Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-09 00:00:00

19 березня 2021 року представник [PERSON] \~ адвокат\~Шейко І.О. звернулась до Краматорського міського суду Донецької області з позовом до [PERSON] про стягнення боргу. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 15.09.2020 року між сторонами виникли правовідносини зобов`язального характеру, відповідно до яких відповідач отримав від позивача у борг грошові кошти у розмірі 13000,00 доларів США, та зобов`язався повернути дані кошти з відсотками до 15.03.2021 року, що підтверджується відповідною розпискою від 15.09.2020 року. Також, 15.10.2020 року відповідач позичив у позивача 3500 доларів США, які зобов`язався повернути до 15.01.2021 року. Однак, відповідач свої зобов`язання щодо повернення грошових коштів, у строки, вказані у розписках в повному обсязі не виконав, а повернув тільки 3975 доларів США, у зв`язку з чим позивач неодноразово звертався до нього з вимогою про повернення коштів, однак такі вимоги відповідач ігнорує. Враховуючи наведене позивач просив стягнути на свою користь з відповідача грошові кошти в розмірі 13500,00 доларів США, а також покласти судові витрати на відповідача. Заочним рішенням Краматорського міського суду Донецької області від 09.06.2021 року (справа № 234/3632/21, провадження № 2/234/2379/21), позовні вимоги [PERSON] задоволено та стягнуто з [PERSON] на користь позивача суму неповернутої позики в розмірі 13500 доларів США грн., понесені витрати\~4201,60 грн. Ухвалою Краматорського міського суду Донецької області від 25 листопада 2021 року скасовано вказане заочне рішення суду та призначено справу до судового розгляду по суті, в порядку спрощеного позовного провадження, з викликом сторін. Позивач, згідно уточнених позовних вимог, просив окрім суми боргу у 13500 доларів США стягнути з Відповідача також відсотки у розмірі 1580 доларів США, а також 3 % річних у сумі 311 доларів США. Судове рішення за результатом розгляду справи не ухвалено. У зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-IX зі змінами, з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року в Україні введено воєнний стан. Розпорядженням Верховного\~Суду №\~8/0/9-22\~від 15.03.2022\~року «Про\~зміну територіальної\~підсудності судових\~справ в\~умовах воєнного\~стану (Краматорський\~міський суд\~Донецької області)»,\~відповідно до\~ч.\~7\~ст.\~147\~Закону України\~«Про судоустрій\~і статус\~суддів»,\~враховуючи неможливість\~здійснювати правосуддя\~під час\~воєнного стану змінено територіальну підсудність судових справ з Краматорського міського суду Донецької області на Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська. Рішенням Вищої ради правосуддя № 747/0/15/23 від 25.07.2023 року "Про зміну територіальної підсудності судових справ Краматорського міського суду Донецької області" було змінено з 7 серпня 2023 року територіальну підсудність судових справ Краматорського міського суду Донецької області шляхом її передачі до Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області. Індустріальний районний суд міста Дніпропетровська продовжує розгляд справ які надійшли до 6 серпня 2023 року включно, у порядку, визначеному частиною сьомою статті 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», та відповідно до розпорядження Голови Верховного Суду від 15 березня 2022 року № 8/0/9-22. Згідно з позицією Ради суддів України, викладеній у рішенні від 05.03.2023 року та на засіданні 17.08.2023 року, судові справи, які станом на день видання Верховним Судом розпорядження від 15.03.2022 року за № 8/0/9-22 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану (Краматорський міський суд Донецької області)» перебували в провадженні Краматорського міського суду Донецької області, підсудні Індустріальному районному суду міста Дніпропетровська. Протоколом автоматизованого\~розподілу судової\~справи між\~суддями від\~09.11.2023\~року,\~для розгляду\~цивільної справи\~№ 234/3632/21, визначено суддю Мачуського О.М. Ухвалою судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 14 листопада 2023 року відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження. Відповідно до заяви від 07.03.2024 року представником Позивача адвокатом Захаровим С.О. було зменшено позовні вимоги, згідно яких позивач просив стягнути з [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] на користь [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] суму неповернутої позики в розмірі 13500 доларів СІІІА(тринадцять тисяч п`ятсот доларів США), інфляційні витрати в розмірі 1190 доларів США (одна тисяча сто дев`яносто доларів США) та 3% річних в розмірі 382 долара США (триста вісімдесят два долара США) загалом 15072 долара США ( п`ятнадцять тисяч сімдесят два долара США); а також стягнути судові витрати у розмірі 4\~201,60 грн. Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 14.03.2024 р. було закрите підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті. Представник позивача адвокат Захаров С.