Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-14 00:00:00

У жовтні 2023 року [PERSON] звернулася до Приморського районного суду м. Одеси з позовом до [PERSON] та просила стягнути з відповідача на її користь аліменти на дитину [PERSON] у розмірі частки з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 12 вересня 2023 року та до досягнення дитиною повноліття, а також на неї у розмірі 1/4 частки з усіх видів його заробітку (доходу), щомісячно, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму, починаючи з 12 вересня 2023 року і до досягнення дитиною трирічного віку. Позовні вимоги обгрунтовані тим, що сторони у справі перебувають у шлюбі та є батьками [PERSON] , [INFO] . На даний час відповідач не бере участі в утриманні дитини та усунувся від виконання своїх батьківських обов`язків. Відразу після народження дитини він повідомив їй, що не бажає жодним чином матеріально забезпечувати сина та її. На сьогоднішній день лише позивач займається вихованням дитини й фактично вона та дитина перебувають на утриманні її батьків. Позивач у зв`язку із доглядом за дитиною позбавлена можливості працювати. При цьому відповідач має постійний дохід, інших утриманців не має, а тому, виходячи з принципу справедливості та розумності, а також з урахуванням потреб матерi, з якою проживає дитина, яка не досягла трирічного віку, позивач просила позов задовольнити. У судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримала та просила його задовольнити. Уточнила, що в прохальній частині позовної заяви нею допущено описку в написанні дати, з якої слід почати стягувати аліменти та просила здійснювати стягнення з відповідача аліментів з дати пред`явлення нею даного позову до суду, а саме з 12.10.2023. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Оскільки відповідач про розгляд справи повідомлявся належним чином, у судове засідання повторно не з`явився, відзив на позовну заяву не подав, а також ураховуючи відсутність заперечень позивача щодо заочного розгляду справи, ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 15.05.2024, постановленою без виходу до нарадчої кімнати, постановлено провести заочний розгляд справи. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, суд встановив таке. [PERSON] та [PERSON] з 14 лютого 2023 року перебувають у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 14.02.2023, виданим Малиновським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса). Сторони у справі є батьками [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 06 вересня 2023 року, виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса). Дитина проживає з позивачем. Положеннями частини другої статті 51 Конституції України закріплений обов`язок батьків утримувати дітей до їх повноліття. Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789ХІІ (78912) та набула чинності для України 27 вересня 1991 року передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Відповідно до частин першої та другої статті 27 цієї Конвенції держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно із частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Норми національного та міжнародного права вказують на те, що в усіх рішеннях, що стосуються дітей, їхні найкращі інтереси повинні стояти понад усе, дитині має забезпечується такий захист, який є необхідним для її благополуччя. Згідно з частиною другою статті 150 СК України батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. За змістом частин першої та другої статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За змістом частини третьою статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Згідно з частиною першою статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно з ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Звертаючись до суду з позовом, позивач просила стягнути з відповідача аліменти на дитину у розмірі частки з усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Зважаючи на те, що відповідач за віком є працездатним, відомостей про перебування на його утриманні інших осіб матеріали справи не містять, суд вважає можливим стягувати з відповідача на користь позивача аліменти на сина в розмірі 1/4 частки з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. Згідно з ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Крім того, частиною першою статті 75 СК України передбачено, що дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Відповідно до положень ч. 2 ст. 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Згідно з ч. 4 ст. 84 СК України право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Відповідно до ч. 1 ст. 79 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви. За змістом ст. 80 СК України аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів одному з подружжя суд визначає з урахуванням можливості одержання утримання від повнолітніх дочки, сина, батьків та з урахуванням інших обставин, що мають істотне значення. Суд вважає,\~ураховуючи наявність\~у позивача\~обов`язку\~по сплаті\~аліментів на\~дитину,\~що відповідач\~спроможний сплачувати\~аліменти на\~позивача у\~розмірі 1/6\~частки з\~усіх видів\~його заробітку\~(доходу), щомісячно до досягнення дитиною трьох років, такий розмір аліментів є обґрунтованим та таким, що визначений згідно з принципами справедливості та розумності, враховуючи матеріальне становище відповідача та обставини справи. Разом з тим, вимога позивача про стягнення з відповідача аліментів на її утримання у частці від заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму не узгоджується з положеннями чинного законодавства, оскільки мінімальний гарантований розмір аліментів (50% прожиткового мінімуму) встановлений законодавцем лише щодо дітей, тоді як при стягненні аліментів на дружину таких застережень не встановлено. Ураховуючи викладене, позов [PERSON] підлягає задоволенню частково. Згідно зі ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір, від сплати якого позивач була звільнена відповідно до положень п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір».

Outcome: partial