Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-13 00:00:00

[PERSON] \~звернулася до\~Тернопільського міськрайонного\~суду Тернопільської\~області з\~позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Авансар» (далі за текстом ТОВ «Авансар»), треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М., приватний виконавець виконавчого округу Тернопільської області Варивода Д.В. про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. Позовні вимоги обґрунтувала тим, що на підставі виконавчого напису № 79185 від 02.06.2021, вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Є.М., приватним виконавцем виконавчого округу Тернопільської області Вариводою Д.В. відкрите виконавче провадження № 69556094 про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Авансар» заборгованості за кредитним договором в сумі 20574,08 грн. Позивач вважає, що даний виконавчий напис не підлягає виконанню, оскільки всупереч вимогам ст. 87 Закону України «Про нотаріат» вчинений на угоді, що не була нотаріально посвідчена, а вимоги, пред`явлені відповідачем, не є безспірними. Позивач зазначила про відсутність укладеного між сторонами кредитного договору та розрахунку кредитної заборгованості, а також про відсутність доказів надання коштів відповідачем та отримання їх позивачем. Крім цього, виконавчий напис вчинений із порушенням строків давності. Також позивач зазначила, що у порушення вимог п. 1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріуса, затвердженого постановою КМУ № 1172 від 29.06.1999, для вчинення оскаржуваного виконавчого напису належні документи не були надані нотаріусу, що, на думку позивача, свідчить про відсутність підстав для вчинення виконавчого напису № 79185 від 02.06.2021. За таких підстав позивач просить визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис № 79185 від 02.06.2021, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Є.М., про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Авансар» заборгованості у сумі 20574,09 грн. 20.02.2024 відкрите провадження у справі, постановлено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, призначене судове засідання на 19.03.2024, наданий сторонам строк для подання заяв по суті справи. 20.02.2024 забезпечено позов у даній цивільній справі шляхом зупинення стягнення у виконавчому провадженні № 69556094, відкритому приватним виконавцем виконавчого округу Тернопільської області Вариводою Д.В. на виконання виконавчого напису, вчиненого 02.06.2021 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Є.М. та зареєстрованого у реєстрі за № 79185, та заборонено вчиняти будь-які дії щодо виконання указаного виконавчого напису. 19.03.2024 судове засідання відкладене на 16.04.2024 зв`язку з неявкою відповідача. 16.04.2024 судовий розгляд справи не здійснювався у зв`язку з оголошенням на території Тернопільської області повітряної тривоги. Судове засідання у справі призначене на 14.05.2024. У судове засідання 14.05.2024 позивач [PERSON] , належним чином повідомлена про дату, час і місце цього засідання, не з`явилася. У позовній заяві просила розгляд справи здійснювати без її участі, позов підтримала з підстав, викладених у позовній заяві, та просила позов задовольнити повністю. Не заперечувала проти заочного розгляду справи та ухвалення заочного рішення. У судове засідання 14.05.2024 інші учасники справи, належним чином повідомлені про дату, час і місце цього засідання, не з`явилися. Правом подання відзиву та пояснень третьої особи учасники справи не скористалися. Заяви чи клопотання на день розгляду справи до суду не надходили. Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України, приймаючи до уваги повторну неявку в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд прийшов до переконання про можливість вирішення справи на підставі наявних у ній доказів (постановлення заочного рішення). Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали цивільної справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Стаття 4 ЦПК України передбачає, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно зі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Суд встановив, що 02.06.2021 приватний нотаріус Київського міського\~нотаріального округу\~Остапенко Є.М.вчинив виконавчий напис № 79185, яким пропонує стягнути з [PERSON] на користь ТОВ «Авансар» заборгованість за кредитним договором № 200416298 від 21.12.2015 за період з 21.12.2021 до 28.05.2021 у сумі 20574,09 грн, яка складається з: заборгованості за тілом кредиту у сумі 10262,01 грн; заборгованості за нарахованою пенею у сумі 900 грн; заборгованості за нарахованою комісією з надання кредиту у сумі 8562,08 грн. Крім цього, нотаріус пропонує стягнути з [PERSON] на користь ТОВ «Авансар» плату за вчинення виконавчого напису. Відтак загальна сума, що підлягає стягненню з [PERSON] на підставі оскаржуваного виконавчого напису, становить 20574,09 грн (а.с. 9). Постановою приватного виконавця виконавчого округу Тернопільської області Вариводи Д.В. від 03.08.2022 для примусового виконання виконавчого напису № 79185 від 02.06.2021 відкрите виконавче провадження ВП № 69556094 (а.с. 10). Відтак суд встановив, що відносини, які виникли між сторонами цього спору, є правовідносинами, пов`язаними з вчиненням та виконанням виконавчого напису нотаріуса та регулюються Законом України «Про нотаріат» та іншими нормативно-правовими актами в редакції, чинній на момент вчинення оскаржуваного виконавчого напису, а саме станом на 02.06.2021. Відповідно до ст. 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Порядок вчинення виконавчого напису нотаріусом встановлений Законом України «Про нотаріат» та Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України (далі за текстом Порядок), який затверджений Наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22.02.2012. Відповідно до п. 19 ст. 34 Закону України «Про нотаріат» виконавчий напис є нотаріальною дією, що вчиняють нотаріуси. Згідно\~з ч. 1 ст. 39 Закону України «Про нотаріат» порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом та іншими актами законодавства України. Стаття 87 Закону України «Про нотаріат» передбачає, що для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Підпунктом 3.2 пункту 3 Глави 16 розділу II Порядку визначено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів (далі за текстом - Перелік документів), затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 1172 від 29.06.1999. Згідно з п. 1 Переліку документів для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів), що передбачає сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно; б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Слід враховувати, що постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 у справі № 826/20084/14, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 та постановою Великої Палати Верховного Суду від 20.06.2018, було визнано незаконною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», якою, в свою чергу, внесено зміни до Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 № 1172. Після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 у справі № 826/20084/14 стягнення заборгованості з підстав, що випливають із кредитних відносин, можливе лише за нотаріально посвідченими договорами. При цьому для вчинення виконавчого напису стягувач повинен надати нотаріусу відповідну заяву (п.