О. подав до суду заяву про розгляд справи без його участі на підставі наявних доказів, позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] в судове засідання не з`явився, натомість\~ подав до суду заяву, згідно якої просив суд розглядати справу без участі відповідача та представника, позовні вимоги визнали частково з урахуванням часткового повернення коштів, що стало підставою скасування заочного судового рішення. У відповідності до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до\~ст. 16 ЦК України\~кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно\~статті 11 ЦК України\~підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини. Статтею 202 ЦК\~визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до частини 1, 2\~статті 207 ЦК України\~правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно зі\~статтею 509 ЦК України\~зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Судом встановлено, що 15 вересня 2020 року [PERSON] була написана розписка про те, що останній отримав у борг від [PERSON] грошові кошти у розмірі 1300,00 доларів США, які, з урахуванням відсотків 975 доларів США, зобов`язується повернути не пізніше 15 березня 2021 року. Крім того, 15 жовтня 2020 року [PERSON] була написана ще одна розписка про те, що останній отримав у борг від [PERSON] грошові кошти у розмірі 3500,00 доларів США, які зобов`язується повернути не пізніше 15 січня 2021 року. Факт написання даних розписок відповідачем не оспорювався. Надаючи оцінку вказаній розписці, суд виходить із наступних положень законодавства. Статтею 627 ЦК України\~закріплено, що відповідно до\~статті 6 цього Кодексу\~сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно зі\~статтею 628 ЦК України\~зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до\~статті 638 ЦК України\~договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Отже за діючими положеннями законодавства умови про предмет договору в будь-якому випадку є істотною умовою, без якої неможливо встановити суть зобов`язання. Частиною 2\~статті 640 ЦК України\~врегульовано момент укладення договору, за якою якщо відповідно до акту цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії. В правовій доктрині залежно від моменту виникнення прав і обов`язків у сторін договору розрізняють два види договорів: консенсуальні і реальні. Консенсуальні договори\~це договори, які вважаються укладеними з моменту досягнення угоди зі всіх істотних умов у формі, необхідній за законом. Реальними визнаються договори, в яких для виникнення прав і обов`язків недостатньо угоди, а необхідна ще й передача речі (речей). Статтею 1046 ЦК України\~встановлено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Наведені норми\~статті 1046 ЦК України\~розкривають поняття такого окремого виду цивільного зобов`язання як позика, встановлюючи його зміст та момент укладення договору. З аналізу даної норми вбачається, що предметом договору позики можуть бути, зокрема, грошові кошти, які передаються однією стороною (позикодавцем) у власність другій стороні (позичальникові) з обов`язковим поверненням суми позики. При цьому для укладення договору позики обов`язковим є передання грошей позичальникові, тобто даний вид договору є реальним. Після передання грошей договір вважається укладеним та у сторін виникають взаємні права та обов`язки, зокрема у позичальника виникає обов`язок повернути всю суму коштів. Згідно зі\~статтею 1047 ЦК України\~договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа,\~незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Письмова розписка позичальника сама по собі є письмовою угодою та документальним підтвердженням передачі грошей та укладення договору позики. З дослідженого змісту розписок, виданих та підписаних [PERSON] вбачається, що в момент їх видачі він взяв у [PERSON] грошові кошти в сумі 13000,00 та 3500 доларів США відповідно, які він зобов`язується повернути. Викладена конструкція тексту розписки свідчить про її реальність, тобто вже на момент її написання відповідачем були отримані грошові кошти, а отже договір вважається укладеним, та у позичальника виникли обов`язки з повернення тієї ж суми коштів. Істотною умовою договору позики відповідно до вимог законодавства є його предмет, а саме грошові кошти в сумі 16500,00 (13000 + 3500) доларів США, факт передачі яких чітко викладений у розписках. Отже основна обов`язкова умова для укладення договору позики між сторонами була визначена. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Аналогічний висновок зроблений Верховним Судом під час розгляду справи № 707/2606/16-ц в постанові від 31.10.2018 року. З урахуванням вказаних положень, суд приходить до висновку, що між позивачем та відповідачем були укладені договори позики на суму 16500,00 доларів США, які за своїми правовими ознаками є реальними, односторонніми, оплатними угодами, на підтвердження яких відповідачем були надані власноруч написані розписки, які є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальникові. За таких обставин, суд вважає встановленим, що [PERSON] взяв у борг зазначені в розписках суми у [PERSON] , а не повернувши її у встановлений строк, порушив свої зобов`язання. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України\~позичальник зобов`язаний\~повернути позикодавцеві\~позику (грошові\~кошти\~у\~такій\~самій\~сумі\~або\~речі,\~визначені\~родовими\~ознаками,\~у\~такій\~самій\~кількості,\~такого\~самого\~роду та\~такої\~самої\~якості,\~що\~були\~передані\~йому позикодавцем)\~у строк\~та в\~порядку,\~що\~встановлені\~договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Згідно зі\~статтею 526 ЦК України\~зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог\~відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до\~статті 599 Цивільного кодексу України\~зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Згідно до ст.