Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-13 00:00:00

Орган опіки та піклування Голованівської селищної ради Кіровоградської області, 13.03.2024 звернулось до суду з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що відповідач являється матір`ю малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . Дитина перебуває на обліку в службі у справах дітей Голованівської селищної ради, як дитина, позбавлена батьківського піклування з листопада 2023 року, у зв`язку із залишенням дитини матір`ю. В свідоцтві про народження дитини в графі батько інформація відсутня. За місцем реєстрації проживання відповідач тривалий час не проживає, її місце проживання невідоме. Рішенням виконавчого комітету Голованівської селищної ради від 30.11.2023 затверджено висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] по відношенню малолітньої дитини [PERSON] . З висновку вбачається, що дитина з двомісячного віку проживала з бабусею [PERSON] та [PERSON] в с. Маринопіль Голованівського району Кіровоградської області. За період перебування дитини [PERSON] в закладі дошкільної освіти мати дитини [PERSON] участі у вихованні сина не брала, з вихователями та працівниками закладу не спілкувалась, заходів не відвідувала. За час навчання в школі мати контакту із закладом не підтримує, із вчителями на зв`язок не виходить на батьківські збори не з`являється. До сина відповідач не приїздила, не цікавилась його життям та не брала участі у його вихованні. Бабуся дитини [PERSON] [INFO] померла. 07.11.2023 працівниками РВП ГУНП в Кіровоградській області та КНП «Голованівська ЦРЛ» було складено акт органу внутрішніх справ України та закладу охорони здоров`я про підкинуту чи знайдену дитину та її доставку. Малолітнього [PERSON] 07.11.2023 тимчасово влаштовано в смі`ю [PERSON] чоловіка покійної бабусі. Зі слів якого, [PERSON] жодного разу не телефонувала та не спілкувалася з сином, не цікавилась життям, здоров`ям дитини, не відвідувала його по місцю проживання. Свідки [PERSON] та [PERSON] повідомили, що за час проживання дитини [PERSON] біля бабусі [PERSON] , [PERSON] не приїздила та жодного разу її не бачили. 17.11.2023 службою у справа дітей було підготовлено листа до Голованівського РВП ГУНП в Кіровоградській області про вжиття зажодів щодо встановлення місця проживання [PERSON] , однак місце перебування її не встановлено. У зв`язку з наведеним, посилаючись на ст.ст. 164-166 Сімейного кодексу України (далі - СК України), позивач просив позбавити відповідача батьківських прав відносно дитини [PERSON] , [INFO] ; стягнути з відповідача на користь опікуна або установи, де буде перебувати дитина аліменти на утримання її малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , в розмірі частини усіх видів її заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно до його повноліття. Ухвалою Голованівського районного суду Кіровоградської області від 19 березня 2024 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 24.04.2024 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. В судових засіданням представник позивача позовні вимоги підтримав з підстав вказаних в позовній заяві. Просив позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Відповідач в судові засідання призначені судом не зявлялась, про час та місце їх проведення повідомлялась належним чином. Свідок [PERSON] суду пояснив, що [PERSON] донька його покійної дружини [PERSON] . Відповідачку останній раз бачив у 2014 році, дитина з січня 2017 року проживала з ними. В 2016 році дружина поїхала до доньки на роди та забрала дитину до них додому бо [PERSON] відмовилась від дитини. [PERSON] померла [INFO] . В даний час дитина знаходиться на його утриманні. Свідок [PERSON] суду пояснив, що відповідачка до дитини жодного разу не приїздила. З 2016 року не цікавилась життям сина. За відсутності заперечень позивача про ухвалення заочного рішення, враховуючи належне повідомлення відповідача про дату, час і місце судового засідання, який не з`явився в судове засідання не повідомивши про причини неявки та не подав до суду відзив на позов, суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Заслухавши представника позивача, свідків, дослідивши письмові докази, з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті та висновок органу опіки та піклування, встановивши фактичні дані та відповідні їм правовідносини, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Нормами частин 1-3 ст. 12 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що відповідно до копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] , відповідач [PERSON] є матір`ю [PERSON] , [INFO] , в графі батько прочерк, (а.с. 9-10) З копії акту органу внутрішніх справ України та закладу охорони про підкинуту чи знайдену дитину та її доставку від 07.11.2024 в с. Маринопіль о 09.40 год. була виявлена дитина чоловічої статті, охайний зовнішній вигляд, приблизний вік 7 років., було встановлено що дитина [PERSON] проживає в [ADDRESS] ) Як вбачається з копії довідки старостинського округу №2 Голованівської селищної ради Бурмістрова О.Є. мати [PERSON] , [INFO] , до сина не приїздила, не цікавилась його життям та не брала участі в його вихованні ( а.с. 12). З копій письмових пояснень сусідів [PERSON] та [PERSON] вбачається, що за період проживання дитини [PERSON] біля бабусі [PERSON] матір дитини жодного разу не приїздила та ніхто її не бачив (а.с.13-14). Згідно копії довідок №01-30/236 від 30.08.2023 № 99 від 28.11.2023, №98 від 28.11.2023 [PERSON] , [INFO] навчається у 1 класі Новосільської філії Голованівського ліцею ім.. Т.Г. Шевченка , мати [PERSON] . З дитиною не проживає, у вихованні сина участі не брала, з вихователями та працівниками закладу дошкільної освіти не спілкувалась , заходів не відвідувала, на батьківські збори не з`являлась (а.