Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-14 00:00:00

Представник позивача [PERSON] - адвокат Марініченко В.К. звернувся до Солом`янського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] , [PERSON] , в якому просить суд визнати за [PERSON] право власності на 37/300 домоволодіння, розташованого за адресою: [ADDRESS] , в порядку спадкування після смерті батька - [PERSON] , померлого [INFO] . В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що позивач є донькою [PERSON] , який помер [INFO] . Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, до складу якої входить частина домоволодіння, розташованого за адресою: [ADDRESS] , - 37/300 частки. [PERSON] звернулася до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Марініченко О.С. із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину. Постановою приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Марініченко О.С. від 10 січня 2023 року позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на майно, що залишилось після померлого [INFO] [PERSON] , а саме - 37/300 часток домоволодіння, розташованого за адресою: [ADDRESS] , у зв`язку з неналежною реєстрацією права власності. За замістом постанови, домоволодіння за адресою: [ADDRESS] належало частина - [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] в рівних частках, тобто по 1/6 частці на підставі свідоцтва про право на спадщину, виданого П?ятою київською державною нотаріальною конторою 11.11.1998 року за реєстровим №3-704 і зареєстрованого в Київському міському бюро технічної інвентаризації, а інша частина належала [PERSON] ; рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 23.03.2012 року у справі № 2-101/12 припинено право спільної часткової власності і скасовано його реєстрацію за [PERSON] на 1/6 частину, [PERSON] на 1/6 частину, [PERSON] на 1/6 частину, за [PERSON] на частину домоволодіння, розташованого за адресою: [ADDRESS] і визнано житловий будинок квартира [ADDRESS] як окреме домоволодіння та визнано право спільної часткової власності в рівних частках за [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та, відповідно, квартира [ADDRESS] як окреме домоволодіння та визнано право власності на нього за [PERSON] ; рішенням Апеляційного суду міста Києва від 13.02.2014 року у справі № 224-796/4/2014 рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 23.03.2012 року у справі № 2-101/12 в частині визнання житлового будинку квартира [ADDRESS] як окремого домоволодіння та визнання на нього права спільної часткової власності в рівних частках за [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та визнання житлового будинку квартира [ADDRESS] як окремого домоволодіння та визнання права власності на нього за [PERSON] скасовано; цим рішенням Апеляційний суд міста Києва поділив домоволодіння, розташоване за адресою: [ADDRESS] та виділив [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] в рівних долях 37/100 частини домоволодіння, а [PERSON] відповідно 63/100 частини домоволодіння. На підставі викладеного, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Марініченко О.С. дійшла висновку, що за померлим [PERSON] рішенням Апеляційного суду міста Києва від 13.02.2014 р. у справі № 22ц-796/4/2014 право власності на 37/100 часток домоволодіння, розташованого за адресою: [ADDRESS] визнано не було, а відповідно реєстраційна служба Головного управління юстиції у місті Києві неналежним чином здійснило реєстрацію права власності, чим порушила ст.27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяження». Дійсно, рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 23.03.2012 року у справі № 2-101/12 припинено право спільної часткової власності і скасовано його реєстрацію за [PERSON] на 1/6 частину, [PERSON] на 1/6 частину, [PERSON] на 1/6 частину, за [PERSON] на частину домоволодіння, розташованого за адресою: [ADDRESS] і визнано житловий будинок квартира [ADDRESS] як окреме домоволодіння та визнано право спільної часткової власності в рівних частках за [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та, відповідно, квартира [ADDRESS] як окреме домоволодіння та визнано право власності на нього за [PERSON] . Рішенням Апеляційного суду міста Києва від 13.02.2014 року у справі № 224-796/4/2014 рішення Солом?янського районного суду міста Києва від 23.03.2012 року у справі № 2-101/12 в частині визнання житлового будинку квартира [ADDRESS] як окремого домоволодіння та визнання на нього права спільної часткової власності в рівних частках за [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та визнання житлового будинку квартира [ADDRESS] як окремого домоволодіння та визнання права власності на нього за [PERSON] скасовано та в цій частині ухвалено нове рішення, яким домоволодіння поділено наступним чином: виділено [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] в рівних долях 37/100 частини вказаного домоволодіння та виділено [PERSON] 63/100 частини вказаного домоволодіння. При цьому, в мотивувальній частині рішення Апеляційний суд міста Києва зазначив, що оскільки позов заявлено про поділ вже належного сторонам майна, то вимоги про визнання права власності на нього не підлягають задоволенню. Таким чином, судом встановлено, що домоволодіння за адресою: [ADDRESS] перебуває у власності [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] у відповідності до визначених судом часток. У подальшому, на підставі рішення Апеляційного суду міста Києва від 13 лютого 2014 року у справі № 22ц-796/4/2014 за [PERSON] зареєстровано право спільної часткової власності (розмір частки 37/300) на 37/100 частини домоволодіння за адресою: [ADDRESS] , а саме: у житловому будинку квартира [ADDRESS] , що складається з: 3 коридору під літерою 2-1, площею 4,4 кв.м., туалетної кімнати під літерою 2-2, площею 0,9 кв.м., ванної кімнати під літерою 2-3, площею 3,8 кв.