідок цього захворювання усвідомлювати свої дії та керувати ними. Постановою Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 1997 року №8 акцентовано увагу судів на тому, що висновок експерта не має наперед встановленої сили та переваги над іншими джерелами доказів, підлягає перевірці й оцінці за внутрішнім переконанням суду, яке має ґрунтуватися на всебічному, повному й об`єктивному розгляді всіх обставин справи у сукупності. З аналізу наведених норм слідує, що висновок про недієздатність фізичної особи слід робити, перш за все, на основі доказів, які свідчать про внутрішній, психічний стан особи в сукупності з умови, що особа страждає саме хронічним, стійким психічним розладом, внаслідок чого у особи виникає абсолютна неспроможність особи розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними, і в основу рішення суду про визнання особи недієздатною не можуть покладатися докази, які ґрунтуються на припущеннях. Судом встановлено, що [PERSON] народилась [INFO] та зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , відповідно до копії паспорта серії [NUMBER] та копії інформації відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Солом`янської РДА №93404385 від 18 травня 2023 року про задеклароване/зареєстроване місце проживання особи (а.с.7-8, 13). Згідно з копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 09 січня 1973 року, заявник [PERSON] є дочкою [PERSON] (а.с.15). Відповідно до копії виписки із медичної картки амбулаторного (стаціонарного) хворого КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги №2» Солом`янського району м. Києва від 13 липня 2023 року, [PERSON] , [INFO] , має діагноз: Хвороба Паркінсона, брадикінетико-регідний синдром, Ст.3 (а.с.16). Згідно з копією консультаційного висновку спеціаліста №5745 від 13 липня 2023 року, [PERSON] , [INFO] , має встановлений діагноз: Хвороба Паркінсона, брадикінетико-регідний синдром, Ст.3 (а.с.26). Відповідно до висновку судово-психіатричного експерта Державної установи «Інститут судової психіатрії МОЗ України» Качана Б.Б. №252 від 08 березня 2023 року, [PERSON] , [INFO] , страждає на хронічний, стійкий психічний розлад (набуте недоумство) - деменцію при хворобі Паркінсона (F02.3 відповідно до міжнародної класифікації хвороб десятого перегляду). За своїм психічним станом [PERSON] , [INFO] , не здатна усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Питання: «Чи потребує вона встановлення опіки?» - виходить за межі компетенції судово-психіатричного експерта (а.с.117-123). За таких обставин, суд доходить висновку про наявність правових підстав для визнання [PERSON] , [INFO] , недієздатною. Над недієздатною фізичною особою встановлюється опіка(ч.1 ст.41 ЦК України). Згідно зі ст.55 ЦК України опіка та піклування встановлюються з метою забезпечення особистих немайнових і майнових прав та інтересів малолітніх, неповнолітніх осіб, а також повнолітніх осіб, які за станом здоров`я не можуть самостійно здійснювати свої права і виконувати обов`язки. Відповідно до положень ч.1 ст.60 ЦК України суд встановлює опіку над фізичною особою у разі визнання її недієздатною і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування. Згідно із ч.1 ст.300 ЦПК України суд, ухвалюючи рішення про обмеження цивільної дієздатності фізичної особи (у тому числі обмеження або позбавлення права неповнолітньої особи самостійно розпоряджатися своїми доходами) чи визнання фізичної особи недієздатною, встановлює над нею відповідно піклування або опіку і за поданням органу опіки та піклування призначає їй піклувальника чи опікуна. Аналізуючи норми ЦК України так ЦПК України у даному питанні, слід звернути увагу, що законодавець, захищаючи недієздатну особу покладає на суд обов`язок відразу у рішенні про визнання особи недієздатною вирішити питання захисту прав цієї особи шляхом призначення їй опікуна. При цьому із змісту норм ЦК та ЦПК слідує, що вагома роль органу опіки та піклування, який зобов`язаний надати ґрунтовне подання суду щодо призначення опікуна, полягає в тому, що саме на вказаний орган покладається обов`язок знайти особу, яка за своїми якостями (стан здоров`я, родинні зв`язки тощо) найбільш ефективно для особи, визнаної недієздатною, може виконувати обов`язки опікуна. У судовому засіданні встановлено, що у матеріалах справи відсутнє подання органу опіки і піклування про призначення недієздатному опікуна. Відтак, заява у частині вимог призначення опікуна не може бути задоволена. Разом з тим, суд зобов`язаний встановити опіку над недієздатною особою. У цьому випадку обов`язки опікуна над недієздатним тимчасово покладаються на орган опіки і піклування за місцем проживання (перебування) недієздатного, до вирішення питання про призначення опікуна в порядку визначеному законом. Разом з тим, суд враховує, що заявник [PERSON] здійснює постійний догляд за матір`ю [PERSON] , тому вважає за необхідне встановити опіку над недієздатним та тимчасово, до вирішення питання про призначення опікуна над недієздатною особою, покласти обов`язки опікуна на орган опіки і піклування за місцем його фактичного проживання, а самого ж недієздатного залишити під наглядом [PERSON] . Отже, заява підлягає частковому задоволенню, відповідно до наведених висновків. Строк дії рішення про визнання фізичної особи недієздатною визначається судом, але не може перевищувати двох років (ч.6 ст.300 ЦПК України). Згідно з ч.1 ст.40 ЦК України фізична особа визнається недієздатною з моменту набрання законної сили рішенням суду про це. У відповідності до вимог ч.2 ст.299 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з провадженням справи про визнання фізичної особи недієздатною або обмеження цивільної дієздатності фізичної особи, відносяться на рахунок держави.

Outcome: partial