Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-16 00:00:00

Позивач звернувся до Центрального районного суду м. Миколаєва з позовом в якому просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № 100460244 від 06.07.2021 року у розмірі 35226 грн., з яких 7600 - сума заборгованості за тілом кредиту; 26106 рн. - сума заборгованості за відсотками, заборгованість за комісійними винагородами становить 1520 грн. В обґрунтування позовних вимог позивач вказує на те, що відповідачем не були виконані взяті на себе зобов`язання за кредитними договорами, внаслідок чого у нього утворилася заборгованість. Ухвалою Центрального районного суду м.Миколаєва від 04.01.2024 відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду. Представник позивача через систему «Електронний суд» направив клопотання про розгляд справи в його відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі з підстав викладених в позовній заяві, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач, який належним чином повідомлений про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження шляхом направлення копії ухвали з матеріалами позовної заяви за зареєстрованим місцем його проживання,про щосвідчить наявне у справі поштове повідомлення та шляхом оголошення на офіційному веб-сайті Судова влада України, не скористався своїм правом подати відзив на позовну заяву, тому в силу ч. 8 ст. 178 ЦПК України, суд вирішує справу за наявними матеріалами. Зі згоди представника позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням статті 280 ЦПК України. Відповідно до п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. У відповідності дост. 13 ЦПК України суд розглядає справу в межах заявленихвимог на підставіпредставленихдоказів. Дослідивши письмові докази по справі, надавши їм оцінку в сукупності, суд приходить до висновку, що позов ТОВ "Діджи Фінанс" підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено, що 06.07.2021 року між ТОВ Мілоан та [PERSON] було укладено кредитний договір № 100460244 згідно якого Банк надає Позичальнику кредит в загальній сумі 8000 грн., на споживчі потреби, строк повернення до 21.07.2021 року. Відповідно до кредитного договору Банк надає позичальнику кредит безготівково шляхом перерахування кредитних коштів на платіжну картку, емітовану Банком на ім`я позичальника або шляхом видачі готівкою суми Кредиту позичальнику через касу Банку, зменшених на отримано Банком комісійну винагороду за видачу кредиту. Відповідно до розрахунку заборгованості за кредитним договором № 100460244, сума заборгованості Позичальника перед Банком становить 35226 грн., з яких: 7600 - сума заборгованості за тілом кредиту; 26106 рн. - сума заборгованості за відсотками, заборгованість за комісійними винагородами становить 1520 грн. 13.10.2021 року згідно умов договору відступлення прав вимоги №10 Т, ТОВ Мілоан відступило право вимоги за Кредитним договором від 06.07.2021 року на користь ТОВ Діджи Фінанс, а відповідно ТОВ Діджи Фінанс набуло право вимоги до відповідача. За змістом статей 626,628 Цивільного кодексу Українидоговором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першоюстатті 638 Цивільного кодексу Українивстановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Устатті 526 Цивільного кодексу Українипередбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цьогоКодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ч. 1ст. 512 Цивільного кодексу Україникредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: 1) передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); 2) правонаступництва; 3) виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); 4) виконання обов`язку боржника третьою особою. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 514 Цивільного кодексу України). Відповідно до частини першоїстатті 1054 Цивільного кодексу Україниза кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1ст. 1048 Цивільного кодексу України). Частиною другоюстатті 1054 Цивільного кодексу Українивстановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. За змістомстатті 1056 Цивільного кодексу Українирозмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. За положеннями ст.1046,1049 Цивільного кодексу України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч. 1 ст.1048та ч. 1 ст.1049 Цивільного кодексу Українипозикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абзацу 2 ч. 1ст. 1048 Цивільного кодексу Українипро виплату процентів до дня повернення позики може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. З аналізу зазначених норм матеріального права слідує, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2ст. 1050 Цивільного кодексу Україниправо кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються ч. 2ст. 625 Цивільного кодексу України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Зазначена правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постановах: від 28.03.2018 року у справі № 444/9519/12, провадження № 14-10цс18, від 04.07.2018 року у справі № 310/11534/13-ц, провадження №4-154цс18, від 31.10.2018 року у справі №202/4494/16-ц, провадження № 14-318цс18. Таким чином, новий кредитор - позивач відповідно дост. 1048 Цивільного кодексу Українимає право стягнути заборгованість по нарахованих та несплачених процентах за користування кредитними коштами у межах погодженого сторонами строку кредитування. Після закінчення строку його дії у позикодавця відсутні правові підстави нараховувати передбачені договором проценти. Проте, позивач просить стягнути з [PERSON] проценти за період, який виходить за межі строку кредитування, що суперечить ст. 1048 Цивільного кодексу Українита правовій позиції висловленій Великою Палатою Верховного Суду у постановах: від 28.03.2018 року у справі №444/9519/12, провадження №14-10цс18, від 04.07.2018 року у справі №310/11534/13-ц, провадження №4-154цс18, від 31.10.2018 року у справі №202/4494/16-ц, провадження №14-318цс18. Таким чином, встановивши, що право позивача було порушено внаслідок неповернення кредиту відповідачем, позовні вимоги про стягнення тіла кредиту у сумі 7 600 грн. є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Щодо заявленої позивачем вимоги про стягнення з відповідача заборгованості за відсотками в сумі 26106 грн., суд зазначає наступне. Згідно з матеріалів справи, розрахунок заборгованості за кредитним договором №100460244 відсутній, зазначена лише сума заборгованості за відсотками, порядок її нарахування не зазначений. Згідно анкети заяви строк кредиту: 15 днів з 2021-07.06 - 2021-07.21. Орієнтовна загальна вартість кредиту становитиме 12120 грн., яка складається з :комісії за надання кредиту у розмірі 1520 грн (одноразова), проценти за користування кредитом - 3000 грн, та тіло кредиту у розмірі 7600 грн. За такого, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в цій частині є частково обґрунтованими та такими, що підлягають частковому задоволенню на передбачену умовами кредитного договору суму відсотків 3000 грн та комісії за надання кредиту у розмірі 1520 грн. Відповідно до ч.1ст.141 ЦПК Українисудовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки вимоги позивача задоволено частково, тому на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Діджи Фінанс" підлягає до стягнення з відповідача судовий збір пропорційно до задоволених позовних вимог в сумі 738,78 грн. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу (частина 3 статті 133 ЦПК України). Відповідно до ч. 1 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Згідно п. 2 ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (частина 4 статті 137 ЦПК України). На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу позивачем подані наступні документи: копія договір про надання правової допомоги №42649746 від 11.12.2023 та додаткову угоду до нього, копію детального опису робіт,копію акту підтвердження факту надання правничої допомоги адвокатом виконання робіт, надання послуг. Верховний Суд вже неодноразово висловлював правову позицію щодо порядку та критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу та їх розподілу, зокрема в Постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 року у справі № 922/1964/21 вказано, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова ухвала Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.12.2021 у справі № 927/237/20). Такі самі критерії, як зазначено вище, застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Зокрема, згідно з практикою Європейського суду з прав людини заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява № 19336/04). Крім того, у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. На переконання суду витрати на професійну правничу допомогу в сумі 6000 грн. заявлені позивачем відповідають критеріям реальності (їхньої дійсності і необхідності), тому витрати на професійну правничу допомогу підлягають вдшкодуванню пропорційно до задоволених позовних вимог в розмірі 2000 грн.

Outcome: partial