м., кухні під літерою 2-4, площею 9,2 кв.м., жилої кімнати під літерою 2-5, площею 12,4 кв.м., жилої кімнати під літерою 2-6, площею 12,7 кв.м., жилої кімнати під літерою 2-7, площею 10,2 кв.м., а всього 53.6 кв.м. жилого будинку. Таким чином, з наведеного слідує, що право спільної часткової власності [PERSON] , померлого [INFO] , на частину домоволодіння за адресою: [ADDRESS] зареєстровано у встановленому законом порядку та такі відомості, внесені до Державного реєстру прав є достовірними. Тож, оскільки у власності померлого [PERSON] на момент його смерті перебувала частка домоволодіння за адресою: [ADDRESS] , відомості про таке право зареєстровані в Державному реєстрі прав та, відповідно до ст.12 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» є достовірними, а відтак - таке майно входить до складу спадщини та підлягає спадкуванню у відповідності до положень ЦПК України. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26 жовтня 2023 року визначено для розгляду справи головуючого суддю Аксьонову Н.М. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 31 жовтня 2023 року справу прийнято до розгляду та відкрито загальне позовне провадження, призначено підготовче судове засідання та витребувано у приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Марініченко О.С. належним чином завірену копію спадкової справи після смерті [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] . 19 лютого 2024 року до суду надійшли витребувані докази від приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Марініченко О.С., а саме копія спадкової справи №9/2022 щодо майна померлого [INFO] [PERSON] 18 березня 2024 року від відповідача [PERSON] надійшла заява про визнання позову. 18 березня 2024 року від відповідача [PERSON] до суду надійшла заява про визнання позову. Ухвалою суду від 19 березня 2024 року було закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Представник позивача в судове засідання не з`явився, однак подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, у якій вказав, що вимоги позовної заяви підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити. Відповідачі в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце судового засідання повідомлялись належним чином, подали до суду заяви про визнання позову. З`ясувавши доводи та аргументи сторін, обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення проти них, дослідивши зібрані у справі докази, суд прийшов до висновку, що позов необхідно задовольнити з огляду на таке. Судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] . Позивач [PERSON] є донькою померлого [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] . 19 травня 2022 року позивач [PERSON] звернулася до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Марініченко О.С. із заявою про прийняття спадщини. Постановою від 10 січня 2023 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Марініченко О.С. було відмовлено позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на майно, що залишилось після померлого [INFO] [PERSON] , а саме - 37/300 часток домоволодіння, розташованого за адресою: [ADDRESS] , у зв`язку з неналежною реєстрацією права власності. 26 жовтня 2023 року [PERSON] звернулася до суду з указаним позовом, в якому просила визнати за [PERSON] право власності на 37/300 домоволодіння, розташованого за адресою: [ADDRESS] , в порядку спадкування після смерті батька - [PERSON] , померлого [INFO] , оскільки вона позбавлена можливості отримати свідоцтво про право на спадщину за законом в позасудовому порядку. Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Статтею 5 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч.1, п.1 ч.2 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема визнання права. Як убачається зі ст.392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних спав від 16 травня 2013 року №24-753/0/4-13 визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, в тому числі й у випадку визначення судом за позовом спадкоємця додаткового строку для прийняття спадщини. Оскільки позивач немає можливості захистити своє право в досудовому порядку, а саме отримати свідоцтво про право на спадщину за законом, адже у нього відсутні правовстановлюючі документи на 1/3 частину квартири, належним способом захисту є визнання за ним права власності на спадкове майно в судовому порядку. Відповідно до статей 1216 - 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ст.1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Статтею 1223 ЦК України визначено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Згідно ч.1 ст.1241 ЦК України малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов`язкова частка). Розмір обов`язкової частки у спадщині може бути зменшений судом з урахуванням відносин між цими спадкоємцями та спадкодавцем, а також інших обставин, які мають істотне значення. Відповідно до ст.1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Згідно статей 1261, 1262 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. У другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері. Як встановлено ч.1 ст.1269, ч.1 ст.1270 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Як встановлено судом, позивач [PERSON] , як спадкоємець за законом, у визначений законом шестимісячний строк 19 травня 2022 року подала заяву про прийняття спадщини в порядку спадкування за законом. 19 травня 2022 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Марініченко О.С. було заведено спадкову справу №9/2022 (витяг про реєстрацію у спадковому реєстрі 68985196 від 19 травня 2022 року). Як вбачається з копії спадкової справи, особи, які мають право на обов`язкову частку у спадщині, зокрема [PERSON] від належної їй частки в спадщині відмовилась на користь доньки померлого - [PERSON] . Інші спадкоємці після смерті спадкодавця [PERSON] , із заявами про прийняття спадщини не звертались. Постановою приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Марініченко О.