Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-23 00:00:00

Позивачка 29.08.2022 засобами поштового листування звернулась до суду, відповідно до змісту уточнених позовних вимог представник позивачки адвокат Василенко Л.О., діючи в інтересах [PERSON] , просить стягнути з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) боржника, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, та не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з дати подання позовної заяви і до досягнення дитиною повноліття. За змістом позову сторони перебували у шлюбі з 07.08.2014, який розірваний в судовому порядку, мають спільну дитину: доньку [PERSON] , [INFO] , яка мешкає з позивачкою, знаходиться на її утриманні та вихованні. Позивачка зазначає, що відповідач не надає матеріальної допомоги дитині, не цікавиться її життям. Проте, батько дитини працездатний за станом здоров`я, має постійний дохід, інших осіб на утриманні не має, здатний сплачувати аліменти, адже батьки мають рівні обов`язки по утриманню дитини. З підстав, передбачених ст. 180-184, 191 СК України, з метою забезпечення належного рівня життя дитини, її всебічного розвитку, сторона позивача просить задовольнити позов у повному обсязі. Ухвалою судді від 09.09.2022 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, постановлено розглядати справу у порядку спрощеного позовного провадження, визначено дату, час і місце проведення судового розгляду по суті із повідомленням (викликом) сторін (учасників справи). Визначено відповідачу 15-денний строк із дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву. У зазначений строк відповідач має право надіслати суду відзив на позовну заяву, який повинен відповідати вимогам ст. 178 ЦПК України, і всі письмові та електронні докази (які можливо доставити до суду), висновки експертів і заяви свідків, що підтверджують заперечення проти позову. Роз`яснено, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами (ч.8 ст.178 ЦПК України). Згідно з ч.1 ст.193 ЦПК України у строк для подання відзиву відповідач має право пред`явити зустрічний позов. Ухвалою суду від 19.01.2023 постановлено зупинити провадження у справі до припинення перебування відповідача [PERSON] у складі Національної гвардії України, що переведені на воєнний стан. Ухвалою суду від 18.01.2024 постановлено поновити провадження у справі. Згідно з заявою, вх. № від 21.02.2024, [PERSON] просить проводити судовий розгляд за її відсутності, позов підтримує в повному обсязі, наполягає на його задоволенні, проти ухвалення заочного рішення суду не заперечує. Відповідно до заяви відповідача, вх.№ від 26.03.2024, [PERSON] повідомляє, що ним отримано копію позовної заяви у даній справі про стягнення аліментів 26.03.2024, крім того, він просить провадження на підставі п.2 ч.1 ст.251 ЦПК України не зупиняти, надати час для подання відзиву. Також 26.03.2024 відповідач отримав пам`ятку про процесуальні права та обов`язки, з якими ознайомився, й судову повістку про виклик у наступне судове засідання. Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, про день, час та місце розгляду повідомлявся належним чином, відповідно до наявних доказів неодноразово повідомлений про дату, час та місце судового розгляду. [PERSON] не скористався своїм правом, передбаченим ч.1 ст.191, ч.1 ст.278 ЦПК України, до матеріалів справи відзиву на позовну заяву не подав. Як врегульовано ч.1 ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Тому у відповідності до ч.4 ст.223 ЦПК України, враховуючи думку сторони позивача, дотримання вимог ч.1 ст.280 ЦПК України, суд вирішує справу на підставі наявних у ній доказів, а саме ухвалює згідно з ч.1 ст.281 ЦПК України розглядати справу в заочному порядку. Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, не здійснюється згідно з ч.2 ст. 247 ЦПК України. Заяв по суті справи та зустрічної позовної заяви подано не було, інших процесуальних дій у справі судом не вчинено за відсутності відповідних клопотань. Як передбачено ч.1 ст.279 ЦПК України, розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. З`ясувавши обставини справи, вивчивши її матеріали, дослідивши надані у справі докази у їх сукупності та взаємозв`язку, суд дійшов до висновку про те, що заявлений позов підлягає задоволенню в повному обсязі на підставі таких встановлених фактичних обставин справи та відповідних їм правовідносин. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 07.08.2014 до 01.08.2017, що підтверджено засвідченою копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого Шевченківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби ЗМУЮ від 07.08.2014 та даними Єдиного державного реєстру судових рішень, адже станом на час розгляду цієї справи шлюб між сторонами розірваний відповідно до рішення Шевченківського районного суду м.Запоріжжя у цивільній справі №336/3604/17, пр.2/336/2001/2017 від 20.07.2017 (веб-посилання на текст судового рішення: https://reyestr.court.gov.ua/Review/67832343). Засвідчена копія рішення наявна у додатках до позовної заяви. Так, відповідно до вказаного рішення судом постановлено розірвати шлюб, укладений між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , зареєстрований Шевченківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції, актовий запис №301 від 07.08.2014. Змінено прізвище позивачки після розірвання шлюбу з прізвища « [PERSON] » на дошлюбне прізвище « [PERSON] ». За приписами ч.2 ст.114 СК України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Також судом встановлено, що сторони мають спільну дитину доньку [PERSON] , [INFO] Засвідчену копію свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого Шевченківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби ЗМУЮ від 02.09.2014 (актовий запис про народження №1066 від 02.09.2014), судом досліджено під час розгляду справи на підтвердження цього факту. Крім того, відповідно до мотивувальної частини рішення, вказаного вище, судом під час розгляду позову про розірвання шлюбу встановлено, що від даного шлюбу у подружжя народилась донька: [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] , а.с.6), яка мешкає з позивачкою за взаємною згодою сторін. Відповідно до довідки про реєстрацію місця проживання особи за відомостями Ддепартаменту реєстраційних послуг ЗМР від 05.09.2022 №04-28/7-2314, [PERSON] , [INFO] , зареєстрована з 03.10.2014 по час видачі довідки по [ADDRESS] , тобто, мешкає разом зі матір`ю (позивачкою) та перебуває на її утриманні. Доказів протилежного суду не надано. Матеріали справи не містять актуальних даних щодо заробітку (доходу) позивачки за 2023-2024 роки. Станом на 03.10.2022 [PERSON] працевлаштована на посаді інженера АТ «Мотор Січ», цех№48, що підтверджено належними та достатніми письмовими доказами. Судом встановлено згідно з відповіддю в/ч [NUMBER] Національної Гвардії України від 18.01.2024 №40/05/12-522 за підписом командира на запит суду, що [PERSON] проходить військову службу у в/ч [NUMBER] НГУ. Матеріалами справи також підтверджено, що відповідач проходить військову службу з 19.07.2022 (засвідчена копія довідки в/ч [NUMBER] від 15.10.2022 №938 за підписом начальника відділення кадрів в/ч [NUMBER] ) в званні старший солдат (засвідчена копія довідки в/ч [NUMBER] від 07.04.2023 №40/05/9/2-2121 за підписом командира в/ч [NUMBER] , яка також містить дані щодо посади військовослужбовця). Задовольняючи позов, суд виходить з таких норм чинного законодавства. Відповідно до ст.3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Держави-учасниці забезпечують, щоб установи, служби і органи, відповідальні за піклування про дітей або їх захист, відповідали нормам, встановленим компетентними органами, зокрема, в галузі безпеки й охорони здоров`я та з точки зору численності і придатності їх персоналу, а також компетентного нагляду. Згідно зі ст.18 Конвенції про права дитини держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ст.27 Конвенції про права дитини держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. За приписами ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Ч.1,3 ст.12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно зі ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч.1,5,6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Ч.8-9 ст.7 СК України встановлено, що регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. За змістом ч.2-3 ст.150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до ч.1 ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За приписами ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. При визначенні розміру аліментів відповідно до ч.1 ст. 182 СК України суд має врахувати: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Проте, матеріали справи відповідних доказів не містять, особливостей стану здоров`я дитини позивачкою не повідомлено. Відомості про майновий стан, доведений розмір витрат, а також наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина суду не надані. Інших обставин, що мають істотне