Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-13 00:00:00

До Вінницького міського суду Вінницької області надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням. Позов мотивований тим, [PERSON] , є власником будинку, що знаходиться за адресою [ADDRESS] , де разом з нею проживають її донька [PERSON] та її чоловік [PERSON] , які своїми діями порушують правила співжиття, перешкоджають реалізації останній в праві власності, зокрема безперешкодного користування та розпорядження житлом. Згідно довідки комітету мікрорайону "Слов`янка" № 527 від 11.07.2023 по вказаному будинку зареєстровані позивач, [PERSON] , [INFO] (внук позивача) та [PERSON] , [INFO] (правнучка позивача). Відповідачі по вказаній адресі не зареєстровані, однак незважаючи на це обидва продовжують проживати в будинку позивача по власній волі, на неодноразові зауваження позивача щодо залишення даного приміщення не реагують. Поведінка відповідачів носить стійкий антисоціальний та маргінальний характер, що виражається в систематичному вживанні алкогольних напоїв та палінні цигарок в житлових приміщеннях будинку, агресивному ставленні до позивача, вчинення домашнього насильства щодо останньої, створенні перешкод для належного утримання майна та нанесенні йому шкоди, у витратах по утриманню будинку і придомової території самоусунулись, участі у проведенні ремонту не беруть, всіляко нехтують будь-якими правилами співжиття із позивачем. Позивачка неодноразово зверталась в поліцію відносно конфліктної ситуації з донькою, яка не пускала її до вищезазначеного будинку та стосовно вчинення відповідачем [PERSON] відносно позивача домашнього насильства психологічного характеру, який виражався нецензурною лайкою та погрожував фізичною розправою позивачу. По даному факту відносно [PERSON] було винесено терміновий заборонний припис серії АА № 098129 від 10.06.2023 із забороною в будь-який спосіб контактувати із постраждалою . Зазначені вище обставини унеможливлють спільне проживання із відповідачами в одному будинку. У зв`язку з викладеними вище обставинами позивач просить усунути перешкоди в користуванні житлом, виселивши [PERSON] та [PERSON] з будинку за адресою [ADDRESS] , без надання іншого житлового приміщення. Ухвалою суду від 30.08.2023 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити в загальному позовному провадженні, призначено підготовче засідання. 21.09.2023 на адресу суду від представника відповідача [PERSON] адвоката Чернілевської Р.В. надійшов відзив на позовну заяву. У відзиві зазначила, що відповідачі із позовними вимогами категорично не погоджуються, вважають їх безпідставними, і такими, що не відповідають дійсним обставинам справи, суперечать нормам законодавства не підлягають задоволенню. Відповідачка [PERSON] є рідною донькою позивачки та проживає у належному останній будинку як член сім`ї власника частини майна разом зі своїм чоловіком [PERSON] . При цьому відповідачі проживають в ізольованій частині будинку, яка мас окремий вихід та фактично є однокімнатною квартирою. Іншого житла відповідачі не мають. Відповідачі вважають, що всі твердження позивачки стосовно протиправних дій якими порушується її право на володіння, розпорядження та використання власного майна, що викладені в позовній заяві є нічим не підтвердженими. Зважаючи на той факт, що позивачем не доведено систематичну протиправну поведінку відповідачів, яка б створювала їй перешкоди у користуванні власним майно, представник відповідача просить відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Ухвалою суду від 01.11.2023 закрито підготовче провадження та призначено цивільну справу до розгляду по суті. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав аргументуючи мотивами, викладеними в позовній заяві. Відповідач [PERSON] та її представник адвокат Чернілевська Р.В. в судовому засіданні позовні вимоги не визнали, в задоволенні позовних вимог просили відмовити в повному обсязі. При розгляді справи судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 07.08.1976, виданого старшим державним нотаріусом Сердюк Н.М. першої Вінницької нотаріальної контори, спадкоємцями вказаного в заповіті майна спадкодавця [PERSON] , який помер [INFO] , є дружина [PERSON] і дочка [PERSON] . Спадкове майно, на яке видано свідоцтво, складається з 1/2 будинку з відповідною частиною господарських будівель, що знаходяться за адресою в [ADDRESS] . Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 15.11.1977, виданого старшим державним нотаріусом Сердюк Н.М. першої Вінницької нотаріальної контори спадкоємцями [PERSON] , яка померла [INFO] є дочки [PERSON] і [PERSON] . Спадкове майно, на яке видано свідоцтво, складається з 3/4 будинку з відповідною частиною господарських будівель, що знаходяться за адресою в [ADDRESS] . Згідно довідки від 13.07.2023 №4401 виданої КП «ВМБТІ» вбачається, відовідно до рішення виконавчого комітету Вінницької міської №200 від 04.06.1987 існуючому будинку з номером [ADDRESS] . Крім того, відповідно до рішення Вінницької міської від 30.09.2022 №1231 [ADDRESS] перейменована на [ADDRESS]. [PERSON] , [INFO] є дочкою [PERSON] , що підтверджуються свідоцтвом про народження серії [NUMBER] . 08.08.1995 [PERSON] зареєструвала шлюб з [PERSON] та змінила прізвище на « [PERSON] », що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] . Як вбачається з відомостей домової книги [PERSON] (зміна прізвища з [PERSON] ) 02.06.2023 знята з реєстрації місця проживання за адресою: [ADDRESS] . Згідно довідки від 11.07.2023 №527, виданої асоціацією органів самоорганізації населення м. Вінниці квартальний комітет/комітет мікрорайону «Слов`янка» за адресою [ADDRESS] проживають- [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . 18.07.2023 комісією у складі голови комітету мікрорайону «Слов`янка» Гандзій О.В. і секретаря комітету мікрорайону «Слов`янка» Білоус С.М. було складено акт обстеження житлових умов позивачки [PERSON] , яка проживає за адресою [ADDRESS] . З акту вбачається комісією обстежено частину будинку, якою користується сім`я доньки [PERSON] - [PERSON] , [INFO] . Вона одружена з [PERSON] , [INFO] . Сім`я [PERSON] проживає в будинку [PERSON] з 2019 року. В ході обстеження встановлено: в кухні будинку стеля має жовтий колір, двері побиті, без скла. В кімнаті чути запах тютюну. Антисанітарні умови проживання. Висновки комісії: будинок потребує капітального ремонту підлоги, стін, стелі та кімнат. Згідно відомостей, наданих відділенням поліції №1 ВРУП ГУНП у Вінницькій області позивачка зверталась до поліції три рази, а саме: -повідомлення від 08.06.2020 стосовно того, що за місцем проживання заявниці відбулася бійка. У зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення, вищезазначена заява розглянута у відповідності до вимог Закону України «Про звернення громадян», від 02.10.1996 № 393/96-ВР (зі змінами); - повідомлення від 22.03.2023 стосовно того, що за місцем спільного проживання виникла конфліктна ситуація з донькою [PERSON] , [INFO] . У зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення, вищезазначена заява розглянута у відповідності до вимог Закону України «Про звернення громадян», від 02.10.1996 № 393/96-ВР (зі змінами); - повідомлення від 10.06.2023 стосовно того, що її зять [PERSON] , [INFO] , вчиняє відносно неї домашнє насильство психологічного характеру, а саме виражався нецензурною лайкою та погрожував фізичною розправою. За результатами розгляду повідомлення, відносно [PERSON] складено адміністративний протокол серії за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП та винесено ТЗПСК серії АА №098129 на заборону спілкування на одну добу. Відповідно до статей 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. За змістом статей 383 ЦК України, 150 ЖК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в права власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Згідно з частиною 1 статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання (стаття 15 ЦК України). Конституцією України передбачено як захист права власності, так і захист права на житло. Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі. За положеннями статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Згідно вимог ст. 156 ЖК України, відповідно до яких члени сім`ї власника житлового будинку, які проживають разом з ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку. Припинення сімейних відносин з власником будинку не позбавляє їх права користуватися займаним приміщенням. Таке право вони втрачають лише в разі вибуття на інше постійне місце проживання і припинення внаслідок цього сімейних стосунків з власником. Щодо виселення, то ст. 157 ЖК Української РСР встановлює, що членів сім`ї власника житлового будинку (квартири) може бути виселено у випадках, передбачених ч. 1 ст. 116 ЖК Української РСР. Згідно зі ч. 1 ст. 116 ЖК Української РСР виселення членів сім`ї власника жилого будинку без надання іншого жилого приміщення допускається, якщо систематичне порушення правил співжиття робить неможливим для інших проживання з ними в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявилися безрезультатними. Натомість в даному випадку не можна стверджувати про законність та необхідність виселення відповідачів, оскільки для такого виселення немає підстав. Відповідно до пункту 1 статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. Відповідно до статті 1 першого Протоколу до Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі - Конвенції) кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини під майном також розуміються майнові права. Згідно зі статтею 8 Конвенції «Про захист прав людини та основоположних свобод», кожен має право на повагу до свого приватного та сімейного життя, до свого житла та кореспонденції. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі Кривіцька і Кривіцький проти України, в контексті вказаної Конвенції поняття житло не обмежується приміщенням, в якому проживає на законних підставах, або яке було у законному порядку встановлено, а залежить від фактичних обставин, а саме існування достатніх і тривалих зв`язків з конкретним місцем. Втрата житла будь-якою особою є крайньою формою втручання у права на житло. Згідно з Конвенцією поняття житло не обмежується приміщеннями, в яких законно мешкають або законно створені. Чи є конкретне місце проживання житлом, яке підлягає захисту на підставі пункту 1 статті 8 Конвенції, залежить від фактичних обставин, а саме - від наявності достатніх та триваючих зв`язків із конкретним місцем (рішення у справі Прокопович проти Росії, заява № 58255/00, пункт 36). Втрата житла є найбільш крайньою формою втручання у право на повагу до житла (рішення від 13 травня 2008 року у справі МакКенн проти Сполученого Королівства, заява № 19009/04, пункт 50). У пункті 36 рішення від 18 листопада 2004 року у справі Прокопович проти Росії Європейський суд з прав людини визначив, що концепція житла за змістом статті 8 Конвенції не обмежена житлом, яке зайняте на законних підставах або встановленим у законному порядку. Житло - це автономна концепція, що не залежить від класифікації у національному праві. То чи є місце конкретного проживання житлом, що б спричинило захист на підставі пункту 1 статті 8 Конвенції, залежить від фактичних обставин справи, а саме - від наявності достатніх триваючих зв`язків з конкретним місцем проживання (рішення Європейського суду з прав людини по справі Баклі проти Сполученого Королівства від 11 січня 1995 року, пункт 63). Таким чином, тривалий час проживання особи в житлі, незалежно від його правового режиму, є достатньою підставою для того, щоб вважати відповідне житло належним такій особі в розумінні статті 8 Конвенції, а тому наступне виселення її з відповідного житла є невиправданим втручанням в приватну сферу особи, порушенням прав на повагу до житла. У пункті 44 рішення від 02 грудня 2010 року у справі Кривіцька та Кривіцький проти України Європейський суд з прав людини визначив, що втручання у право заявника на повагу до його житла має бути не лише законним, але й необхідним у демократичному суспільстві. Інакше кажучи, воно має відповідати нагальній суспільній необхідності, зокрема бути співрозмірним із переслідуваною законною метою. Концепція житла має першочергове значення для особистості людини, самовизначення, фізичної та моральної цілісності, підтримки взаємовідносин з іншими, усталеного та безпечного місця в суспільстві. Вирішуючи питання про необхідність у демократичному суспільстві, суд має оцінити, чи існує нагальна суспільна необхідність для застосування такого заходу та чи буде таке втручання у право особи на житло пропорційним переслідуваній легітимній меті. Принцип пропорційності у розумінні ЄСПЛ полягає в оцінці справедливої рівноваги (балансу) між інтересами держави (суспільства), пов`язаними з втручанням у право людини на повагу до житла, й інтересами особи, яка зазнає негативних наслідків від цього втручання. Пошук такого балансу не означає обов`язкового досягнення соціальної справедливості у кожній конкретній справі, а передбачає наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між легітимною метою, досягнення якої передбачається, та засобами, які використовуються для її досягнення. Необхідний баланс не буде дотриманий, якщо особа внаслідок втручання в її право на повагу до житла несе надмірний тягар. Оцінюючи пропорційність, слід визначити, чи можливо досягти легітимної мети за допомогою заходів, які були би менш обтяжливими для прав і свобод цієї особи, оскільки обмеження її прав не повинні бути надмірними або такими, що є більшими, ніж необхідно для досягнення вказаної мети. Отже, при вирішенні справи, передбачених законом підстав для виселення особи, чи визнавання такою, що втратила право користування, що по суті буде мати наслідком виселення, виходячи із принципу верховенства права, суд повинен у кожній конкретній справі провести оцінку на предмет того, чи є втручання у право особи на повагу до його житла не лише законним, але й необхідним у демократичному суспільстві. Інакше кажучи, воно має відповідати нагальній суспільній необхідності, зокрема бути співрозмірним із переслідуваною законною метою. Твердження позивачки про вчинення відповідачами відносно неї протиправних дій не знайшли свого підтвердження. Позивачка зазначає, що між нею та відповідачами неодноразово відбувались сварки, відповідач [PERSON] застосовував відносно неї психологічне насилля, погрожував фізичною розправою. Внаслідок чого на [PERSON] було складено протокол про адміністративне правопорушення та винесено тимчасовий припис із забороною спілкування на одну добу. Як зазначив Верховний Суд у Постанові від 27.10.2021 у справі № 128/2294/17 однією із підстав для виселення члена сім`ї власника є систематичне домашнє насильство. Систематичність характеризується як кількісним критерієм (багаторазовість періодично здійснюваних дій), так і якісним, яким є взаємозв`язок, внутрішня єдність, що утворює наполегливу протиправну поведінку винуватої особи стосовно потерпілого чи потерпілих. В даному випадку відповідача [PERSON] було притягнуто саме до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення. Зважаючи, що інцидент, що містив ознаки домашнього насильства був єдиним, інші відомості про повторне притягнення відповідача до адміністративної чи кримінальної відповідальності за вчинення щодо позивача неправомірних дій в матеріалах справи відсутні, дії відповідача не можна вважати систематичним, тому це не є достатньою правовою підставою для виселення відповідача [PERSON] . В акті обстеження житлових умов № 3 від 18.07.2023 комісія зазначає, що нею було обстежено частину будинку позивачки, яку безпосередньо займають відповідачі та виявлено антисанітарні умови проживання, побиті двері без скла, погіршення стану стелі в кухні, тощо. При цьому до позовної заяви не додано жодного письмового чи іншого доказу, який би підтверджував достовірність викладених комісією обставин. Судом було досліджено додані до відзиву відеоматеріали, з яких вбачається, що відомості, викладені в акті обстеження житлових умов не відповідають дійсності. Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин(фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з положеннями ст. 77-80 ЦПК України судове рішення повинне ґрунтуватись на належних, допустимих та достовірних доказах, які у своїй сукупності є достатніми для того, аби суд міг дійти до висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Акт обстеження житлових умов, на який посилається позивач, не може вважатись належним, допустимим та достовірним доказом відповідно до ст. 77-79 ЦПК України. У зв`язку з чим суд не бере до уваги докази, які викликають обґрунтовані сумніви в їх правдивості. Щодо визначення позивачем складу учасників розгляду справи, то тут суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 26 ЦПК України особами, які беруть участь у справі, є сторони, треті особи та їх представники. Сторонами у цивільному процесі є позивач і відповідач, тобто особи, матеріально-правовий спір між якими є предметом вирішення в цивільному судочинстві (ст. 26 ЦПК України). Суб`єкти цивільних процесуальних правовідносин, які вступають у порушену в суді справу, пред`явивши позов щодо предмета спору з метою захисту особистих суб`єктивних матеріальних прав чи охоронюваних законом інтересів, є третіми особами, які заявляють самостійні вимоги (ст. 34 ЦПК України). Третіми особами, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, є суб`єкти цивільних процесуальних правовідносин, які беруть участь у справі на стороні однієї з сторін з метою захисту своїх суб`єктивних прав та інтересів (ст. 35 ЦПК України). Як вбачається з свідоцтва про право на спадщину за законом від 15.11.1977, спадкоємцями майна, що складається з 3/4 будинку з відповідною частиною господарських будівель, що знаходяться за адресою в [ADDRESS] , є [PERSON] і [PERSON] . Однак жодної інформації щодо спадкоємця [PERSON] позивач не надала. При цьому, позиція сторони, яку взагалі не залучено до складу учасників справи, може вплинути на вирішення заявлених позовних вимог та має прямий вплив на права та інтереси учасників справи. З врахуванням вищенаведеного, суд приходить до висновку, що в задоволенні позовних вимог [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням про виселення, слід відмовити. Враховуючи, що позивач був звільнений від сплати судового збору, судові витрати слід віднести за рахунок держави.

Outcome: dismissed