С. від 10 січня 2023 року позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на майно, що залишилось після померлого [INFO] [PERSON] , а саме - 37/300 часток домоволодіння, розташованого за адресою: [ADDRESS] , у зв`язку з неналежною реєстрацією права власності. Постанова мотивована тим, що домоволодіння за адресою: [ADDRESS] належало частина - [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] в рівних частках, тобто по 1/6 частці на підставі свідоцтва про право на спадщину, виданого П?ятою київською державною нотаріальною конторою 11.11.1998 року за реєстровим №3-704 і зареєстрованого в Київському міському бюро технічної інвентаризації, а інша частина належала [PERSON] ; рішенням Солом?янського районного суду міста Києва від 23.03.2012 року у справі № 2-101/12 припинено право спільної часткової власності і скасовано його реєстрацію за [PERSON] на 1/6 частину, [PERSON] на 1/6 частину, [PERSON] на 1/6 частину, за [PERSON] на частину домоволодіння, розташованого за адресою: [ADDRESS] і визнано житловий будинок квартира [ADDRESS] як окреме домоволодіння та визнано право спільної часткової власності в рівних частках за [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та, відповідно, квартира [ADDRESS] як окреме домоволодіння та визнано право власності на нього за [PERSON] ; рішенням Апеляційного суду міста Києва від 13.02.2014 року у справі № 224-796/4/2014 рішення Солом?янського районного суду міста Києва від 23.03.2012 року у справі № 2-101/12 в частині визнання житлового будинку квартира [ADDRESS] як окремого домоволодіння та визнання на нього права спільної часткової власності в рівних частках за [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та визнання житлового будинку квартира [ADDRESS] як окремого домоволодіння та визнання права власності на нього за [PERSON] скасовано; цим рішенням Апеляційний суд міста Києва поділив домоволодіння, розташоване за адресою: [ADDRESS] та виділив [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] в рівних долях 37/100 частини домоволодіння, а [PERSON] відповідно 63/100 частини домоволодіння. Як установлено судом, рішенням Солом?янського районного суду міста Києва від 23 брезня 2012 року у справі № 2-101/12 припинено право спільної часткової власності і скасовано його реєстрацію за [PERSON] на 1/6 частину, [PERSON] на 1/6 частину, [PERSON] на 1/6 частину, за [PERSON] на частину домоволодіння, розташованого за адресою: [ADDRESS] і визнано житловий будинок квартира [ADDRESS] як окреме домоволодіння та визнано право спільної часткової власності в рівних частках за [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та, відповідно, квартира [ADDRESS] як окреме домоволодіння та визнано право власності на нього за [PERSON] . Відповідно до рішення Апеляційного суду міста Києва від 13 лютого 2014 року у справі № 224-796/4/2014 рішення Солом?янського районного суду міста Києва від 23 березня 2012 року у справі № 2-101/12 в частині визнання житлового будинку квартира [ADDRESS] як окремого домоволодіння та визнання на нього права спільної часткової власності в рівних частках за [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та визнання житлового будинку квартира [ADDRESS] як окремого домоволодіння та визнання права власності на нього за [PERSON] скасовано та в цій частині ухвалено нове рішення, яким домоволодіння поділено наступним чином: виділено [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] в рівних долях 37/100 частини вказаного домоволодіння та виділено [PERSON] 63/100 частини вказаного домоволодіння. При цьому, в мотивувальній частині рішення Апеляційний суд міста Києва зазначив, що оскільки позов заявлено про поділ вже належного сторонам майна, то вимоги про визнання права власності на нього не підлягають задоволенню. Таким чином, судом встановлено, що домоволодіння за адресою: [ADDRESS] перебуває у власності [PERSON] ,, [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] у відповідності до визначених судом часток. На підставі рішення Апеляційного суду міста Києва від 13 лютого 2014 року у справі № 22ц-796/4/2014 за [PERSON] зареєстровано право спільної часткової власності (розмір частки 37/300) на 37/100 частини домоволодіння за адресою: [ADDRESS] , а саме: у житловому будинку квартира [ADDRESS] , що складається з: 3 коридору під літерою 2-1, площею 4,4 кв.м., туалетної кімнати під літерою 2-2, площею 0,9 кв.м., ванної кімнати під літерою 2-3, площею 3,8 кв.м., кухні під літерою 2-4, площею 9,2 кв.м., жилої кімнати під літерою 2-5, площею 12,4 кв.м., жилої кімнати під літерою 2-6, площею 12,7 кв.м., жилої кімнати під літерою 2-7, площею 10,2 кв.м., а всього 53.6 кв.м. жилого будинку, що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, єдиного реєстру заборон відчуження о`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №350347678 від 13 жовтня 2023 року. Таким чином, право спільної часткової власності [PERSON] , померлого [INFO] , на частину домоволодіння за адресою: [ADDRESS] зареєстровано у встановленому законом порядку та такі відомості, внесені до Державного реєстру прав є достовірними. Оскільки у власності померлого [PERSON] на момент його смерті перебувала частка домоволодіння за адресою: [ADDRESS] - 37/300, позивач [PERSON] має право на спадкування майна після смерті спадкодавця [PERSON] , оскільки інші спадкоємці не звертались до приватного нотаріуса із заявами про прийняття спадщини. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що наявні підстави для визнання за позивачем права власності на 37/300 частки домоволодіння, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] , адже дане нерухоме майно на момент смерті спадкодавця належало йому на праві власності.

Outcome: approved