значення, зокрема, неможливості з боку батька нести витрати по утриманню дитини у визначеному законом розмірі судом під час розгляду справи не встановлено з урахуванням отримання [PERSON] в статусі військовослужбовця постійного доходу. Як передбачено ч.2 ст.182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом лише у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Підстав для застосування норми ч.3 ст.182 СК України у даній справі не встановлено. Вказаною нормою передбачено, що суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Відповідно до ч.1 ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Позов до суду пред`явлений 29.08.2022 засобами поштового листування. Захист інтересів малолітньої дитини, на переконання суду, в інший спосіб із урахуванням встановлених обставин не є можливим. Також, суд враховує, що згідно з роз`ясненнями, наведеними у п. 17 Постанови Пленуму ВСУ від 15.05.2006 N3 «Про застосування судами окремих норм СК України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Суду не надано належних та допустимих доказів щодо розміру щомісячних особистих витрат та коштів, необхідних на утримання сім`ї позивачки. Проте, суд враховує, що встановлений чинним законодавством прожитковий мінімум, необхідний для задоволення щомісячних витрат спільної дитини сторін підлягає захисту та має бути достатнім. Разом з цим, суд зауважує, що нормою п.4 ч.1 ст. 161 ЦПК України врегульовано обмеження максимального розміру аліментів (у розмірі десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину) лише при розгляді відповідної вимоги в порядку наказного провадження, тому підстав для застосування даного нормативного положення судом не встановлено, проте на висновки суду щодо задоволення позову ця обставина не впливає. Аналогічні приписи містяться у ч.5 ст.183 СК України. Суд вважає за доцільне зазначити, що згідно з випискою, наданою позивачкою, відповідач [PERSON] щомісяця самостійно здійснював перерахування коштів під час провадження справи в суді, вже після звернення [PERSON] до суду із даним позовом (в період з 09.09.2022 по 09.03.2024, в деякі місяці по декілька платежів (перерахувань). Вказана вище виписка видана АТ КБ «Приватбанк» 18.04.2024. За змістом п.3 розділу XVI «Особливості виконання рішень про стягнення аліментів» Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом МЮУ від 02.04.2012 № 512/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України від 29.09.2016 № 2832/5), зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 02.04.2012 за № 489/20802, у разі якщо боржник не працює і сплачує аліменти самостійно стягувачу, квитанції (або їх копії) про перерахування аліментів надаються виконавцю не пізніше наступного робочого дня після сплати та долучаються до матеріалів виконавчого провадження. За змістом ч.3 ст.195 СК України розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом. Таким чином, навіть із врахуванням тієї обставини, що відповідач працевлаштований (несе військову службу), він зможе самостійно підтвердити розмір коштів, сплачених на утримання дитини, що визнається стороною позивача. Зазначені відомості мають бути враховані безпосередньо державним виконавцем під час примусового виконання рішення суду, який здійснює розрахунок аліментів, що підлягають сплаті боржником на користь стягувача, якщо [PERSON] скористається своїм правом на звернення рішення суду до виконання. Із врахуванням встановлених обставин, суд вважає за доцільне щомісячно стягувати аліменти з відповідача на користь позивачки на утримання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частки зі всіх видів заробітку (доходу) відповідача, щомісячно, але не менше, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 29.08.2022 до досягнення дитиною повноліття. Таким чином, позов підлягає задоволенню в повному обсязі. На підставі п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. За змістом ч.1 ст.141 ЦПК України суд стягує із відповідача в дохід держави судовий збір у сумі 992,40 гривень, із врахуванням дати подання позовної заяви до суду, ціни позову, розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2022 року (ст.7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2022 рік»), ставки судового збору згідно з п. 1-1 ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір (0,4 * 2\~481,00 гривня = 992,40 гривень), від сплати якого позивачка була звільнена при пред`явленні позову до суду, пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: approved