Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-19 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до Акціонерного товариства «Ідея Банк», за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача державного виконавця Першого відділу державної виконавчої служби м. Вінниці Центрального міжрегіонального управління юстиції (м. Київ), про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, мотивуючи позовні вимоги тим, що 22.02.2022 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Солонець Т.М. було вчинено виконавчий напис №110, яким стягнуто з [PERSON] заборгованість за кредитним договором №Е07.00601.007676197 від 04.03.2021 року в сумі 226640,12 грн. На думку позивача, виконавчий напис не підлягає виконанню, оскільки: виконавчий напис було вчинено на підставі кредитного договору, який укладений у простій письмовій формі та не є нотаріально посвідченим; нотаріусом не було перевірено безспірність заборгованості. Враховуючи викладене вище, [PERSON] змушений був звернутися до суду з позовом про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Ухвалою суду від 29.12.2023 року під час вирішення питання про відкриття провадження у справі суддею, відповідно до ч. 3 ст. 53 ЦПК України, було залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Солонець Т.М., яка вчинила оспорюваний виконавчий напис №110, оскільки рішення суду може вплинути на його права та обов`язки. Ухвалою суду від 29.12.2023 року було задоволено заяву представника позивача та забезпечено позов шляхом зупинення стягнення, що проводиться на підставі виконавчого напису №110, вчиненого 22.02.2022 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Солонець Тамарою Миколаївною, що перебуває на виконанні державного виконавця Першого відділу державної виконавчої служби м. Вінниці Центрального міжрегіонального управління юстиції (м. Київ) Короля Володимира Володимировича ВП №69706315 про стягнення з [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) на користь Акціонерного товариства «Ідея Банк» заборгованість в розмірі 226640,12 гривень, до ухвалення рішення у справі. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явився, проте його представник подав суду заяву, відповідно до якої просив провести розгляд справи без його участі та позивача, позовну заяву підтримав та просив її задовольнити. Також просив суд врахувати те, що оскаржуваний виконавчий напис нотаріуса вчинено на підставі кредитного договору, який не посвідчено нотаріально. Додатково повідомив, що позивачем було понесено витрати пов`язані з розглядом цієї справи в суді, зокрема судовий збір 1073,60 грн. та 536,80 грн., а також витрати на професійну правничу допомогу в сумі 10000,00 грн. Представник відповідача АТ «Ідея Банк» до судового засідання не з`явився, однак на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач просив в позові відмовити. Відзив мотивований тим, що виконавий напис №110 є таким, що в повній мірі відповідає вимогам чинного законодавства та підлягає виконанню. 04.03.2021 року між АТ "Ідея Банк" та [PERSON] було укладено договір кредиту та страхування №Е07.00601.007676197, згідно з яким банк надав позичальнику кредит в розмірі 157350,00 грн., а позичальник зобов`язався повернути його разом з процентними платежами згідно з умовами цього договору. Оскільки [PERSON] власних зобов`язань не виконував, станом на 10.01.2022 року унього утворилася заборгованість за договором у розмірі 224740,12 грн. На підставі положень чинного законодавства АТ "Ідея Банк" звернулось до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Солонець Т.М. із заявою про вчинення виконавчого напису та стягнення боргу за кредитним договором. Нотаріусу для вчинення виконавчого напису відповідачем були надані документи, які підтверджують безспірність заборгованості, а зазначену в оспорюваному виконавчому написі заборгованість, можна вважати безспірною. Протилежного позивачем надано не було. Представник також зазначив, що постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року по справ №826/20084/14 було саме визнано нечинною постангову КМУ №662 від 26.11.2014 року, тому така може втратити чинність лише на майбутнє з моменту набрання чинності відповідним судовим рішенням або з іншого визначеного судом моменту після прийняття спірного акту. Щодо судових витрат, то вони задоволенню не підлягають через відсутність в матеріалах справи належних доказів. Наданий позивачем договір про надання професійної правничої допомоги, акт приймання-передачі, квитанція не послідчені належним чином. Крім тго, позивачем не надано суду розрахунок із зазначенням часу витраченого на підготовку вказаних документів чи виконаних послуг. Дана справа є типовою, незначної складності, що враховується судом при визначенні розміру витрат на правову допомогу, яка може підлягати стягненню. Просив відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Також просив розгляд справи здійснювати за відсутності представника відповідача. Треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Солонець Т.М. та державний виконавець Першого відділу державної виконавчої служби м. Вінниці Центрального міжрегіонального управління юстиції (м. Київ) в судове засідання не з`явилися, хоча про час, дату та місце судового розгляду повідомлялися належним чином, про причини неявки суд не повідомили. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про задоволення позову з таких підстав. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Правилами ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 5 ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Судом встановлено, що 22.02.2022 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Солонець Т.М. було вчинено виконавчий напис та зареєстровано в реєстрі за №110, яким стягнуто з [PERSON] заборгованість за кредитним договором №Е07.00601.007676197 від 04.03.2021 року, укладеного між [PERSON] та АТ «Ідея Банк» в загальній сумі 226640,12 грн., з яких: строковий основний борг 113410,38 грн.; прострочений основний борг 43939,62 грн.; прострочені проценти 13\~386,39 грн.; строкові проценти 1230,08 грн.; строкова плата за обслуговування кредиту 4569,29 грн.; прострочена плата за обслуговування кредиту 48204,36 грн.; плата за вчинення виконавчого напису 1900,00 грн. Стягнення заборгованості провадиться за період з 15.06.2021 року по 10.01.2022 року (а.с.15). Постановою державного виконавця Першого відділу державної виконавчої служби м. Вінниці Центрального міжрегіонального управління юстиції (м. Київ) від 22.08.2022 року відкрито виконавче провадження №69706315 на підставі виконавчого напису приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Солонець Т.М., виданого 22.02.2022 року за №110 (а.с.16). При вчиненні оспорюваного виконавчого напису нотаріус керувався ст. 87-91 Закону України «Про нотаріат» та п. 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 №1172. Згідно з ч. 1 ст. 39 Закону України «Про нотаріат», порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом та іншими актами законодавства України. Відповідно до ст. 