Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-22 00:00:00

25.01.2024 [PERSON] звернулася до Березанського районного суду Миколаївської області з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики, в якому просить: стягнути з відповідачки на її користь суму боргу за договором позики у розмірі 12500,00 грн, а також судові витрати в загальному розмірі 6211,20 грн. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивачка послалася на те, що 17.01.2022 між нею та відповідачкою [PERSON] укладено договір позики грошових коштів в розмірі 15500,00 грн. Факт укладення договору позики, а також отримання [PERSON] визначеної грошової суми підтверджується розпискою від 17.01.2022. Згідно із умовами розписки, яка була власноруч написана відповідачкою, остання взяла у неї в борг грошові кошти у розмірі 15500,00 грн, які зобов`язалася повернути до 30.05.2022. Зі змісту розписки також убачається, що вона була написана у присутності двох свідків. Проте, відповідачка, порушуючи умови укладеного між ними договору позики, порушуючи передбачені умовами договору строки, до теперішнього часу борг не повернула. Вона неодноразово зверталася до відповідачки з вимогою повернути борг в добровільному порядку, однак врегулювати спір мирним шляхом їй не вдалося. Останній раз відповідний лист претензію було направлено 10.01.2024 через додаток-мессенджер «Viber» на відомий їй номер мобільного телефону відповідачки « [NUMBER] », а також 11.01.2024 у паперовому вигляді за місцем реєстрації та за місцем реєстрації як ВПО відповідачки [PERSON] . Лише 23.01.2024 відповідачка частково повернула їй грошової кошти за вказаним договором позики у розмірі 3000,00 грн. Таким чином, заборгованість за договором позики від 17.01.2022 станом на день звернення до суду з позовною заявою складає 12500,00 грн. Відповідачка відзив на позовну заяву не подала. Ухвалою судді Березанського районного суду Миколаївської області від 26 січня 2024 року цивільну справу за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики передано за підсудністю до Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області (а.с.25). Ухвалою судді Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 01.04.2024 прийнято позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики та відкрито провадження у справі. Справу призначено до судового розгляду по суті, сторонам встановлені строки на подання заяв по суті (а.с.30-31). Представник позивача [PERSON] , будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання не з`явився, надавши суду клопотання про розгляд справи у його відсутність та відсутність позивачки [PERSON] . Відповідачка [PERSON] , будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце судового засідання, повторно у судове засідання не з`явилася, причини неявки не повідомила, відзив на позовну заяву не подала, у зв`язку з чим судом 23.05.2024 постановлено ухвалу про заочний розгляд справи. У\~зв`язку із\~тим,\~що відповідно\~до положень\~ЦПК України\~розгляд справи\~здійснюється судом\~за відсутності\~учасників справи,\~на підставі\~частини другої\~статті 247\~ЦПК України\~фіксування судового\~процесу за\~допомогою звукозаписувального\~технічного засобу\~не здійснювалося. \~ Дослідивши всі обставини у справі та перевіривши їх доказами, суд прийшов до таких висновків. Статтею 202\~ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до ч. 1, 2\~ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або декількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялись сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно з\~ст. 1046 ЦК України,\~за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно з ч. 2\~ст. 1047 ЦК України,\~на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно з ч. 1\~ст. 612 ЦК України,\~боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ст.\~ 526,\~ 530 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та підлягає виконанню у встановлений строк (термін), що встановлений договором. Відповідно до ч. 1\~ст. 1049 ЦК України,\~позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 22.08.2019 у справі № 369/3340/16-ц, провадження № 61-7418св18, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми. При цьому факт отримання коштів у борг підтверджує не будь-яка розписка, а саме розписка про отримання коштів, зі змісту якої можливо установити, що відбулася передача певної суми коштів від позичальника до позикодавця. Досліджуючи боргові розписки чи інші письмові документи, суд для визначення факту укладення договору повинен виявляти справжню правову природу правовідносин сторін незалежно від найменування документа та, залежно від установлених результатів, зробити відповідні правові висновки. Судом установлено, що 17 січня 2022 року між [PERSON] (паспорт серії [NUMBER] , виданий Костянтинівським РВ ГУМВС України в Донецькій області 11.12.2007) та [PERSON] (паспорт серії [NUMBER] , виданий Костянтинівським МВ ГУМВС України в Донецькій області 10.07.2004) укладено Договір позики, відповідно до умов якого позивачка передала [PERSON] в борг грошові кошті 15500,00 грн, а [PERSON] зобов`язалася повернути [PERSON] суму позики до 30 травня 2022 року, що підтверджується розпискою [PERSON] від 17.01.2022 (а.с.13). За таких фактів та відповідних їм правовідносин, суд приходить до висновку, що між сторонами існують зобов`язання, що випливають з договору позики. У строки, що обумовлені Договором позики, [PERSON] свої зобов`язання не виконала, грошові кошти в повному обсязі не повернула. Зазначена обставина відповідачкою не спростована. За твердженням позивачки, 23.01.2024 [PERSON] повернула їй грошові кошти у розмірі 3000, 00 грн. Отже розмір невиконаних відповідачкою [PERSON] зобов`язань за Договором позики на час розгляду справи судом становить 12500,00 грн. За таких обставин суд приходить до висновку, що з відповідачки на користь позивачки належить стягнути суму боргу за Договором позики від 17 січня 2022 року у розмірі 12500,00 грн. Тож, позов належить задовольнити у повному обсязі. Щодо питання про стягнення судових витрат з відповідачки, суд приходить до такого. Вирішуючи питання про стягнення з відповідачки витрат на професійну правову допомогу, суд виходить із диспозиції ч.1 ст. 137 ЦПК України, у відповідності до якої, витрати пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Відповідно до вимог ч. 2\~ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч.3 ст.137\~ЦПК України). Відповідно до ч. 8\~ст. 141 ЦПК України\~розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Як убачається з матеріалів справи адвокат Мішин М. В., як представник позивачки, діяв на підставі Ордеру серії АН № 1341829 від 04.01.2024 (а.с.7) та Договору про надання юридичної правничої допомоги від 04.01.2024 (а.с.4-6). На підтвердження розміру понесених судових витрат на правничу допомогу в розмірі 5000,00 грн позивачка подала такі докази: -Договір про надання правничої допомоги від 04.01.2024, укладений між адвокатом Мішиним М. В. та [PERSON] , п.4.2 якого передбачено, що за правничу допомогу, передбачену в п. 1 Договору клієнт сплачує адвокату винагороду (гонорар), розмір якої визначений сторонами цього договору, та складає 5000,00 грн; -Квитанцію до прибуткового касового ордеру б/н від 04.01.2024 про сплату [PERSON] за Договором про надання правничої допомоги 5000,00 грн (а.с.19). Положення\~статті 137 ЦПК України\~вказують на те, що питання співмірності залежить від конкретних характеристик справи, затраченого часу на участь в ній, обсягом виконаною роботи правового напряму. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова ухвала Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03 грудня 2021 року у справі № 927/237/20). Такі самі критерії, як зазначено вище, застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі\~статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~1950 року. Зокрема, згідно із практикою Європейського суду з прав людини заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява № 19336/04). Крім того, у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Вирішуючи питання про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати та адвоката, якщо

Outcome: approved