Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-12 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в обґрунтування вимог якого зазначив, що 18 грудня 2018 року відповідач уклав із АТ «Банк Кредит Дніпро» кредитний договір № 22036000101550 за яким отримав грошові кошти. Надалі, 15.12.2021 року між АТ «Банк Кредит Дніпро» і ТОВ «Цикл фінанс» було укладено договір факторингу № 15/12/2-21 за яким право вимоги за вказаним кредитним договором було відступлено на користь ТОВ «Цикл фінанс». У підсумку, позивач вказує, що за відповідним договором факторингу він набув право вимоги за зазначеним кредитним договором, а тому, оскільки відповідач взяті на себе зобов`язання по погашенню кредиту та сплаті відсотків за наведеним кредитним договором не виконує, у нього виникла заборгованість за кредитом, що порушує права позивача, у зв`язку із чим позивач просить стягнути із відповідача на свою користь заборгованість в загальному розмірі 58\~785 гривень 71 копійка (а.с. 1 9). Дану справу розглянуто в порядку спрощеного провадження. Оскільки відповідач, який отримав судове повідомлення про розгляд справи разом із копією ухвали про відкриття провадження, у встановлений цивільним процесуальним законом строк не подав відзив на позов і не заперечив проти вирішення справи в порядку спрощеного провадження, суд ухвалив рішення на підставі наявних у справі доказів (а.с. 205, 207, 210). Дослідивши письмові докази по справі у їх сукупності, суд приходить до наступних висновків. 18.12.2018 року між АТ «Банк Кредит Дніпро» і [PERSON] укладено кредитний договір № 22036000101550 за умовами якого банк надав відповідачу кредит в сумі 44 450 гривень 00 копійок на строк 36 місяців зі сплатою відсотків у розмірі 56,0 % річних (а.с. 10-А). Надалі, за договором факторингу № 15/12/21 від 15.12.2021 року укладеним між АТ «Банк Кредит Дніпро» і ТОВ «Цикл фінанс» до останнього перейшло право вимоги за кредитним договором відповідача № 22036000101550 від 18.12.2018 року (а.с. 11 17, 18). Факт отримання відповідачем кредитних коштів та користування ними підтверджується відомостями виписки по рахунку клієнта (а.с. 19 174). Під час розгляду справи встановлено, що відповідач не виконав свої зобов`язання перед позивачем за вказаним кредитним договором по якому позивач набув право вимоги від кредитора та не повернув кредит у визначений договором строк до 18 грудня 2021 року. Із наданого позивачем на підтвердження своїх вимог розрахунку заборгованості вбачається, що станом на 14.12.2021 року відповідач має заборгованість за кредитним договором на загальну суму 57\~262 гривні 67 копійок, з яких: залишок простроченого кредиту 37\~024 гривні 04 копійки, залишок прострочених відсотків 3\~453 гривні 94 копійки та залишок прострочених комісій 16\~784 гривні 69 копійок (а.с. 175 178). Стаття 526 ЦК України передбачає, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За нормами статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти; до відносин за кредитним договором застосовуються положення\~ параграфа 1\~ глави 71 ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору (частини 1 і 2). Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, у такій самій кількості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Положення статті 625 ЦК України передбачають, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу. Відповідно до статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно із частиною першою статті 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, у такій самій кількості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до\~ статті 625\~ цього Кодексу; якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу (стаття 1050 ЦК України). Положення статті 625 ЦК України передбачають, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу. Таким чином, оскільки відповідач належним чином не виконав свої зобов`язання з повернення кредитних коштів та сплатити процентів у строки передбачені наведеним кредитним договором, внаслідок чого у нього виникла заборгованість перед позивачем, суд приходить до висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь позивача суми заборгованості за даним яка складається із простроченого кредиту 37\~024 гривні 04 копійки і прострочених відсотків 3\~453 гривні 94 копійки. Натомість, суд вважає безпідставними і необґрунтованими вимоги позивача про стягнення із відповідача прострочених комісій в сумі 16\~784 гривні 69 копійок, оскільки за правовими висновками викладеними у постанові Верховного Суду від 13 липня 2022 року по справі №\~496/3134/19: умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» (10 червня 2017 року), щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин 1 та 2 статті 11, частини 5 статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». Стосовно вимог позову про стягнення інфляційних втрат і 3 % річних, суд враховує наступне. Норма частини першої статті 1050 ЦК України встановлює, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до\~статті 625\~цього Кодексу. Як встановлено судом, сума кредитної заборгованості, що не повернута відповідачем вчасно за кредитним договором складає 40\~477 гривень 98 копійок. Положення частини 2 статті 625 ЦК України передбачають, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Так, розрахунок