Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-20 00:00:00

26 грудня 2023 року до Кіровського районного суду м. Дніпропетровська звернулось АТ «СЕНС БАНК» з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. В обґрунтування позову зазначено, що 12 липня 2018 року між АТ «Альфа Банк», правонаступником якого є АТ «СЕНС БАНК», та [PERSON] було укладено угоду про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії № 630971296, відповідно до умов якої банк зобов`язується надати позичальнику кредит, а позичальник зобов`язується в порядку та на умовах, визначених кредитним договором, повертати кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати комісію та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені кредитним договором. Банк свої зобов`язання за кредитним договором виконав, надавши відповідачці кредит, однак остання своїх зобов`язань за кредитним договором належним чином не виконала, тому позивач в судовому порядку просить суд стягнути на свою користь з відповідачки заборгованість, яка станом на 17 липня 2023 року становить 263\~030,85 грн., а також стягнути судові витрати по справі. (а.с.1-2) Після надходження з відділу формування та ведення реєстру територіальної громади Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур ДМР відомостей щодо зареєстрованого місця проживання відповідачки фізичної особи [PERSON] (а.с.35), ухвалою судді Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 29 січня 2024 року було відкрито провадження у справі та на підставі п.1 ч.1 ст.274 ЦПК України призначено її до розгляду в порядку спрощеного провадження в судовому засіданні з викликом сторін та їх представників. (а.с.36) В судове засідання 23 лютого 2024 року сторони по справі не з`явились, повідомлялись про дату, час та місце розгляду справи належним чином, у зв`язку з чим розгляд справи було відкладено на 15 березня 2024 року. (а.с.41) В судове засідання 15 березня 2024 року сторони по справі не з`явились, повідомлялись про дату, час та місце розгляду справи належним чином, у зв`язку з чим розгляд справи було відкладено на 08 квітня 2024 року. (а.с.45) В судове засідання 08 квітня 2024 року сторони по справі не з`явились, у зв`язку з цим та надходженням від представника відповідачки клопотання про перенесення розгляду справи, розгляд справи було відкладено на 29 квітня 2024 року. (а.с.52) 22 квітня 2024 року від представника відповідачки надійшов відзив на позовну заяву, в якому він просить відмовити у задоволенні позовних вимог. В обґрунтування відзиву представник відповідачки посилався на те, що відповідачка ніяких кредитних договорів не укладала, а лише підписувала оферту та анкету-заяву, які не містили правил та умов кредитування. Зазначив, що матеріали справи не містять доказів отримання відповідачкою від банку жодних кредитних коштів, банківських карт зі встановленим кредитним лімітом. Також звертав увагу суду, що позивачем не надано суду первинних документів, які підтверджують отримання відповідачкою кредиту, користування нею кредитними коштами та укладання договору на умовах, які вказані позивачем у позовній заяві. (а.с.56-59) Також, 22 квітня 2024 року від представника відповідачки надійшла заява про застосування строку позовної давності. (а.с.63) В судовому засіданні 29 квітня 2024 року за участю представника відповідачки було долучено відзив та заяву представника відповідачки до матеріалів справи, розпочато розгляд справи по суті, з`ясовано думку представника відповідачки щодо позовної заяви, досліджено письмові докази та оголошено перерву до 21 травня 2024 року. (а.с.65) 29 квітня 2024 року від представника позивача надійшли додаткові пояснення, в яких він зазначив, що факт укладення 12 липня 2018 року між сторонами кредитного договору підтверджується анкетою-заявою, яку було підписано відповідачкою, зі змісту якої вбачається, що остання підтвердила акцепт Публічної пропозиції та укладення договору між нею та банком на умовах, викладених в Публічній пропозиції та додатках до Договору, що розміщені на веб-сторінці. При укладенні вказаного договору сторони керувались ч.1 ст.634 ЦК України, якою врегульовано норми щодо договорів приєднання. Також, зазначив що заборгованість відповідачки перед позивачем в розмірі 263\~030,85 грн. складається з: 148\~346,36 грн. прострочене тіло кредиту; 18\~864,54 грн. відсотки за користування кредитом; 90\~465,65 грн. тіло кредиту; 5\~354,30 грн. овердрафт. (а.с.70-72) 21 травня 2024 року було завершено розгляд справи по суті та ухвалено рішення. Позивач у судове засідання не з`явився, в матеріалах справи наявна заява від представника позивача в якій він просить суд розглянути справу за його відсутності. (а.с.39) Представник відповідачки в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій заперечував проти задоволення позовної заяви. (а.с.75) Враховуючи, що сторони у судове засідання не з`явились, справа розглянута без фіксування судового засідання технічними засобами, згідно ч.2 ст.247 ЦПК України. Заслухавши думку представника відповідачки, дослідивши матеріали даної цивільної справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, з таких підстав. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно ст.ст.626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 ст.633 ЦК України передбачено, що публічним є договір, в якому одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. Відповідно до ст.634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Згідно ч.1 ст.638 ЦК України істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ч.2 ст.1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст.1055 ЦК України). У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Статтею 1050 ЦК України встановлено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 12 липня 2018 року між [PERSON] та АТ «Альфа Банк» підписана оферта на укладання угоди про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії № 630971296, анкета-заява про акцепт Публічної пропозиції АТ «Альфа Банк» на укладення Договору про банківське обслуговування фізичних осіб у АТ «Альфа Банк», паспорт споживчого кредиту, договір добровільного страхування фінансових ризиків держателів кредитних платіжних карток № 248.630971296.111 від 12 липня 2018 року, які в своїй сукупності становлять кредитний договір. (а.с.3-6) Відповідно до оферти [PERSON] запропонував АТ «Альфа Банк» укласти з ним угоду про надання кредиту, яка є невід`ємною частиною договору про банківське обслуговування фізичних осіб. Підставою для укладення цієї угоди є Договір про банківське обслуговування фізичних осіб в АТ «Альфа Банк». Оферта містить такі умови: тип кредиту «кредитування рахунку та встановлення відновлювальної кредитної лінії», сума кредиту «60 000 грн.», максимальна сума кредиту «200\~000 грн.», процентна ставка «26% річних», тип процентної ставки «фіксована». 30 листопада 2022 року в Єдиний державний реєстр юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань внесено запис про зміну найменування позивача з АТ «Альфа Банк» на АТ «СЕНС БАНК». (а.с.27) Відповідно до умов кредитного договору № 630971296 від 12 липня 2018 року відповідачці було відкрито кредитний рахунок, встановлено кредитний ліміт та видано кредитну картку. Згідно виписки по рахунку вбачається, що відповідачка користувалась кредитними коштами, здійснюючи перекази та покупки, вносила платежі на погашення кредиту. (а.с.10-18) В своїй позовній заяві позивач зазначає, що відповідачка свої зобов`язання належним чином не виконувала, внаслідок чого станом на 17 липня 2023 року виникла заборгованість в сумі 263 030 грн. 85 коп., що складається із: заборгованості за тілом кредиту в сумі 90 465 грн. 65 коп., заборгованості за простроченим тілом кредиту в сумі 148\~346 грн. 36 коп., заборгованості за відсотками в сумі 18 864 грн. 54 коп., овердрафт в сумі 5 354 грн. 30 коп. (а.с.8-9) Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позивачем за допомогою належних та допустимих доказів доведено факт отримання відповідачкою кредитних коштів та невиконання нею належним чином зобов`язань за кредитним договором. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про наявність підстав для стягнення з відповідачки заборгованості за кредитним договором за основною сумою боргу та відсотків, нарахованих на цю суму. Законом України № 2120-ІХ від 15.03.2022 року «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» розділ Прикінцеві та перехідні положення ЦК України було доповнено пунктом 18, відповідного до якого визначено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). У Постанові від 13 липня 2022 року у справі № 363/1834/17 (провадження № 14-53цс21) Велика Палата Верховного Суду зазначила, що банк не може стягувати з позичальника платежі за дії, які він вчиняє на власну користь (ведення кредитної справи, договору, розрахунок і облік заборгованості за кредитним договором тощо), чи за дії, які позичальник вчиняє на користь банку (наприклад, прийняття платежу від позичальника), чи за дії, що їх вчиняє банк або позичальник з метою встановлення, зміни, припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення до нього змін тощо). Інакше кажучи, банк неповноважний стягувати з позичальника плату (комісію) за управління кредитом, адже такі дії не становлять банківську послугу, яку замовив позичальник (або супровідну до неї), а є наслідком реалізації прав та обов`язків банку за кредитним договором і відповідають економічним потребам лише самого банку. З урахуванням принципів справедливості та добросовісності на позичальника не можна покладати обов`язок сплачувати платежі за послуги, за отриманням яких він до кредитодавця фактично не звертався. Недотримання вказаних принципів призводить до порушення прав та інтересів учасників цивільного обороту. З наданих позивачем розрахунку заборгованості та виписки по рахунку вбачається, що частина заявленої до стягнення заборгованість, а саме: в сумі 148 346 грн. 36 коп., що зазначена як «прострочене тіло кредиту», а також овердрафт в сумі 5 354 грн. 30 коп., за своєю суттю є комісією за обслуговування картки та за розрахунково-касові операції. При цьому, хоча позивач відніс вказані комісії до основної суми боргу, немає підстав стверджувати, що від цього змінилась їх природа як комісії, а також, що відповідачка погоджувалась одержувати від банку додаткові кредитні кошти для сплати ними комісій за обслуговування картки та за розрахунково-касові операції. У зв`язку з наведеним, підстав для задоволення позову в цій частині суд не вбачає. Доводи представника відповідачки про застосування строку позовної давності до спірних правовідносин, не заслуговують на увагу з наступних підстав. Позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права та інтересу (ч.1 ст.256 ЦК України). Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст.257 ЦК України). Для окремих видів вимог встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, ч.2 ст.258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (пені, штрафу). Відповідно до ст.253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 ч.261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Згідно ст.266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч.ч.3, 4 ст.267 ЦК України). Як свідчать матеріали справи, датою звернення позивача із даною позовною заявою є 19 грудня 2023 року, згідно штемпелю на поштовому конверті. (а.с.32) Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211«Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19,спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) установлено з 12 березня 2020 року на всій території України карантин. Строк карантину неодноразово продовжувався. Запроваджено обмежувальні заходи щодо протидії поширенню коронавірусу COVID-19, які безпосередньо впливають на виконання державою своєї соціальної, економічної, правозахисної функцій, введено певні обмеження прав та свобод людини і громадянина. Законом України від 30 березня 2020 року № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено, зокрема, пунктом 12 наступного змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цьогоКодексу, продовжуються на строк дії такого карантину». У пункті 12 розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України у редакції Закону України від 30 березня 2020 року № 540-IX перелічені всі статті цього Кодексу, які визначають строки позовної давності. І всі ці строки продовжено для всіх суб`єктів цивільних правовідносин на строк дії карантину у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19). Інститут позовної давності має на меті, зокрема, гарантувати правову визначеність, забезпечення захисту порушених прав, притягнення до відповідальності. Також він стимулює уповноважену особу до активних дій щодо реалізації належного їй права під загрозою його втрати, запобігає несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу. Рівність і недискримінація є одними із основних принципів реалізації прав людини. Виходячи із взаємозв`язку норм права, які були прийняті органом законодавчої влади в Україні під час дії карантину, введеного Урядом України у зв`язку із поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19), цілей, з метою яких ці норми впроваджені, а також з метою недопущення безпідставного звуження прав учасників цивільних правовідносин, суд дійшов висновку, що пункт 12 Перехідних і прикінцевих положень ЦК України щодо продовження під час карантину строків загальної і спеціальної позовної давності, передбачених статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, підлягає застосуванню і у тому випадку, коли тривалість строку позовної давності, визначена законом, була збільшена за домовленістю сторін на підставі статті 259 ЦК України. Даний висновок узгоджується з правовою позицією викладеною у постанові Верховного Суду від 07 вересня 2022 року у справі № 679/1136/21. Із 12 березня 2020 року на усій території України установлений карантин із подальшим продовженням відповідними постановами його строку (пункт 1 постанови № 211 з наступними змінами). Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину (пункт 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у редакції Закону № 540-ІХ, який набрав чинності 02 квітня 2020 року). Отже, оскільки з 02 квітня 2020 року набрав чинності Закон України від 30 березня 2020 року № 540-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», згідно з яким під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені, зокрема, статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 ЦК України продовжуються на строк його дії. Даний висновок узгоджується із правовою позицією викладеною у постанові Великої Палати Верховного Суду 06 вересня 2023 року у справі № 910/18489/20, у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 11 грудня 2023 року у справі № 947/8885/21. Постановою Кабінету Міністрів України від 27.06.2023 № 651 карантин був відмінений з 30.06.2023. Крім того, продовження строку позовної давності передбачено п.19 Перехідних положень ЦК України відповідно до якого у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану. Таким чином, з огляду на приписи ст.ст.256, 257 ЦК України, позивачем строк позовної давності не пропущено. З огляду на викладене, з урахуванням того, що позивач подав достатньо доказів, які свідчать про взаємовідносини сторін та наявність заборгованості за договором №\~630971296 від 12 липня 2018\~року, та те, що відповідачка належним чином не виконала умови кредитного договору, а також з урахуванням часткової сплати відповідачкою грошових коштів, суд приходить до висновку про необхідність часткового задоволення позову, стягнувши з відповідачки на користь позивача заборгованість за кредитним договором №\~630971296 від 12 липня 2018\~року, яка виникла станом на 17 липня 2023 року, в розмірі 109 330 грн. 19 коп., що складається із заборгованості за основною сумою боргу в розмірі 90 465 грн. 65 коп. та заборгованості по відсоткам за користування кредитом в розмірі 18 864 грн. 54 коп. Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідачки на користь позивача, пропорційно до задоволених позовних вимог, підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1 639 грн. 95 коп. На підставі викладеного,

Outcome: partial