п. 2.1. глави 16 Порядку), оригінал нотаріально посвідченого договору та документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення зобов`язання. Така правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.09.2021 у справі № 910/10374/17, в якій також зазначено, що кредитний договір, який не є нотаріально посвідченим, не входить до переліку документів, за якими може бути здійснено стягнення заборгованості у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса. Крім того, Верховний Суд у своїй постанові від 12.03.2020 у справі № 757/24703/18-ц дійшов висновку, що оскільки серед документів, наданих банком нотаріусу для вчинення виконавчого напису, відсутній оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів), за яким стягнення заборгованості може провадитися у безспірному порядку, а надана нотаріусу анкета-заява позичальника не посвідчена нотаріально, отже не могла бути тим договором, за яким стягнення заборгованості могло бути проведено у безспірному порядку шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. Так, вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права.\~Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Метою вчинення виконавчого напису є надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Таким чином вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно з відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З огляду на наведене та з урахуванням приписів ст. 15, 16, 18 ЦК України, ст. 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Відтак суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень ст. 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд перевіряє доводи боржника в повному обсязі й установлює та зазначає в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. При цьому законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Так, в обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що оскаржуваний виконавчий напис не підлягає виконанню, оскільки вчинений всупереч вимогам ст. 87 Закону України «Про нотаріат», а вимоги, пред`явлені відповідачем, не є безспірними Позивач зазначила про відсутність укладеного між сторонами кредитного договору та розрахунку кредитної заборгованості, а також про відсутність доказів надання коштів відповідачем та отримання їх позивачем. Крім цього, виконавчий напис вчинений із порушенням строків давності. Перевіривши доводи позивача у повному обсязі, суд дійшов таких висновків. Як вбачається з виконавчого напису № 79185, вчиненого 02.06.2021 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Є.М., [PERSON] є боржником за кредитним договором № 200416298 від 21.12.2015, укладеним з ПАТ «Банк Михайлівський», правонаступником усіх прав та обов`язків якого на підставі договору факторингу №1905 від 19.05.2016 є ТОВ «ФК «Плеяда», правонаступником усіх прав та обов`язків якого на підставі договору факторингу № 1 від 20.05.2016 є ТОВ «ФК «Фагор», правонаступником усіх прав та обов`язків якого на підставі договору факторингу № 27/05/2020-4 від 27.05.2020 є ТОВ «Авансар». Так, позивач посилається на те, що кредитний договір № 200416298 від 21.12.2015 нотаріально не посвідчувався, оскільки взагалі між нею та ПАТ «Банк Михайлівський» не укладався. Відтак відповідач на виконання п. 1 Переліку документів не міг надати нотаріусу для вчинення оспорюваного виконавчого напису оригінал нотаріально посвідченого кредитного договору. Докази на спростування таких доводів позивача відповідач суду не надав. Отже, вчинення виконавчого напису нотаріуса без отримання кредитного договору № 200416298 від 21.12.2015, який був би нотаріально посвідчений, є самостійною підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, оскільки суду не доведено, що відповідач надав нотаріусу визначені Переліком документи на підтвердження безспірної заборгованості боржника. При цьому суд відхиляє доводи позивача щодо вчинення виконавчого напису із порушенням строків давності з огляду на таке. Так у позовній заяві позивач зазначила, що на дату вчинення виконавчого напису минуло більше п`яти років з дати укладення кредитного договору, однак у матеріалах виконавчого провадження відсутні відомості про строк дії договору та ймовірний сплив позовної давності. Разом з тим до позовної заяви на підтвердження вказаних вище обставин жодних доказів позивач не надала, зокрема копію кредитного договору, та клопотання про витребування цих доказів позивач також не заявляла. Такі обставини позбавляють суд можливості встановити той факт, чи дійсно виконавчий напис вчинений із порушенням вимог строків давності. При цьому в оспорюваному виконавчому написі зазначається, що заборгованість стягується за період з 21.12.2015 до 28.05.2021, а відтак на дату вчинення виконавчого напису строк три роки ще не минув. З урахуванням викладеного, дослідивши наявні у справі докази, оцінивши їх кожний окремо та взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд доходить висновку, що позивач довела, що виконавчий напис № 79185 від 02.06.2021, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Є.М., є таким, що не підлягає виконанню, оскільки вчинений з порушенням визначеної законодавством процедури, а відтак позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню. Щодо розподілу судових витрат суд зазначає таке. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Частина 1 ст. 141 ЦПК України визначає, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Так, при зверненні до суду з даним позовом позивач сплатила судовий збір у сумі 1211,20 грн, що підтверджується квитанцією № 4448-1265-2419-2690 від 12.02.2024 (а.с. 8). Також при зверненні до суду із заявою про забезпечення позову позивач сплатила судовий збір у сумі 605,60 грн, що підтверджується квитанцією № 6724-6852-7569-0145 від 12.02.2024. Відтак з урахуванням вказаних норм закону сплачений судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Крім цього,\~відповідно до\~ч.\~7,\~8\~ст.\~158\~ЦПК України у разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи. З урахуванням даних норм закону, враховуючи, що суд дійшов висновку про необхідність задоволення позову, та приймаючи до уваги відсутність клопотань учасників справи про скасування заходів забезпечення позову, суд не вбачає підстав для скасування заходів забезпечення позову, застосованих ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 15.02.2024.

Outcome: approved