розміру 3 % річних за боргом в сумі 40\~477 гривень 98 копійок судом обраховано та складає: [проценти] = [сума боргу] ? [процентна ставка] / 100 % / 365 днів ? [кількість днів]. При цьому, суд враховує норму частини першої статті 255 ЦК України відповідно до якої, якщо строк встановлено для вчинення дії, вона може бути вчинена до закінчення останнього дня строку. За умовами укладеного між сторонами кредитного договору визначено кінцеву дату повернення кредиту 18 грудня 2021 року. Як наслідок, суд вважає помилковими розрахунки позивача відносно дати початку нарахування штрафних санкцій та обраховує штрафні санкції за статтею 625 ЦК України за період починаючи з 19 грудня 2021 року (наступний день за останнім днем строку повернення кредиту) по 23 лютого 2022 року (день який передує введенню в Україні воєнного стану). Період прострочення грошового зобов`язання:Кількість днів у періодіСума з 19/12/2021 до 23/02/2022 40\~477,98 x 3 % x 67 : 365 : 10067222,91 грн. Тобто, 3 % річних складає 222 гривні 90 копійок. Розрахунок суми інфляційних збитків обраховано за аналогічний період прострочення зобов`язання на суму визначеної судом кредитної заборгованості. Так, розрахунок індексу інфляції за період прострочення розраховується за формулою:\~[індекс інфляції] показник щомісячних індексів за відповідний період [збитки від інфляції] = [сума боргу] ? [індекс інфляції] / 100 % [сума боргу]. В листі Верховного Суду України «Рекомендації відносно порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ» № 62-97р від 03.04.1997 року зазначено, що для визначення індексу за будь-який період необхідно щомісячні індекси, що складають відповідний період, перемножити між собою. Індекси інфляції за період прострочення містяться в газеті «Урядовий кур`єр». Основна сума заборгованості за договором:Сума боргу з 19/12/2021 до 23/02/202240\~477,98 грн. Всього:40\~477,98 грн. Інфляційні витрати: Останній період (19/12/2021 - 23/02/2022)Індекс інфляції січень 2022101,30 лютий 2022101,60 Розрахунок здійснюється за формулою ІІС = (ІІ1 : 100) x (ІІ2 : 100) x (ІІ3 : 100) x ... (ІІZ : 100) ІІ1 - індекс інфляції за перший місяць прострочення, ...... ІІZ - індекс інфляції за останній місяць прострочення. Останній період IIc\~(101,30 : 100)\~x\~(101,60 : 100)\~= 1.02920800. Інфляційне збільшення: 40\~477,98 x 1.02920800 - 40\~477,98 =\~1\~182 гривень 28 копійок. Тобто, інфляційні збитки за період прострочення зобов`язання в сумі 40\~477 гривень 98 копійки з 19 грудня 2021 року по 23 лютого 2022 року складають 1\~182 гривні 28 копійок. Отже, загальна сума заборгованості відповідача перед позивачем за кредитним договором 22036000101550 від 18.12.2018\~року з урахуванням основної суми боргу в сумі 40 477 гривень 98 копійок, інфляційних показників в сумі 1 182 гривні 28 копійок та 3 % річних в сумі 222 гривні 91 копійка складає 41\~883 гривні 17 копійок. За таких обставин, позов є частково обґрунтованим та підлягає задоволенню в обсязі визначеному судом. Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи (ч. 1 ст. 133 ЦПК України). За подачу даного позову до суду позивачем сплачено судовий збір в розмірі 2\~147 гривень 20 копійок, що підтверджується відповідною платіжною інструкцією № 272 від 28 грудня 2023 року (а.с. 10). Також, пунктом 1 частини третьої статті 133 ЦПК України передбачено, що до витрат, пов`язаних з розглядом судової справи, належать витрати\~на професійну правничу допомогу. Зокрема, до позову додано копію договору про надання правничої допомоги № 16/05 від 16 травня 2023 року разом із копією додатку до нього, копією рахунку-фактури № 153 від 28 грудня 2023 року, копією акту приймання-передачі наданих послуг № 153 від 28 грудня 2023 року та копією платіжної інструкції № 5787 від 28 грудня 2023 року з яких вбачається, що позивачем оплачено послуги з правової допомоги адвоката в сумі 6\~890 гривень 00 копійок (а.с. 180 183, 184, 188, 189, 190). Тобто, на підставі пункту 3 частини другої статті 141 ЦПК України, у зв`язку із частковим задоволенням позову, судові витрати пов`язані із розглядом справи у вигляді сплачених позивачем суми судового збору та витрат на правову допомогу слід покласти на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Загальна сума судових витрат, що підлягають стягненню становить 2\~147 гривень 20 копійок + 6\~890 гривень 00 копійок = 9\~037 гривень 20 копійок. Воднораз, суд враховує обставину часткового задоволення позовних вимог в обсязі 71 % та вважає, що судові витрати позивача у вигляді сплати судового збору та оплати ним витрат на правову допомогу також слід визначити відповідно до задоволеної частини позовних вимог у розмірі 71 %, що становить 6\~416 гривень 40 копійок. Як наслідок, на підставі статей 133, 141 ЦПК України, у зв`язку із частковим задоволенням позову, з відповідача на користь позивача слід присудити понесені останнім і документально підтверджені судові витрати в обсязі 71 % на загальну суму 6\~416 гривень 40 копійок. Тобто, на підставі статей 133, 141 ЦПК України, у зв`язку із частковим задоволенням позову, на позивача слід покласти понесені ним і документально підтверджені судові витрати в обсязі 29 % на загальну суму 2\~620 гривень 80 копійок. На підставі викладеного,

Outcome: partial