Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-19 00:00:00

24 серпня 2022 року позивач звернулася до Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області з позовом до ПрАТ «Страхова компанія «Євроінс Україна» про стягнення пені, інфляційного збільшення боргу, 3% річних у сумі 41 999,77 грн, витрат на правову допомогу у розмірі 8 000 грн. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилався на те, що 07.02.2020 року близько 19 год. 55 хв. в м. Синельникове поблизу буд. 44 по вул. Ватутіна відбулася дорожньо-транспортна пригода, в якій водій [PERSON] , керуючи автомобілем марки "ЗАЗ", р.н. [NUMBER] допустив наїзд на пішохода [PERSON] , матір позивача. Внаслідок даної ДТП [PERSON] отримала тілесні ушкодження та внаслідок травм, отриманих при ДТП, [INFO] померла. У зв`язку з невиконанням відповідачем обов`язку по виплаті страхового відшкодування позивач звернувся до Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області з позовом про стягнення з ПрАТ «Страхова компанія «Євроінс Україна» страхового відшкодування в розмірі 141 4139 грн. Рішенням суду від 21.12.2021 року позовні вимоги [PERSON] були задоволені в повному обсязі. 26.01.2022 року зазначені кошти були виплачені відповідачем. Оскільки 90-ти денний строк на прийняття страховиком рішення про виплату або відмову у виплаті страхового відшкодування сплив 05.01.2021 року, то з 06.01.2021 року відповідач зобов`язаний виплатити страхове відшкодування заподіяної шкоди з урахуванням індексу інфляції за період з 06.01.2021 по 26.01.2022 року, що становить 157 293,11 грн, з яких 16154,11 грн є інфляційним збільшенням боргу. Також відповідач за період з 06.01.2021 по 06.01.2022 зобов`язаний сплатити пеню у розмірі 21379,66 грн та 3% річних у розмірі 4466 грн. Загальна сума позовних вимог становить 41 999,77 грн. Ухвалою Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 29 серпня 2022 року цивільну справу № 191/1991/22 направлено за підсудністю до Голосіївського районного суду м. Києва. Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва Плахотнюк К.Г. від 4 листопада 2022 року позовну заяву [PERSON] залишено без руху. Ухвалою від 16 грудня 2022 року відкрито провадження у справі у порядку спрощеного позовного провадження, з повідомленням сторін (а.с. 44). У судовому засіданні сторони відсутні. Представник відповідача -ПАТ «Страхова компанія «Євроінс Україна» в судове засідання не з`явився за невідомих суду причин, хоча про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином. Заяви про розгляд справи за відсутності представника відповідача не надав. Суд, дослідивши докази, викладені в письмових матеріалах справи, надавши їм належну оцінку, прийшов до наступного. Положеннями статтей 15, 16 ЦК, статтею 4 ЦПК передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до положень ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом і кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи (статті 12 і 81). Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина 1 статті 13). Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання (частина 1 статті 82); Зі змісту рішення Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 21 грудня 2021 року у справі 191/1521/21 вбачається, що 07.02.2020 року близько 19 год. 55 хв. в м. Синельникове поблизу буд. 44 по вул. Ватутіна відбулася дорожньо-транспортна пригода, в якій водій [PERSON] , керуючи автомобілем марки ЗАЗ д.н.з. [NUMBER] допустив наїзд на пішохода [PERSON] . Внаслідок даної ДТП [PERSON] отримала тілесні ушкодження та була доставлена до медичного закладу, але [INFO] внаслідок травм померла. Позивачка [PERSON] є дочкою загиблої [PERSON] . На час ДТП цивільно-правова відповідальність водія [PERSON] була застрахована відповідачем ПрАТ «СК «Євроінс Україна». 06.07.2020 на адресу відповідача представником позивача було направлено повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду та заяву на виплату страхового відшкодування із відповідними додатками. З повідомлення відповідача ПрАТ СК "Євроінс Україна" від 24.11.2020 вбачається, що ПрАТ "СК "Євроінс Україна" не може здійснити виплату страхового відшкодування за шкоду заподіяну здоров`ю, внаслідок ДТП, що мала місце 07.02.2020 р. Цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу "ЗАЗ 1103", реєстраційний номер [NUMBER] , відповідно до Закону України "Про ОСЦПВВНТЗ" не наступила і дану подію не можна кваліфікувати як страховий випадок. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Рішенням суду позовну заяву [PERSON] до ПрАТ «Страхова компанія «Євроінс Україна» про відшкодування шкоди, заподіяної смертю фізичної особи задоволено. Стягнуто з ПрАТ СК "Євроінс Україна" на користь [PERSON] страхове відшкодування витрат на лікування в розмірі 71 593 грн, страхове відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю потерпілої в розмірі 56676 грн, страхове відшкодування витрат на поховання в розмірі 12870 грн, а також витрати на правничу допомогу (а.с. 17-21). Як зазначає позивачка на підставі рішення Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 21 грудня 2021 року ПрАТ СК "Євроінс Україна" сплатило кошти на її користь 26 січня 2022року. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про страхування» страхова компанія при настанні страхового випадку сплачує страхувальнику страхове відшкодування. Відповідно до ст. 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Відповідно до статті 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується в разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Як визначено в Постанові Верховного суду від 4 липня 2018 року в справі №755/18006/15-ц, у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. Отже, внаслідок вказаної ДТП у відповідача виникло деліктне зобов`язання щодо відшкодування шкоди, завданої забезпеченим транспортним засобом, яку стягнуто із відповідача на підставі рішення Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області. Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Прострочення виконання грошового зобов`язанням тягне за собою відповідальність, передбачену законом або договором. Згідно з ч.1, 3 ст. 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов`язання. Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Статтею 20 Закону України «Про страхування» встановлено, що страховик несе майнову відповідальність за несвоєчасне здійснення страхової виплати (страхового відшкодування) шляхом сплати страхувальнику неустойки (штрафу, пені), розмір якої визначається умовами договору страхування або законом. Статтею 992 Цивільного кодексу встановлено, що у разі несплати страховиком страхувальникові або іншій особі страхової виплати страховик зобов`язаний сплатити неустойку в розмірі, встановленому договором або законом. Статтею 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачений порядок прийняття рішення про здійснення страхового відшкодування страховиком та порядок його виплати. Так, страховик приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування або про відмову у здійсненні страхового відшкодування. Рішення про здійснення страхового відшкодування приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування розглядався в судовому порядку. Якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою. Страховик протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування та виплатити його; у разі невизнання майнових вимог заявника або з підстав, визначених статтями 32 та/або 37 цього Закону, - прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування. Згідно п. 36.5 ст. 36 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування з вини страховика особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки НБУ, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня. Відповідно до ст. 624 ЦК України якщо за порушення зобов`язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків. Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України, в разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. З огляду на положення зазначеної норми та постанови Верховного Суду України від 15 листопада 2010 року по справі №4/720, наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3% річних не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від сплати ним неустойки (пені) за порушення виконання зобов`язання. Постановою Верховного суду України від 01.10.2014 року по справі №6-113/цс14, викладена правова позиція №113цс14, згідно якої за змістом ч. 2 ст. 625 ЦК України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина 1 статті 76); Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень (стаття 77); Статтею 80 ЦПК України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до положень ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Судом встановлено, що відповідач ПрАТ СК "Євроінс Україна" належним чином не виконав свої зобов`язання в разі настання страхового випадку та не здійснив страхову виплату позивачу. З урахуванням встановлених фактичних обставин, та вищенаведених вимог закону, Суд приходить до переконання, що між сторонами спору виникло грошове зобов`язання, яке відповідачем було виконано на підставі судового рішення про стягнення виплат страхового відшкодування. Проте, така виплата була проведена відповідачем несвоєчасно та здійснена із простроченням, а тому, незалежно від її проведення, відповідач як боржник, внаслідок прострочення виконання грошового зобов`язання несе майнову відповідальність перед позивачем у виді пені за кожен день прострочення виплат, а також з відповідача підлягають стягненню матеріальні втрати позивача (індекс інфляції та три проценти річних від простроченої суми) від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та компенсація за користування утримуваними ним коштами. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є законними, обґрунтованими, підтверджені матеріалами справи і такими, що підлягають задоволенню. Загальна сума, що підлягає стягненню з відповідача ПрАТ СК "Євроінс Україна" на користь позивача становить 41999,77 грн, з яких, пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України за період з 06.01.2021 по 06.01.2022 у розмірі - 21379,66 грн, три проценти річних від простроченої суми боргу за період з 06.01.2021 по 26.01.2022 у розмірі - 4466 грн, інфляційні втрати за період з січня 2021 по січень 2022 року у розмірі - 16154,11 грн (а.с. 7-8). З урахуванням встановлених фактичних обставин, та вищенаведених вимог закону, Суд приходить до переконання, що, позивачкою надано докази на підтвердження своїх вимог щодо несвоєчасної виплати відповідачем грошового зобов`язання. Також, Суд приймає до уваги розрахунки суми, надані позивачкою, яка підлягає стягненню, оскільки, такі проведені належним чином, з дотриманням вимог закону та приходить до висновку про доцільність їх задоволення в повному обсязі. Відповідач не надав суду будь-яких належних та допустимих доказів на спростування вимог позивача. Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача витрат на правову допомогу в розмірі 8000,00 грн, слід зазначити таке. Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Згідно зі ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. З матеріалів справи встановлено, що заявляючи вимогу про стягнення з відповідача витрати на правничу допомогу в розмірі 8 000,00 грн., позивачка на підтвердження понесення таких витрат долучила: договір про надання професійної правничої допомоги № 2662 від 23.06.2020, свідоцтво № 033, ордер адвоката, детальний опис наданих послуг на загальну суму 8000 грн., в якому зазначено: найменування послуги, кількість витраченого часу адвоката на виконання певної роботи та її вартість (а.с. 11-16). Слід зазначити, що витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини 2 статті 137 ЦПК України), що узгоджується з практикою Верховного Суду, зокрема, постановою від 22.01.2021 року в справі 925/1137/19. Враховуючи викладене, оцінивши наявні у матеріалах справи докази, перевіривши відповідність заявленої до стягнення суми наданому обсягу адвокатських послуг, а також ураховуючи критерій складності справи, ціну позову, принципи співмірності та розумності судових витрат, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення заяви представника позивача про стягнення витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 8000,00 грн. Згідно із ч. 1, 3 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати по оплаті судового збору у сумі 992,40 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved