Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-08 00:00:00

11.01.2022 [PERSON] звернулася до Деснянського районного суду м. Києва до Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» про захист прав споживачів, стягнення безпідставно списаних грошових коштів та моральної шкоди. Позов обґрунтовує тим, що позивач є клієнтом відповідача, зокрема має картку № [NUMBER] де безпосередньо зберігає особисті грошові кошти. Згідно квитанції АТ КБ «Приватбанк» від 26.10.2021 № NP261021328646740356 по картці/рахунку № [NUMBER] , відповідачем було списано грошові кошти у сумі 236 099,59 грн. на користь юридичної особи - Поляна, МТС Стов, на картку/рахунок № [NUMBER] з призначенням - прострочена заборгованість за договором поруки до кредитного договору від 16.03.2005 SZ 7545870 № 170MH/05. Вищезазначена транзакція, була проведена Відповідачем самовільно без належних на те правових підстав та без отримання відповідного розпорядження на списання грошових коштів від позивача на користь будь-яких третіх осіб. Аналізуючи зміст вже наведеної квитанції відповідача від 26.10.2021 № NP261021328646740356, можна зазначити, що в ній фігурує договір поруки до кредитного договору від 16.03.2005 SZ 7545870 № 170MH/05. Вищезазначений договір поруки до кредитного договору має відношення до заочного рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 03.12.2010 по справі № 2-6628/10, вказаним рішенням було, зокрема стягнуто солідарно з [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , на користь ПАТ КБ «Приватбанк» особі філії «Черкаське головне регіональне управління ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість у сумі 234 279,59 грн., судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 1 700 грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в сумі 120,00 грн., а всього 236 099,59 грн. Постановою Придніпровського відділу державної виконавчої служби Черкаського міського управління юстиції Головного управління юстиції у Черкаській області від 18.03.2013 вбачається, що 01.02.2013 до вказаного відділу надійшла заява від ПАТ КБ «Приватбанк» щодо відкриття виконавчого провадження з виконання виконавчого листа Шевченківського районного суду м. Києва №206628 про стягнення з [PERSON] боргу на користь відповідача в сумі 236 099,59 грн., державним виконавцем відкрито виконавче провадження від 01.02.2013 [NUMBER]. Поряд з цим, із змісту постанови вищевказаній, також вбачається, що постанова Придніпровського відділу державної виконавчої служби Черкаського міського управління юстиції Головного управління юстиції у Черкаській області від 18.03.2013 була скасована на підставі ст. 25 Закону України «Про виконавче провадження», вказаною статтею вказано, що державний виконавець зобов`язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред`явлення такого документу до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред`явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби. Згідно ст. 22 Закону України «Про виконавче провадження», строк пред`явлення виконавчого документу - виконавчого листа за рішенням суду встановлюється на протязі одного року з наступного дня після набрання рішенням законної сили. Стягувач ПАТ КБ «Приватбанк» пропустив строк на пред`явлення виконавчого документа на виконання, і саме з відповідної підстави шляхом заходів реагування передбачених ч. 2 ст. 83 Закону України «Про виконавче провадження», начальником відділу якому підпорядкований відповідний виконавець, було скасовано протиправну постанову про відкриття виконавчого провадження від 01.02.2013 № [NUMBER] та здійснено відповідно його закриття. Про наведені обставини відповідачу відомо. Саме підприємство на користь якого відповідач здійснив протиправний та самовільний перерахунок особистих грошових коштів позивача у сумі 236 099,59 грн. (Поляна, МТС Стов) на даний час в період з 2009 перебуває в процесі припинення. Таким чином, виходячи з наявної інформації у позивача та виходячи зі змісту ряду наведених вище документів, у відповідача були відсутні законні підстави вчиняти перерахунок особистих грошових коштів позивача. Позивач через представника адвоката Починком О.І. було направлено на адресу відповідача адвокатський запит щодо отримання належним чином завірених копій документів. Згідно листа відповідача від 17.11.2021 № 20.1.0.0.0/7, у наданні витребованих документів було відмовлено , поряд з тим, відповідною банківською установою у наданні пояснень (інформації) щодо свавільного списання грошових коштів також відмовлено. Адвокатом також на адресу відповідача було направлено претензію від 26.11.2021 з вимогою повернути безпідставно списані грошові кошти у сумі 236 099,59 грн., однак станом на дату подання позовної заяви, відповідь на адресу позивача або її представника не надходила. Таким чином, вважаємо, що вищезазначене чітко продемонстровано протиправну поведінку відповідача, яка суперечить окремим (наведеним) вимогам Цивільного кодексу України та Закону України «Про виконавче провадження», при цьому, своїми не законними діями порушено гарантоване позивачеві п. 2 ч. 1 ст. 3 ЦК України право неприпустимості позбавлення права власності. Ухвалою суду від 17.01.2022 прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження, про що повідомлено учасників справи. 17 березня 2023 року на електронну адресу суду від представника відповідача Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» надійшов відзив на позовну заяву. Відповідач позов не визнає у повному обсязі, оскільки вважає, що позовні вимоги позивача є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Зазначено, що в обгрунтування позову позивач посилається на самовільне списання банком коштів в сумі 236 099,59 грн. з її картки в рахунок погашення заборгованості за договором поруки до кредитного договору № 170МН/05 від 16.03.2005. Так з матеріалів справи вбачається, що 16.03.2005 між ЗАТ КБ «Приватбанк» та сільскогосподарським товариством з обмеженою відповідальністю машинно - транспортною станцією «Поляна» було укладено кредитний договір № 170/05 на отримання позичальником кредитних коштів у сумі 1 900 000,00 грн. строком до 16.03.2006. Відповідно до п. 6.1 Кредитного договору - договір вступає в силу з моменту підписання обома сторонами та діє в об`ємі перерахованих коштів до повного виконання обов`язків сторонами по договору. З метою забезпечення виконання зобов`язань за вказаним кредитним договором між ЗАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] укладено договір поруки № ДП 2-170мн/05, за умовами якого поручитель зобов`язався відповідати за виконання боржником своїх зобов`язань за кредитним договором № 170МН/05 в повному обсязі. СТОВ МТС «Поляна» не надавав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями. Не виконав свої зобов`язання і поручитель за договором - [PERSON] , Таким чином, у порушення умов кредитного договору, а також ст. 509, 526, 1054 ЦК України, ані позичальник, ані поручитель зобов`язання за вказаним договором не виконали хоча ст. 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Внаслідок утворення заборгованості за кредитним договором, ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва задля стягнення відповідної заборгованості у справі № 2-6628/10. Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 03.12.2010 по справі № 2-6628/10 було стягнуто солідарно з [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , на користь ПАТ КБ «Приватбанк» особі філії «Черкаське головне регіональне управління ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість у сумі 234 279,59 грн., судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 1 700 грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в сумі 120,00 грн., а всього 236 099,59 грн. 18.03.2023 виконавче провадження було закрито у зв`язку із скасуванням постанови про відкриття виконавчого провадження. Тобто, рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 03.12.2010 так і не було виконано, а кредитні зобов`язання залишились не погашеними. У відповідності до ч. 2 ст. 1050 ЦК України та п. 6.1 Кредитний договір продовжує діяти до моменту виконання боржником /поручителем свого грошового зобов`язання відносно погашення суми кредитної заборгованості у повному обсязі. Статтею 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Така презумпція визначає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. Таким чином, у разі не спростування презумпцію правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за цим договором, повинні здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню обов`язковому порядку. З огляду на викладене, зауважимо, що між сторонами діють зобов`язання за Договором поруки, оскільки договір поруки у судовому порядку недійсним або припиненим не визнавався, доказів щодо виконання боржником або поручителем у повному обсязі своїх зобов`язань за кредитним договором поруки до моменту сплати позивачем згідно з квитанцією від 26.10.2021, суду також не надано. Звертаємо увагу суду на ту обставину, що на момент здійснення оспорюваної транзакції, між позивачем та відповідачем існували відносини і з договору банківського обслуговування, який було укладено між сторонами шляхом підписання анкети - заяви про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у Приватбанку № б/н від 26.04.2019 з метою зокрема, але не виключно відкриття карткового рахунку. Відповідно до п. 2.8.2.5.2 Умов та Правил надання банківських послуг кредитами та/або кредитними лімітами, або за кредитами, за якими клієнт є поручителем, клієнт доручає банку списувати грошові кошти, які розміщені на банківських рахунках, в межах сум, що підлягають сплаті Банку. Списання грошових коштів здійснюється відповідно до встановленого законодавством порядку. Відповідно до п. 1.35 ст. 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», який діяв на момент спірного платежу визначено, що розрахунковий документ - документ на переказ коштів, що використовується для ініціювання переказу з рахунку платника на рахунок отримувача. Також, у відповідності до ст. 2 Закону України від 06.07.1995 № 265/95-ВР «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» із змінами та доповненнями, розрахунковим документом є документ встановленої форми та змісту (касовий чек, товарний чек, видатковий чек, розрахункова квитанція, проїзний документ), що підтверджує факт продажу (повернення) товару надання послуг, операцій з видачі готівкових коштів держателям електронних платіжних засобів, отримання (повернення) коштів, торгівлю валютними цінностями в готівковій формі, створений в паперовій та/або електронній формі (електронний РД) у випадках, передбачених Законом, зареєстрованим у встановленому порядку реєстратором розрахункових операцій. Тобто, квитанція - фінансовий документ, розписка в офіційній формі встановлюваного формату про прийом грошових коштів, будь-яких документів, цінностей. При цьому реквізит «Призначення платежу» надає повну інформацію про платіж та документи, на підставі яких здійснюється перерахування коштів отримувачу. Із зазначеного в квитанції призначення платежу не вбачається списання коштів в примусовому порядку. Враховуючи наведене відповідач просив відмовити у задоволенні позову. Позивач в судове засідання не з`явився, про час та місце слухання справи повідомлений належним чином, причин неявки суду не повідомив. Представник відповідача у судовому засіданні щодо задоволення позову заперечила, із підстав, наведених у відзиві. Зазначила, що позивач перерахувала кошти не на користь банку, жодних доказів списання коштів банком без згоди позивачки суду не надано, а тому позовні вимоги є безпідставними. Вважає, що позивачем не доведено вимогу про моральну шкоду, не наведено обґрунтування в чому така шкода проявляється. Заслухавши учасника справи, дослідивши докази, судом встановлено, що позивач є клієнтом відповідача, зокрема має картку № [NUMBER] де безпосередньо зберігає особисті грошові кошти. Згідно квитанції АТ КБ «Приватбанк» від 26.10.2021 № NP261021328646740356 по картці/рахунку № [NUMBER] , відповідачем було перераховано грошові кошти у сумі 236 099,59 грн. на користь юридичної особи - Поляна, МТС Стов, на картку/рахунок № [NUMBER] з призначенням - прострочена заборгованість за договором поруки до кредитного договору від 16.03.2005 SZ 7545870 № 170MH/05. Як вказує позивач, що заперечується відповідачем вищезазначена транзакція, була проведена Відповідачем самовільно без належних на те правових підстав та без отримання відповідного розпорядження на списання грошових коштів від позивача на користь будь-яких третіх осіб. Заочним рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 03.12.2010 по справі № 2-6628/10, стягнуто солідарно з [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , на користь ПАТ КБ «Приватбанк» особі філії «Черкаське головне регіональне управління ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість у сумі 234 279,59 грн., судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 1 700 грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в сумі 120,00 грн., а всього 236 099,59 грн. Постановою Придніпровського відділу державної виконавчої служби Черкаського міського управління юстиції Головного управління юстиції у Черкаській області від 18.03.2013 вбачається, що 01.02.2013 до вказаного відділу надійшла заява від ПАТ КБ «Приватбанк» щодо відкриття виконавчого провадження з виконання виконавчого листа Шевченківського районного суду м. Києва №206628 про стягнення з [PERSON] боргу на користь відповідача в сумі 236 099,59 грн., державним виконавцем відкрито виконавче провадження від 01.02.2013 [NUMBER]. Постанова Придніпровського відділу державної виконавчої служби Черкаського міського управління юстиції Головного управління юстиції у Черкаській області від 18.03.2013 була скасована на підставі ст. 25 Закону України «Про виконавче провадження», вказаною статтею вказано, що державний виконавець зобов`язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред`явлення такого документу до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред`явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби. Згідно ст. 22 Закону України «Про виконавче провадження», строк пред`явлення виконавчого документу - виконавчого листа за рішенням суду встановлюється на протязі одного року з наступного дня після набрання рішенням законної сили. Стягувач ПАТ КБ «Приватбанк» пропустив строк на пред`явлення виконавчого документа на виконання, і саме з відповідної підстави шляхом заходів реагування передбачених ч. 2 ст. 83 Закону України «Про виконавче провадження», начальником відділу якому підпорядкований відповідний виконавець, було скасовано протиправну постанову про відкриття виконавчого провадження від 01.02.2013 № [NUMBER] та здійснено відповідно його закриття. Про наведені обставини відповідачу відомо. Саме підприємство на користь якого було здійснено перерахунок особистих грошових коштів позивача у сумі 236 099,59 грн. (Поляна, МТС Стов) на даний час в період з 2009 перебуває в процесі припинення. Згідно з ч. 3 ст.3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства (стаття 15 Цивільного кодексу України). У частині 1 статті 16 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а в частині 2 цієї статті визначено способи захисту цивільних справ та інтересів судом. Згідно зі статтею 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. За змістом статей 12 та 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. На момент здійснення оспорюваної транзакції, між позивачем та відповідачем існували відносини і з договору банківського обслуговування, який було укладено між сторонами шляхом підписання анкети - заяви про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у Приватбанку № б/н від 26.04.2019 з метою зокрема, але не виключно відкриття карткового рахунку. Відповідно до п. 2.8.2.5.2 Умов та Правил надання банківських послуг кредитами та/або кредитними лімітами, або за кредитами, за якими клієнт є поручителем, клієнт доручає банку списувати грошові кошти, які розміщені на банківських рахунках, в межах сум, що підлягають сплаті Банку. Списання грошових коштів здійснюється відповідно до встановленого законодавством порядку. Тобто, у даному випадку виникли договірні правовідносини між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг (частина перша статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів»). Згідно з пунктом 22 частини першої статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. Відповідно до частини четвертої статті 42 Конституції України держава захищає права споживачів. Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України. Частиною першою статті 626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до частини першої статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. За правилами частини 1 статті 627, статті 629 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Договір є обов`язковим для виконання сторонами. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди (стаття 638 ЦК України). Згідно пункту 2.8.2.5.2. Умов та Правил надання банківських послуг (актуальний на 26.10.2021р.) (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) Клієнт доручає Банку списувати кошти з рахунків Клієнта у межах сум, що підлягають сплаті Банку за Договором, у разі настання термінів платежів, а також списувати кошти з рахунка у разі настання термінів платежів за іншими договорами Клієнта у розмірах, визначених цими договорами (договірне списання), у межах платіжного ліміту рахунка. 2.1.4.4.4. Клієнт має право шляхом звернення до Банку особисто за допомогою Системи "Приват24", за телефоном 3700 (безкоштовно по Україні), [NUMBER] (050, 098) [NUMBER] (для VIP-клієнтів), [NUMBER] (для дзвінків з-за кордону): - доручати Банку блокувати/розблокувати кошти, що знаходяться на відповідному поточному рахунку Клієнта, - змінювати ліміт на одержання готівки, здійснення інших операцій за Карткою протягом місяця, тижня, доби. 2.1.4.5.1. Клієнт зобов`язаний не передавати Картки, ПІНи, постійний пароль, одноразові паролі і контрольну інформацію третім особам, не використовувати Картки або нанесені на них дані в цілях, не передбачених цим Договором, або що суперечать чинному законодавству. 2.1.4.12.5. Клієнт несе повну відповідальність за несанкціоноване отримання грошових коштів з рахунку третіми особами, в разі, якщо його дії або бездіяльність призвели до втрати Картки, розголошенню ПІНа або іншої інформації, яка дає можливість ініціювати платіжну операцію. 2.1.4.12.9. Клієнт несе відповідальність за всі операції, що супроводжуються авторизацією, включаючи операції, що супроводжуються правильним введенням нанесених на Картці даних, до моменту звернення Клієнта в Банк та блокування Картки і за всі операції, які не супроводжуються авторизацією, до моменту постановки Картки в Стоп-лист Платіжною системою. 2.1.4.12.10. Клієнт несе відповідальність за всі операції, здійснені в межах лімітів, збільшених за розпорядженням Клієнта (за зверненням до Служби допомоги Банку). 2.1.7.1.5. З метою контролю безпеки руху грошових коштів щомісячний ліміт на проведення операцій в мережі Internet встановлюється в розмірі, еквівалентному 6 тисяч доларів США. 2.1.7.2.4.2. Клієнт має право змінити (збільшити чи зменшити) ліміт, визначений п. 2.1.7.1.5. цього Договору,11 шляхом звернення до Банку або самостійно в Системі «Приват24». 2.3.1.2.8. Права Клієнта: 2.3.1.2.8.1. Клієнт має право доручати Банку проводити платіжні операції в межах лімітів, встановлених законодавством, Правилами Міжнародних Платіжних Систем, внутрішньо-банківськими документами, за допомогою Системи «Приват 24» на підставі дистанційних розпоряджень, переданих в Системі «Приват 24» по мережі Інтернет. Згідно з п. 1.27 ст. 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» (був чинний на час виникнення спірних правовідносин) платіжна картка - це електронний платіжний засіб у вигляді емітованої в установленому законодавством порядку пластикової чи іншого виду картки, що використовується для ініціювання переказу коштів з рахунка платника або з відповідного рахунка банку з метою оплати вартості товарів і послуг, перерахування коштів зі своїх рахунків на рахунки інших осіб, отримання коштів у готівковій формі в касах банків через банківські автомати, а також здійснення інших операцій, передбачених відповідним договором. Держателем такого платіжного засобу є фізична особа, яка на законних підставах використовує спеціальний платіжний засіб для ініціювання переказу коштів з відповідного рахунку в банку або здійснює інші операції із застосуванням зазначеного спеціального платіжного засобу. Неналежним переказом для цілей цього Закону вважається рух певної суми коштів, внаслідок якого з вини ініціатора переказу, який не є платником, відбувається її списання з рахунка неналежного платника та/або зарахування на рахунок неналежного отримувача чи видача йому суми переказу в готівковій чи майновій формі. Неналежним платником є особа, з рахунка якої помилково або неправомірно переказана сума коштів, а неналежним отримувачем - особа, якій без законних підстав зарахована сума переказу на її рахунок або видана їй у готівковій формі. Відповідно до пункту 14.12 статті 14 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» користувач спеціального платіжного засобу зобов`язаний використовувати його відповідно до вимог законодавства України і умов договору, укладеного з емітентом, та не допускати використання спеціального платіжного засобу особами, які не мають на це права або повноважень. Як вбачається з наданої квитанцією платіж був зроблений позивачем на користь СТОВ МТС «Поляна» а не на рахунки відповідача. Вимоги на платіжні організації, учасників платіжних систем, які є суб`єктами відносин, що виникають під час здійснення операцій, ініційованих із використанням електронних платіжних засобів цих платіжних систем та користувачів електронних платіжних засобів на час існування спірних правовідносин, був врегульований Положенням про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затверджений Постановою Правління Національного банку України 05.11.2014 року № 705. Згідно пункту 1 розділу VI Положення № 705 користувач зобов`язаний використовувати електронний платіжний засіб відповідно до вимог законодавства України та умов договору, укладеного з емітентом, і не допускати використання електронного платіжного засобу особами, які не мають на це законного права або повноважень. Відповідно до пункту 2 розділу VI Положення № 705 емітент зобов`язаний надавати ПІН або іншу інформацію, яка дає змогу здійснювати платіжні операції з використанням електронного платіжного засобу, лише держателю електронного платіжного засобу. Емітент під час видачі електронного платіжного засобу зобов`язаний проінформувати держателя про можливість або неможливість зміни ПІНу. Перша зміна ПІНу здійснюється безкоштовно. Емітент має право передати електронний платіжний засіб держателю або представнику користувача через агента. Згідно пункту 3 розділу VI Положення № 705 Банк зобов`язаний у спосіб, передбачений договором: 1)повідомляти користувача про здійснення операцій з використанням електронного платіжного засобу; 2)забезпечити користувачу можливість інформувати банк про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем; 3)реєструвати та протягом строку, передбаченого законодавством України для зберігання електронних документів, зберігати інформацію, що підтверджує факт інформування банком користувача та користувачем банку. 4)Банк у разі невиконання обов`язку з інформування користувача про здійснені операції з використанням електронного платіжного засобу несе ризик збитків від здійснення таких операцій. Обов`язок банку щодо повідомлення користувача про здійснені операції з використанням електронного платіжного засобу користувача є виконаним у разі: інформування банком користувача про кожну здійснену операцію відповідно до контактної інформації, наданої користувачем; відмови користувача від отримання повідомлень банку про здійснені операції з використанням електронного платіжного засобу користувача, про що зазначено в договорі (п.4 розділу VI Положення № 705) . Згідно з пунктом 5 розділу VI Положення № 705 користувач зобов`язаний контролювати рух коштів за своїм рахунком та повідомляти емітента про операції, які ним не виконувалися. Користувач після виявлення факту втрати електронного платіжного засобу та/або платіжних операцій, які він не виконував, зобов`язаний негайно повідомити банк або визначену ним юридичну особу в спосіб, передбачений договором. До моменту повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій та відповідальність несе користувач, а з часу повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій за електронним платіжним засобом користувача несе банк (пункт 6 розділу VI Положення № 705). Пунктами 7, 8 розділу VI Положення №705 визначено, що емітент після надходження повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов`язаний негайно зупинити здійснення операцій з використанням цього електронного платіжного засобу. Емітент у разі здійснення помилкового або неналежного переказу, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися, після виявлення помилки негайно відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції. Відповідно до пункту 9 розділу VI Положення № 705 користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо електронний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем та/або електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати, незаконного використання ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Лише наявність обставин, які безспірно доводять, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, є підставою для його притягнення до цивільно-правової відповідальності. Зазначені норми є спеціальними для спірних правовідносин. Таким чином, користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій у разі відсутності доказів сприяння ним втраті, використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Наведені правила визначають предмет дослідження та відповідним чином розподіляють між сторонами тягар доведення, а отже, встановленню підлягають обставини, які беззаперечно свідчитимуть, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції від його імені. В разі недоведеності обставин, які безспірно свідчать про те, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, необхідно виходити з відсутності вини користувача у перерахуванні чи отриманні спірних грошових коштів. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 13 травня 2015 року у справі № 6-71цс15, постановах Верховного Суду від 23 січня 2018 року у справі № 202/10128/14-ц (провадження № 61-1856св17), від 13 вересня 2019 року у справі № 501/4443/14-ц (провадження № 61-10469св18), від 20 листопада 2019 року у справі № 577/4224/16-ц (провадження № 61- 30583св18), від 17 червня 2021 року у справі № 759/4025/19 (провадження № 61-1035св 21), від 23 листопада 2022 року у справі № 591/7648/19 (провадження № 61-16170 св 21). Окрім того, суд вважає також необхідним зазначити, що позивач не навів чітких обставин неправомірності та незаконності дій відповідача або здійснення відповідачем списання коштів, а також не надав належних на підтвердження вказаному доказів. Також, суд констатує, що позивачем не доведено перед судом наявності у нього суб`єктивного права, яке було порушено відповідачем шляхом вчинення ним неправомірних дій, не описано характеру цих дій, не підтверджено їх неправомірність відповідними доказами. Крім того, суд вважає, що жодних доказів списання коштів з рахунку позивачки банком - суду не надано, як і не надано доказів набуття коштів банком з рахунку позивачки, отже посилання на порушення банком вимог ст. 1066 ЦК України є безпідставними як і безпідставними вимоги щодо застосування наслідків до безпідставно набутого майна. Суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність та достатність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що позов є необґрунтованим та безпідставними, а відтак задоволенню не підлягають. Щодо вимоги про стягнення з відповідача моральної шкоди у розмірі 23 600 грн. суд прийшов до наступного висновку. Згідно частини 1 статті 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. За змістом ч. ч. 1, 2 ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. У відповідності до ч. 3 ст.23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. У відповідності до п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної шкоди» від 31.03.1995 р. № 4, позивачем має бути доведено в чому полягає ця шкода, з яких міркувань він виходив визначаючи розмір шкоди та якими доказами це підтверджується. Пунктом 5 даної Постанови визначено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної(немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Відповідно до правових висновків Великої Палати Верховного Суду, що викладені в постановах від 12.03.2019 року в справі № 920/715/17, від 10.10.2018 року в справі №640/3837/17; від 04.07.2018 року в справі № 638/14260/16 у спірних деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди (її розмір), протиправність (незаконність) поведінки відповідача та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою. Причинний зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою полягає у тому, що наслідки у вигляді шкоди настають лише в результаті неправомірної поведінки відповідача. Таким чином, позивач повинен довести, що протиправні дії чи бездіяльність є причиною, а моральна шкода, яка спричинена потерпілій особі - безумовним наслідком такої протиправної поведінки. Так, у позовній заяві позивач просив стягнути моральну шкоду, разом із тим не вказав, у чому полягала моральна шкода, не надав доказів, які б підтверджували спричинення йому моральної шкоди. Враховуючи наведене, оскільки позивачем не доведено факту заподіяння моральних чи фізичних страждань, спричинених діями відповідача, наявності причинно-наслідкового зв`язку між діями відповідача та спричиненням фізичних і моральних страждань, не аргументовано розмір відшкодування моральної шкоди, суд вважає, що позовна вимога про відшкодування моральної шкоди є безпідставною, необґрунтованою, та у її задоволенні слід відмовити. Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі наведеного,

Outcome: dismissed