с 15-17). Відповідно до листа Голованівського РВП ГУНП в Кіровоградській області №4282 від 22.02.2024 встановити точне місце перебування [PERSON] неможливо, оскільки зі слів [PERSON] дідуся дитини та сусідів , остання від народження сина , тобто з 2016 року перебуває на території російської федерації, в якому населеному пункті невідомо (а.с.18). Відповідно до висновку органу опіки і піклування Голованівської селищної ради Кіровоградської області , затвердженого Рішенням №144 від 30.11.2023, доцільно позбавити батьківських прав [PERSON] по відношенню дитини [PERSON] , [INFO] (а.с. 19-21). Відповідно до положень Конвенції про права дитини та Закону України «Про охорону дитинства» дитинство перебуває в Україні під особливою охороною. Згідно із ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» зазначено, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до частин 1-5 ст. 150 СК України, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом (ч. 1 ст. 152 СК України). Мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини (п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України). Згідно статей 9, 18 Конвенції Про права дитини від 20 листопада 1989 року, підписаної Україною 21.02.1990, ратифікованої Україною 27.09.1991 (набрала чинність для України 27.09.1991) держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. За змістом роз`яснень, викладених у пунктах 15, 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками. Отже, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом і може мати місце при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. В рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» зазначено, що вирішуючи справи про позбавлення батьківських прав, суд зобов`язаний дотримуватися вимог ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема, судове рішення має бути побудоване на з`ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи ґрунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання. Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. Згідно положення п. 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. На основі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які посилається позивач, як на підставу своїх вимог підтверджених доказами, перевіреними в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, суд вважає доведеним той факт, що мати [PERSON] зареєстрована по [ADDRESS] , на території України не проживає та знаходиться в російській федерації, з 2016 року ( з дна народження сина) і по день розгляду справи, тобто з народження сина не виявляла щодо дитини [PERSON] батьківського піклування, оскільки не провідувала дитину, не цікавилась її життям та здоров`ям, не відвідувала дошкільний заклад та шкільний заклад в якому навчається син, і таких дій вчиняти не намагалась. Враховуючи встановлені обставини, викладені в матеріалах справи та досліджені в судовому засіданні, враховуючи те, що відповідач з дня народження сина по день розгляду справи не здійснювала жодних дій, які б могли свідчити про виявлення батьківського піклування до дитини; після звернення позивача з позовом до суду, відповідач так і не проявила уваги до дитини, не вчиняє будь-яких дій щодо піклування про фізичний і духовний розвиток дитини, її виховання, тобто продовжує ухилятись від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, відзив на позов та заперечення до суду не подала, а тому підстави для відмови у задоволенні позову про позбавлення батьківських прав відсутні. Встановивши наявність умисних дій [PERSON] щодо невиконання батьківських обов`язків, суд приходить до висновку про необхідність захисту інтересів дитини. Мотиви для позбавлення батьківських прав є доречними і достатніми, саме рішення суду про позбавлення батьківських прав здатне забезпечити належний захист дитини. Відповідно до ч. 3 ст. 166 СК України, при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов`язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду. За змістом ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно з вимогами ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Судом встановлено, що дитина, по відношенню до якої відповідач позбавляється батьківських прав, проживає з дідом, чоловіком своєї бабусі, яка померла, опіка над дитиною не встановлена ,а тому відповідач зобов`язана утримувати дитину до досягнення повноліття та сплачувати аліменти на користь опікуна або установи , де буде перебувати дитина. Вирішуючи питання про розмір аліментів, що підлягають стягненню на утримання дитини, суд враховує, що відповідач є здоровою працездатною людиною, інших осіб на утриманні не має. А тому, суд дійшов до висновку, що відповідач може надавати матеріальну допомогу на утримання дитини в розмірі 1/4 частини з усіх видів її заробітку (доходу), але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову (ч. 1 ст. 191 СК України). Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. У відповідності до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір", від сплати судового збору звільняються позивачі - у справах про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення, а також заявники у разі подання заяви щодо видачі судового наказу про стягнення аліментів. Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог (ч. 6 ст. 141 ЦПК України). Враховуюче те, що позивача звільнено від сплати судового збору про стягнення аліментів та позбавлення батьківських прав, у зв`язку із задоволенням позовної вимоги, з відповідача мають бути стягнуті 2422 грн 40 коп.судового збору на користь держави. Підстави для скасування заходів забезпечення позову відсутні. На підставі викладеного та

Outcome: approved