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Такий перелік документів, на підставі яких може бути видано виконавчий напис нотаріуса, передбачений положеннями постанови Кабінету Міністрів України №1172 від 29 червня 1999 року. Постановою Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014 року №662 внесено зміни до зазначеного вище переліку документів. Зокрема, доповнено переліком після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом з назвою: «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин». Так, у пункті 2 переліку вказано на можливість вчинення виконавчого напису за кредитними договорами, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. На зазначений пункт 2 переліку посилався нотаріус у виконавчому написі. Проте, при вчинені виконавчого напису не враховано, що пункт 2 Постанови Кабінету Міністрів України №1172 від 29 червня 1999 року на час їх застосування, а саме 17 травня 2017 року, був визнаний незаконним та нечинним судовим рішенням, яке набрало законної сили. Зокрема, постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі №826/20084/14, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року, постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 листопада 2016 року скасовано. Визнано незаконною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014 року № 662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, а саме: п. 1 Змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, в частині «а після слів «заставлене майно» доповнити словами «(крім випадку, передбаченого пунктом 11 цього переліку)»; доповнити розділ пунктом 11 такого змісту: «11. Іпотечні договори, що передбачають право звернення стягнення на предмет іпотеки у разі прострочення платежів за основним зобов`язанням до закінчення строку виконання основного зобов`язання. Для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого іпотечного договору; б) оригінал чи належним чином засвідчена копія договору, що встановлює основне зобов`язання; в) засвідчена стягувачем копія письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання, що була надіслана боржнику та майновому поручителю (в разі його наявності), з відміткою стягувана про непогашення заборгованості; г) оригінали розрахункового документа про надання послуг поштового зв`язку та опису вкладення, що підтверджують надіслання боржнику письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання; ґ) довідка фінансової установи про ненадходження платежу», п. 2. Змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів: «Доповнити перелік після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту: «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин 2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувана про непогашення заборгованості.». Зобов`язано Кабінет Міністрів України опублікувати резолютивну частину постанови суду про визнання незаконною та нечинною Постанови Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014 року № 662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, у виданні, в якому її було офіційно оприлюднено, після набрання постановою законної сили. Резолютивну частину постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі №826/20084/14 опубліковано в інформаційному бюлетені «Офіційний вісник України» від 21 березня 2017 року №23. У подальшому, ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року залишено без змін. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 20 червня 2018 року відмовила в задоволенні заяви про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року, не знайшовши підстав для такого перегляду. Частиною 2 статті 265 КАС України, якою врегульовано наслідки визнання нормативно-правового акта протиправним та нечинним, встановлено, що нормативно-правовий акт втрачає чинність повністю або в окремій його частині з моменту набрання законної сили відповідним рішенням суду. При цьому, судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для виконання. Зокрема, пунктом 9 частини другої статті 129\~Конституції України визначено, що до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду. Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України і судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд. Таким чином, перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172 у редакції станом на час вчинення оспорюваного виконавчого напису приватним нотаріусом, не містив пункту 2 та стосувався лише нотаріально посвідчених договорів і не міг застосовуватись до кредитних договорів, укладених у простій письмовій формі, оскільки пункт 2 Переліку з 22 лютого 2017 року визнаний нечинним відповідно до вказаної вище постанови Київського апеляційного адміністративного суду. Аналогічного висновку дійшов і Верховний Суд у постанові від 21 жовтня 2020 року у справі №172/1652/18 (провадження №61-16749св19). Оскаржуваний у даній справі виконавчий напис вчинений нотаріусом 04.11.2021, тобто після набрання законної сили постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі №826/20084/14. Окрім цього, представлену нотаріусу заборгованість не можна вважати безспірною, оскільки судом встановлено, що позивач заперечує суму заборгованості, період стягнення та умови. Таким чином, грошова вимога стягувача не є безспірною, а тому підстави для її стягнення шляхом видачі виконавчого напису нотаріуса були відсутні. Відповідно до пункту 1 Переліку (в редакції, чинній на момент вчинення виконавчого напису) «Нотаріально посвідчені договори, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно», для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання». Укладений кредитний договір, який наданий нотаріусу для вчинення виконавчого напису, не був посвідчений нотаріально, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, саме у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем оригіналу нотаріально посвідченого договору (договорів). Відповідно до ч. 3 ст. 12 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За таких обставин, враховуючи те, що відповідачем не було подано доказів, які б підтверджували заперечення позовних вимог, суд приходить до висновку, що оспорюваний виконавчий напис слід визнати таким, що не підлягає виконанню. Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п. 12 ч. 3 ст. 2 ЦПК України). Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору. Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи: 1) попереднє визначення суми судових витрат (стаття 134 ЦПК України); 2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 137 ЦПК України) 3) розподіл судових витрат між сторонами (стаття 141 ЦПК України). Статтею 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Зокрема, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Відповідно до ст. 141 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача на користь позивача понесений судовий збір при зверненні до суду з даним позовом в сумі 1073,60 грн. та судовий збір за подачу заяви про забезпечення позову до подачі позову в розмірі 536,80 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved