Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-07 00:00:00

08.02.2023 [PERSON] звернувся до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська з позовом до [PERSON] (третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Соборний відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса)) про виключення запису про батька з актового запису про народження дитини. Ухвалою судді\~Наумової О.С.\~від 22.03.2023\~відкрито провадження\~та призначено\~розгляд справи\~в загальному\~порядку з\~проведенням підготовчого\~судового засідання (а.с. 22). Підготовче засідання у справі закрите 13.03.2024 та справа призначена до судового розгляду по суті (а.с. 120). В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що в грудні 2010 року припинені із відповідачкою фактичні шлюбні відносини та вони проживали окремо. Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 06.04.2011 у справі №2-7204/2011 шлюб між ними розірвано. Проте, в січні 2023 року позивач випадково дізнався, що друга дитина його колишньої дружини [PERSON] має однакове з ним прізвище та по-батькові. На вимогу позивача відповідачка пояснила, що дійсно народила другу дитину (сина [PERSON] ) 15.11.2011 та під час реєстрації народження зазначила позивача її батьком, у зв`язку з тим, що він народився менше ніж через 10 місяців після розірвання шлюбу. Факт того, що позивач не є біологічним батьком її сина [PERSON] не заперечувала. Відповідачка не скористалася правом на надання відзиву. Відповідно до довідки про подання документів для оформлення паспорту громадянина України, відповідач змінила прізвище на « [PERSON] » (а.с. 116). 08.05.2024 представник позивача адвокат Ганжа М.Г. (діє на підставі ордеру серії АЕ № 1178223 від 21.04.2023 а.с. 28 зворот) подав до суду клопотання, в якому просив судове засідання, призначене на 08.05.2024, провести без його участі, позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити (а.с. 130). В судовому засіданні, яке відбувалося 05.03.2024 відповідачка пояснила, що дійсно 15.11.2011 народила дитину сина [PERSON] та під час реєстрації народження, батьком дитини зазначила позивача. Одночасно з цим визнала, що позивач [PERSON] не є біологічним батьком її сина [PERSON] (а.с. 117-118). 08.05.2024 від відповідачки надійшла заява про розгляд справи без її участі, в якій вона зазначила, що не заперечує проти задоволення позовних вимог (а.с. 146). Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, докази чого наявні в матеріалах справи. Про причини неявки не повідомив, з клопотанням про відкладення розгляду справи до суду не звернувся, заперечень на позовні вимоги до суду не надав (а.с. 123). Суд, дослідивши матеріали справи, надавши оцінку доводам сторін в сукупності з наданими письмовими доказами, оцінивши зібрані по справі докази відповідно до положень ст. 89 ЦПК України, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з таких підстав. Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч. 1 ст. 4 ЦПК України). Суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (ч. 1 ст. 13 ЦПК України). Відповідно до ч. 10 ст. 7 Сімейного кодексу України кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист. Судом встановлено, що позивач [PERSON] внесений до актового запису про народження від 29.11.2011 № 1529 батьком дитини [PERSON] на підставі актового запису про шлюб № 110 від 07.03.2008, складеного Жовтневим відділом РАЦС Дніпропетровського міського управління юстиції (а.с. 10, 77). Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 06.04.2011 у справі №2-7204/2011 шлюб між [PERSON] та [PERSON] (відповідачем) було розірвано (а.с. 11). Позивач зазначає, що в січні 2023 року він дізнався, що зазначений батьком другої дитини своєї колишньої дружини - [PERSON] , при тому що він не є його біологічним батьком. Відповідач в судовому засіданні 05.03.2024 визнала, що позивач зазначений в актовому записі про народження її дитини [PERSON] батьком останнього, однак фактично [PERSON] не є його біологічним батьком. Відповідно до ст. 121 Сімейного кодексу України права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу. Вимогами ст. 122 СК України встановлено, що дитина, яка зачата і (або) народжена у шлюбі, походить від подружжя. Походження дитини від подружжя визначається на підставі Свідоцтва про шлюб та документа закладу охорони здоров`я про народження дружиною дитини. Дитина, яка народжена до спливу десяти місяців після припинення шлюбу, походить від подружжя. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 128 СК України за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Згідно зі ст. 136 СК України особа, яка записана батьком дитини відповідно до статей 122, 124, 126 і 127 цього Кодексу, має право оспорити своє батьківство, пред`явивши позов про виключення запису про нього як батька з актового запису про народження дитини. У разі доведення відсутності кровного споріднення між особою, яка записана батьком, та дитиною, суд постановляє рішення про виключення відомостей про особу як батька дитини з актового запису про її народження. Оспорювання батьківства можливе лише після народження дитини і до досягнення нею повноліття. До вимоги чоловіка про виключення запису про нього як батька з актового запису про народження дитини позовна давність не застосовується. Відповідно до п. 2.13 «Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання», затверджених наказом Міністерства юстиції України 12.01.2011 № 96/5, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 14.01.2011 за № 55/18793, підставою для внесення змін в актові записи цивільного стану, зокрема, є рішення суду про виключення відомостей про батька (матір) дитини з актового запису про народження, у якому зазначено про внесення конкретних змін в актові записи цивільного стану. Передумовою звернення до суду в таких справах є відсутність кровного споріднення між особою, записаною батьком, і дитиною. Зміст ст. 136 СК України свідчить, що підставою для оспорювання презумпції батьківства є невідповідність встановленого батьківства факту біологічного походження. У разі доведення відсутності кровного споріднення між особою, записаною батьком, і дитиною, суд постановляє рішення про виключення відомостей з актового запису про народження дитини. Доводити відсутність кровного споріднення з дитиною можливо будь-якими допустимими доказами, у тому числі висновками судово-медичної, біологічної чи генетичної експертиз. При вирішенні спору про оспорювання батьківства суд приділяє особливу увагу інтересам дитини, не ігноруючи при цьому інтереси ймовірного біологічного батька. ЄСПЛ вказував у своїй практиці, що на сьогодні ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини; його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорюваного батьківства (KALACHEVA v. RUSSIA, № 3451/05, § 34, ЄСПЛ, від 07.05.2009). Висновок судово - медичної (молекулярно-генетичної) експертизи є підставою для категоричного висновку на підтвердження або спростування батьківства. Експертиза ДНК, або молекулярно-генетична експертиза, призначається у цивільних справах з метою формування доказової бази. Об`єктом молекулярно-генетичного дослідження є ядерна ДНК (ДНК, розташована в ядрі клітини), отримана з крові, слини, буквального та іншого епітелію, волосся (за наявності волосяного фолікула), а також часток тканин і органів людини. Для визначення спірного батьківства необхідна присутність ймовірного батька і дитини для проведення забору вихідного біологічного матеріалу. За відсутності біологічного матеріалу хоча б однієї зі сторін провести дослідження неможливо. Аналогічна позиція викладена у постановах Верховного Суду від 16.05.2018 у справі № 399/1029/15-ц, від 25.08.2020 у справі № 478/690/18, від 15.04.2021 у справі № 645/1098/18, від 19.05.2021 в справі № 207/789/19. За клопотанням представника позивача ухвалою суду від 19.09.2023 у справі було призначено судову молекулярно-генетичну експертизу (а.с. 98 99). Про дату, час та місце проведення експертизи відповідач повідомлена у встановленому законом порядку. Проте, ухвала суду від 19.09.2023 про призначення судової молекулярно-генетичної експертизи повернута без виконання, у зв`язку з неприбуттям відповідача разом із дитиною [PERSON] 27.11.2023, 11.12.2023 та 15.01.2024 на експертизу для відбору експериментальних зразків до Комунального закладу «Дніпропетровського обласного бюро судово-медичної експертизи» Дніпропетровської обласної ради» (а.с. 111). Як вже було зазначено вище, предметом доказування в даній справі є відсутність кровного споріднення між особою, записаною батьком, і дитиною. В судовому засіданні 05.03.2024 між сторонами було досягнуто домовленості про можливість проведення ДНК-дослідження за згодою відповідача у будь-якій лабораторії, яка здійснює відповідні дослідження. 06.03.2024 було проведено дослідження клітин ДНК шляхом співставлення зразків, відібраних у позивача [PERSON] та дитини [PERSON] . На підставі проведеного дослідження лабораторією Endeavor DNA було надано звіт, за результатами якого передбачуваний батько (позивач) виключається як біологічний батько досліджуваної дитини. Імовірність батьківства становить 0% (а.с. 125 126, 144 - 145). Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Тобто при вирішенні спору про визнання батьківства мають враховуватись усі вище перераховані докази в сукупності. Частиною 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це. На підставі викладеного, суд приходить до висновку, про те що позивач [PERSON] не є біологічним батьком дитини [PERSON] , що підтверджується звітом лабораторії Endeavor DNA та не заперечується відповідачем, у зв`язку з чим позовні вимоги підлягають задоволенню. Вирішуючи питання розподілу судових витрат відповідно до ст. 141 ЦПК України, з урахуванням того, що позовні вимоги задоволені, судові витрати у вигляді сплаченого судового збору в сумі 1073,60 грн. (а.с. 18) підлягають стягненню із відповідачки на користь позивача. 08.05.2024 від позивача на адресу суду надійшло клопотання про стягнення судових витрат на правничу допомогу та збір доказів у справі у загальній сумі 25873,60\~грн., з яких 20000,00 грн. витрати на правничу допомогу, 4800,00 грн. витрати на проведення ДНК аналізу (а.с. 131 133). Частиною 1 ст. 133 ЦПК України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Пунктом 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України передбачено, що до витрат пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно з ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Згідно з ч. 4 ст. 58 ЦК України повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність». Повноваження адвоката Ганжі М.Г., як представника позивача, підтверджені в порядку, встановленому чинним цивільним процесуальним законодавством: ордером серії АЕ № 1178223 від 21.04.2023, договором про надання правової допомоги від 01.02.2023, яким узгоджено, що розмір гонорару (винагороди) погоджується додатковими угодами (а.с. 28 зворот, 134 138). Відповідно до додаткової угоди № 1 до договору сторонами було погоджено наступний обсяг та вартість послуг: первинна консультація та роз`яснення з правових питань 1500,00 грн. за одну послугу, підготування та подання позовної заяви до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська про виключення запису про батька з актового запису про народження дитини 8000,00 грн. за одну послугу, підготування та подання клопотання про призначення молекулярно-генетичної експертизи 2000,00 грн. за одну послугу (а.с. 139). Згідно з актом приймання-передачі № 1 від 07.02.2023 виконані послуги: первинна консультація та роз`яснення з правових питань: витрачено часу - 2 год., вартість - 1500 грн.; підготування та подання позовної заяви до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська про виключення запису про батька з актового запису про народження дитини витрачено часу 6 год., вартість 8000,00 грн.; підготування та подання клопотання про призначення молекулярно-генетичної експертизи: витрачено часу 2 год., вартість 2000,00 грн. (а.с. 141). Відповідно до додаткової угоди № 2 від 01.06.2023 до договору сторонами було погоджено наступний обсяг та вартість послуг: підготування та подання клопотання про витребування доказів 1000,00 грн. за послугу, розробка клопотання про стягнення витрат, що пов`язані з розглядом справи, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу у справі по справі № 201/1560/23 1500,00 грн. за одну послугу, а також погоджено гонорар адвоката за представництво в суді 6000,00 грн. (незалежно від кількості наданих послуг) (а.с. 140). Згідно з актом приймання-передачі № 2 від 02.06.2023 адвокатом було надано наступні послуги: підготування та подання клопотання про витребування доказів: витрачено часу - 2 год., вартість 1000,00 грн.; розробка клопотання про стягнення витрат, що пов`язані з розглядом справи, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу у справі по справі № 201/1560/23 витрачено часу - 2 год., вартість - 1500 грн. (а.с. 142). Згідно з актом приймання-передачі № 3 від 07.05.2023 адвокатом надані наступні послуги: гонорар адвоката за представництво в суді 6000,00 грн. (а.с. 143). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) зроблено висновок, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. У разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, підлягають відшкодуванню незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною чи тільки має бути сплачено (постанова Верховного Суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19). Суд вважає, що понесені витрати на правничу допомогу підтверджені належним і допустимими доказами (ордером, укладеним договором, актом приймання-передачі виконаних послуг), тому вони приймаються судом до уваги. Положеннями ст. 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268). У рішенні ЄСПЛ від 28.11.2002 «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Пунктом 9 ч. 1 ст. 1 цього Закону встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні. Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1вищевказаного Закону). Відповідно до статті 19 Закону видами адвокатської діяльності, зокрема, є: - надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; - складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; - представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 цього ж Закону). Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі "Бочаров проти України" (остаточне рішення від 17.06.2011), суд при оцінці доказів керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом". Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростовних презумпцій щодо фактів. Згідно з ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеній в постанові від 25.05.2021 по справі №910/7586/19 час, який адвокат витрачає на дорогу для участі у судовому засіданні, є складовою правничої допомоги і підлягає компенсації нарівні з іншими витратами. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц). Вирішуючи питання про можливість розподілу судових витрат, суд не бере до уваги витрати на підготовку клопотання про стягнення витрат, що пов`язані з розглядом справи, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу у справі по справі у розмірі 1500,00 грн. Заява про стягнення і розподіл судових витрат є фактично заявою про подання доказів щодо витрат, які понесені стороною у зв`язку з необхідністю відшкодування правової допомоги, а тому витрати на підготовку такої заяви не підлягають відшкодуванню. Така позиція висловлена Об`єднаною палатою Верховного Суду від 02.02.2024 по cправі №910/9714/22. Тому витрат в сумі 1500,00 грн. за складання заяви про розподіл судових витрат не підлягають відшкодуванню. Також суд не бере до уваги витати на представництво в суді в розмірі 6000,00 грн., оскільки представник не брав участь безпосередньо у судових засіданнях. Отже, загнальний розщмір, який суд може узяти до уваги при розподілі судових витрат становить 11500,00 + 1000,00 грн., всього 12500,00 грн. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. За висновком Великої Палати Верховного Суду у постанові від 07.07.2021 у справі № 910/12876/19, суд зауважив, що розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини. Разом з тим, чинне процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу. Відповідно, процесуальним законодавством передбачено такі основні критерії визначення та розподілу судових витрат, як їх дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову, з урахуванням складності та значення справи для сторін. В питанні критеріїв також слід зауважити на висновок Великої Палати Верховного Суду у постанові від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц, за яким при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Згідно з висновками у постановах Верховного Суду від 07.11.2019 у справі № 905/1795/18 та від 08.04.2020 у справі № 922/2685/19, де визначено, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: approved