Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-12 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з вказаним позовом, обґрунтовуючи його тим, що з 05.06.2009 по 14.11.2020 перебувала у шлюбі з [PERSON] , де під час шлюбу набуто наступне майно: -житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] , загальною площею: 597.8 кв. м., житловою площею: 288 кв. м., придбаний на підставі декларації про готовність об?єкта до Департамент Державноїексплуатації, серія та номер: ОД 141180931393, виданої 03.04.2018 року, видавник: архітектурно-будівельної інспекції в Одеській області, -земельна ділянка, кадастровий номер 5122783200:01:002:0182, площею: 0,103 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , -земельна ділянка, кадастровий номер 5122783200:01:002:0181, площею: 0,103 га, розташованої за адресою: [ADDRESS] . Однак, [PERSON] без згоди останньої в порушення ст. 65 СК України подарував своєму сину [PERSON] вищевказане майно. \~ \~ \~ \~Ухвалою Комінтернівського районного суду Одеської області від 01.12.2023 року залишено без розгляду частину позовних вимог первісного позову [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , Приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Харитонової Тетяни Євгенівни ( [ADDRESS] ), про поділ майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, визнання договорів дарування недійсним, в частині вимог про визнання недійсними договорів дарування від 10.12.2020 року земельної ділянки кадастровий номер 5122783200:01:002:0182, площею 0,103 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS] (сім), земельної ділянки кадастровий номер 5122783200:01:002:0181, площею 0,103 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS] (сім); визнання права власності по одній другій частині за [PERSON] , [PERSON] на земельні ділянки кадастровий номер 5122783200:01:002:0182, кадастровий номер 5122783200:01:002:0181. Таким чином, в остаточній редакції позовних вимог заявниця просить визнати недійсним договір дарування від 10.12.2020, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Харитоновою Тетяною Євгенівною, зареєстрований у реєстрі за номером 664, згідно якого [PERSON] , [INFO] подарував, а [PERSON] , [INFO] прийняв у дар житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований за адресою: [ADDRESS] , загальною площею: 597.8 кв. м., житловою площею: 288 кв. м. Поділити спільне сумісне майно подружжя [PERSON] та [PERSON] наступним шляхом: Визнати за [PERSON] право власності на одну другу частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, розташованого за адресою: [ADDRESS] , загальною площею: 597.8 кв. м., житловою площею: 288 кв. м. Визнати за [PERSON] , [INFO] право власності на одну другу частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, розташованого за адресою: [ADDRESS] , загальною площею: 597.8 кв. м., житловою площею: 288 кв. м. Не погоджуючись із позовом відповідач [PERSON] подав відзив на позовну заяву, в якому зазначає, що спірний житловий будинок не був набутим подружжям за час шлюбу, а тому не може вважатися спільним сумісним майном. Вказує, що земельна ділянка, на якій забудований спірний житловий будинок, «формально» подарована відповідачу його сином на підставі нотаріально посвідченого договору дарування від 08.11.2017. Житловий будинок побудований його сином самостійно, за його особисті гроші, та на момент дарування земельної ділянки був повністю готовий до експлуатації (залишилося тільки отримати документи та зареєструвати право власності). Вказує, що він був зареєстрований власником земельних ділянок та житлового будинку формально, тимчасово через особисті обставини в житті сина. Зокрема, син [PERSON] ще 26.12.2003 отримав у власність дві земельні ділянки № [NUMBER] та [ADDRESS] , де з 2006 року [PERSON] за свої особисті гроші почав будівництво житлового будинку на цих земельних ділянках. Восени 2017 року на вказаних земельних ділянках [PERSON] збудований до стан готовності житловий будинок, загальною площею 597,8 кв.м., житловою площею 288 кв.м., який повністю був готовий для введення в експлуатацію. Зазначає, що його колишня дружина - позивач [PERSON] була обізнана із таким станом речей, та розуміла що нерухоме майно не належить відповідачу [PERSON] . Щодо визнання недійсним договору дарування вказує, що з боку нотаріуса [PERSON] відсутні будь-які порушення норм чинного законодавства, адже остання діяла, у повній відповідності до вимог Закону України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, а тому відсутні і підстави для визнання договору недійсним. Просить відмовити в задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , Приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Харитонової Тетяни Євгенівни про поділ майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, визнання договору дарування недійсним. [PERSON] не погоджується із заявленими позовними вимогами, подав зустрічну позовну заяву, оскільки земельна ділянка та побудований на ній будинок належали йому на праві приватної власності, були формально «для зручності» переоформлені у листопаді 2017 року на батька [PERSON] та не можуть бути жодним чином визнані спільно нажитим майном подружжя [PERSON] та [PERSON] , в зв`язку з чим не підлягають поділу між ними. Зазначає, що земельна ділянка належала йому з 26.12.2003 та на ній за власні кошти збудував житловий будинок загальною площею 597,8 кв.м., житловою площею 288 кв.м., який повністю був готовий для введення в експлуатацію, однак через особисті потреби (на роботі), часті відрядження, у останнього не було можливості займатися організаційними питаннями щодо введення в експлуатацію будинку, а тому виникла ідея формально перереєструвати право власності на земельну ділянку на батька [PERSON] , щоб останній здійснив введення в експлуатацію будинку. Просить визнати недійсним договір дарування земельної ділянки, загальною площею 0,103 га, кадастровий номер 5122783200:01:002:0181, що розташована за адресою: [ADDRESS] , укладений 08.11.2011 року між [PERSON] та [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Фьодоровим Є.А., реєстровий № 1661. Визнати недійсним Договір дарування земельної ділянки, загальною площею 0,103 га, кадастровий номер 5122783200:01:002:0182, що розташована за адресою: [ADDRESS] , укладений 08.11.2017 року між [PERSON] та [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Фьодоровим Є.А., реєстровий №1662. Визнати [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) замовником будівництва житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, адреса: [ADDRESS] за декларацією про готовність до експлуатації об?єкта, що за класом наслідків (відповідальності) належить до об?єктів з незначними наслідками (СС1) ОД 141180931393 від 03.04.2018 року. Визнати за [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) право власності на: - земельну ділянку, загальною площею 0,103 га, кадастровий номер 5122783200:01:002:0181, що розташована за адресою: [ADDRESS] (реєстраційний номер об?єкта нерухомого майна: 1406356951227); -земельну ділянку, загальною площею 0,103 га, кадастровий номер 5122783200:01:002:0182, що розташована за адресою: [ADDRESS] (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1406372251227); -житловий будинок загальною площею 597,8 кв.м., житловою площею 288 кв.м., з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] (реєстраційний номер об?єкта нерухомого майна: 1530467851227). Окрім того, приватним нотаріусом Харитоновою Г.Є. також подано відзив на позовну заяву в якій зазначає, що позовна заява [PERSON] не підлягає задоволенню. Вказує, що позивачем не вірно визначено процесуальний статус нотаріуса як відповідача, оскільки у нотаріуса немає спільних чи однорідних прав та обов`язків стосовно позивача. Зазначає, що позивні вимоги про визнання недійсними договори дарування є недоведеними, оскільки [PERSON] надано договори дарування земельних ділянок, декларацію про готовність до експлуатації об`єкта та заяву від 10.12.2020 на ім?я Приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Харитонової Т.Е., що на час звернення до нотаріуса він є розлученим, в новому шлюбі не перебуває, та гарантує що житловий будинок є його особистою приватною власністю, оскільки збудований за особисті гроші. Вказує, що подаровані у листопаді 2017 року земельні ділянки перебували у власності [PERSON] всього 3 місяці на момент закінчення будівництва та прийняття в експлуатацію житлового будинку площею 597, 80 кв.м., а в самій декларації про готовність до експлуатації об?єкта зазначено, що будинок будувався у період з 15.09.2006 року по 02.03.2018 року. Щодо поділу спільного сумісного майна подружжя зазначає, що не має жодного відношення до виниклих між сторонами правовідносин, проте з урахуванням пояснення вважає, що позивачем не надано переконливих доказів на підтвердження того, що подаровані земельні ділянки можуть бути спільною сумісною власністю подружжя, як і не надано доказів, що розташований на цих земельних ділянках будинок будувався за рахунок спільних коштів подружжя. Заслухавши пояснення позивачки та її представника, відповідачів та їх представника, допитавши в судовому засіданні свідка, розглянувши матеріали справи та дослідивши докази, на які посилаються сторони, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що позивачка та відповідач [PERSON] перебували у шлюбі з 05.06.2009 по 14.11.2020. [PERSON] на підставі договорів купівлі- продажу від 26.12.2003 № 3213, № 3210 належали земельні ділянки № [NUMBER] та [ADDRESS] . [PERSON] дарує [PERSON] вказані земельні ділянки на підставі договорів дарування від 08.11.2017. За час шлюбу, на підставі декларації про готовність об?єкта Департамент Державноїексплуатації, серія та номер: ОД 141180931393, виданої 03.04.2018, видавник: архітектурно-будівельної інспекції в Одеській області, за [PERSON] зареєстровано право власності на житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] , загальною площею: 597.8 кв. м., житловою площею: 288 кв. м. 10.12.2020 [PERSON] на підставі договору дарування подарував [PERSON] житловий будинок загальною площею 597,8 кв.м., житловою площею 288 кв.м., що розташований за адресою: [ADDRESS] . Релевантні джерела права та позиція суду: Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, передбачено право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускається позбавлення особи її власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнано право держави на здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів. Стаття 321 ЦК України закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений статтею 41 Конституції України, відповідно до частини четвертої якої ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Зміст права власності, яке полягає у праві володіння, користування та розпорядження своїм майном визначено у статті 317 ЦК України. Згідно з нормою статті 319 цього Кодексу власник володіє, користується і розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Він сам вирішує, що робити зі своїм майном,

Outcome: approved