Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-12 00:00:00

Позивач [PERSON] 10.11.2021 звернулася до Орджонікідзевського районного суду м. Харкова з позовом до Приватного акціонерного товариства «Харківський тракторний завод» про відшкодування моральної шкоди. Позовна заява обґрунтована тим, що 12.10.1966 [PERSON] прийнята на роботу до Харківського тракторного заводу, працювала до 11.09.2002. Позивач вказувала, що за висновком МСЕК від 12.04.2017 їй визначено 40 % стійкої втрати професійної працездатності та друга група інвалідності безстроково, а 20.11.2019 встановлено 50 % втрати професійної працездатності безстроково. В поданій до суду позовній заяві просила суд стягнути з відповідача на відшкодування моральної шкоди, завданої професійним захворюванням, кошти в розмірі 220000 грн. Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 15.11.2021 відкрито провадження в справі за правилами спрощеного позовного провадження. Відповідачем 12.12.2021 подано до суду відзив на позовну заяву, який обґрунтований тим, що [PERSON] працювала в АТ «ХТЗ» з 1976 року, 11.09.2002 була звільнена з підприємства у зв`язку з виходом на пенсію, на момент звільнення була повністю здорова, не мала ознак професійної хвороби. Вказував, що акт розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання був складений в 2017 році формально, на підставі проведеної атестації робочих місць, без врахування реальних умов праці за період роботи [PERSON] . Вважає, що відповідачем не було порушено пав позивача. В задоволенні позовних вимог просив відмовити. Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 13.12.2021 суд перейшов до розгляду справи за правилами загального позовного провадження та призначив підготовче судове засідання. Відповідно до розпорядження Голови Верховного Суду від 14.03.2022 № 7/0/9-22 змінено територіальну підсудність судових справ Орджонікідзевського районного суду м. Харкова на Київський районний суд м. Полтави. Ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 14.03.2023 справу прийнято до провадження суду. Ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 02.10.2023 закрито підготовче провадження в даній справі та призначено судове засідання з розгляду справи по суті. Представник позивача звернувся до суду з заявою, в якій просив проводити розгляд справи без участі позивача та представника. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції не прийняв. Треті особи в судове засідання не з`явилися. Суд, дослідивши зібрані в справі докази, приходить до таких висновків. Судом встановлено, що позивач [PERSON] працювала на ПрАТ «Харківський тракторний завод» з 30.08.1976 по 11.09.2002 на різних посадах. Також встановлено, що [PERSON] , [INFO] , є особою з інвалідністю 2 групи безстроково, перебуває на обліку з 04.04.2017 як потерпіла внаслідок професійного захворювання, отриманого під час роботи на ПАТ «Харківський тракторний завод», акт розслідування хронічного професійного захворювання за формою П-4 від 20.03.2017. Також дослідженими в справі доказами встановлено, що з 04.04.2017 [PERSON] було встановлено 40 % втрати професійної працездатності; під час повторних переоглядів встановлено 50 % втрати професійної працездатності з 05.11.2019 безстроково згідно довідки Харківської обласної МСЕК № 3 від 20.11.2019 серії 12ААА№028084. Встановлено, що [PERSON] призначена та виплачена одноразова допомога в разі стійкою втрати професійної працездатності та щомісячні страхові витрати, які вона отримує, відшкодування моральної шкоди не нараховувалося та не виплачувалося. У частині першій та другій\~статті 153 КЗпП\~визначено, що на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці. Забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Відповідно до\~статті 173 КЗпП\~шкода,\~ заподіяна\~працівникам каліцтвом\~або іншим\~ушкодженням здоров`я,\~пов`язаним\~з виконанням\~трудових обов`язків,\~відшкодовується у\~встановленому законодавством\~порядку. У разі ушкодження здоров`я працівника, причиною якого став мобінг (цькування), факт якого підтверджено судовим рішенням, що набрало законної сили, заподіяна шкода відшкодовується у розмірі понесених витрат на лікування. Згідно\~статті 237-1 КЗпП\~відшкодування роботодавцем\~моральної шкоди\~працівнику провадиться\~у разі,\~якщо порушення\~його законних\~прав,\~у тому\~числі внаслідок\~дискримінації,\~мобінгу (цькування),\~факт якого\~підтверджено судовим\~рішенням,\~що набрало\~законної сили,\~призвели до\~моральних страждань,\~втрати нормальних\~життєвих зв`язків\~і вимагають\~від нього\~додаткових зусиль\~для організації\~свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. У пункті 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (з відповідними змінами) роз`яснено, що згідно зі статтею 237-1КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконне звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Суд приходить до висновку про наявність факту заподіяння позивачу [PERSON] моральної шкоди та наявності підстав для її відшкодування, оскільки належними та допустимими доказами доведено факт втрати професійної працездатності позивачем на 50 % та встановлення стійкої втрати нею працездатності з точки зору погіршення здоров`я, зміни життєвого укладу, що вимагає додаткових зусиль для організації життя, є досить тяжкими наслідками, спричиненими професійним захворюванням, пов`язаним зі шкідливими умовами праці. Відповідно до п.4.1 рішення Конституційного Суду України № 1-9/2004 від 27 січня 2004 року, моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Як наслідок, моральна шкода, заподіяна умовами виробництва, спричинює порушення таких особистих немайнових прав, як право на життя, право на охорону здоров`я тощо. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричинюють йому моральні та фізичні страждання. Відповідно до роз`яснень, викладених у п.9\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням у кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховуються характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотних вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках. У постанові Великої Палати Верховного Суду 20 листопада 2019 року у справі №210/3177/17 (провадження № 14-288цс19) зроблено висновок, що «за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Вирішуючи питання розміру відшкодування позивачу моральної шкоди, суд, виходячи з засад розумності, виваженості та справедливості, приймає до уваги те, що позивачу були спричинені моральні страждання, отримання ушкодження здоров`я, безумовно, змінило її нормальний життєвий ритм, а отже позовні вимоги підлягають задоволенню з визначенням розміру відшкодування у сумі 40000 грн. Розмір заявленої позивачам шкоди в розмірі 220000 грн є завищеним та не підтвердженим дослідженими в справі доказами. Факт незгоди відповідача з результатами акту розслідування хронічного професійного захворювання за формою П-4 від 20.03.2017 не може бути прийнятий судом до уваги, оскільки зазначений акт у встановленому законом порядку не оспорювався, є чинним. Оскільки позивач звільнена від сплати судового збору, у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України та Закону України «Про судовий збір» з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 3028 грн.

Outcome: partial