ст.610 ЦК України\~порушенням зобов`язання є його невиконання. Згідно п. 5 ч. 2\~статті 16 ЦК України\~одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути примусове виконання обов`язку в натурі. Статтею 99 Конституції України\~встановлено, що грошовою одиницею України є гривня. За змістом статей 1046, 1049, 192 ЦК України - не заборонено в Україні укладати договори позики в іноземній валюті, і відповідно до природи даного договору (за яким отримане в позику повертається у тому ж виді), та виходячи з умов договору між сторонами, які визначили, що валютою позики є долари США, враховуючи, що в позику передавались саме долари, тому згідно вказаної вище розписки виникло зобов`язання повернути вказану суму саме в доларах, а не в національній валюті України. Велика Палата Верховного Суду у справі № 373/2054/16-ц в постанові від 16.01.2019 року відступила від правової позиції ВСУ у справі № 6-79цс14 і від позиції ВС у справі №308/3824/16-ц (щодо обов`язкового визначення грошового зобов`язання у національній валюті незалежно від того, що за договором позики предметом позики була іноземна валюта) зробила такі висновки: Сторони у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству. Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення частини першої статті 1046 ЦК України, а також частини першої статті 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики. Враховуючи, що за умовами договору між сторонами і фактично у позику були передані долари, що в розписці зазначено про борг у доларах, що за змістом розписки позичальник повинен повернути долари, і що відсутні будь-які домовленості щодо переведення боргового зобов`язання у національну валюту чи в еквівалент до національно валюти, - то суд робить висновок, що за умовами договору між сторонами позичальник має зобов`язання повернути борг у доларах у вказаній у розписці сумі, і тому поверненню позичальником (та стягненню за рішенням суду) підлягає сума боргу у іноземній валюті (валюті позики і валюті визначеного сторонами грошового зобов`язання), за самим правовим змістом договору позики і за принципом «поверни те, що взяв». Велика Палата Верховного Суду\~при розгляді справи № 755/10947/17 зазначила, що незалежно від того, чи перераховані усі постанови, у яких викладена правова позиція, від якої відступила Велика Палата, суди під час вирішення тотожних спорів мають враховувати саме останню правову позицію Великої Палати. Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин - суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Відповідач до ч. 4\~ст. 12 ЦПК України\~кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до\~ст. 89 ЦПК України\~суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до Розписки [PERSON] від 15.03.2021 року. останній підтвердив факт повернення [PERSON] 3975 доларів США в рахунок погашення позики. В ході розгляду справи відповідачем не надано належного та допустимого доказу щодо повернення іншої частини коштів. Таким чином, оцінивши докази у їх сукупності, оскільки відповідач не повернув взяті ним у позику грошові кошти, тобто не виконав зобов`язання належним чином, відповідно до умов договору позики, та чинним законодавством не забороняється стягнення боргу за договором позики в іноземній валюті, суд доходить висновку про обґрунтованість пред`явленого позову, а тому з [PERSON] на користь [PERSON] підлягають стягненню грошові кошти, отримані в борг за розписками від 15.09.2020 р. та 15.10.2020 року у розмірі 13500,00 доларів США ((13\~000 доларів США борг за розпискою від 15.09.2022 + 975 доларів США відсотки за розпискою від 15.09.2022 + 3500 доларів США борг за розпискою від 15.10.2022) - 3975 доларів США поверненої частини боргу згідно розписки від 15.03.2021). Крім того, згідно положень ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно розрахунку, наданого стороною позивача, за період прострочення грошового зобов`язання з 16.03.2021 року по 23.02.2022 року 3 % річних складає 382 долара США (13500 доларів США*3%*345 днів/365 днів /100). Таким чином, позовні вимоги про стягнення з відповідача 3% річних в розмірі 382 долара США (триста вісімдесят два долара США) також підлягають задоволенню. Разом з тим, за змістом статті 1\~Закону "Про індексацію грошових доходів населення"\~індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання. Офіційний індекс інфляції, що розраховується Держкомстатом, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України. Тобто, індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України - гривня, іноземна валюта індексації не підлягає. Норми частини другої статті 625 ЦК щодо сплати боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов`язання, визначеного у гривнях. Відповідне положення міститься у\~постанові КЦС ВС від 3 березня 2021 року у справі № 130/2604/18. З урахуванням наведеного позовні вимоги в частині стягнення з відповідача інфляційні витрати в розмірі 1190 доларів США (одна тисяча сто дев`яносто доларів США) задоволенню не підлягають. Згідно ч.1\~ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. За умовами\~ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Виходячи із доведеності та обґрунтованості позовних вимог, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача [PERSON] на користь [PERSON] витрати по сплаті судового збору за подачу позову у розмірі 4\~201,60 грн.

Outcome: partial