Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-26 00:00:00

У липні 2021 року АТ "Універсал Банк" звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Обґрунтовуючи позовні вимоги, посилається на те, що в жовтні 2017 року АТ "Універсал Банк" запустило проект "monobank", в рамках якого відкриває поточні рахунки клієнтам. Умови обслуговування рахунків фізичної особи в АТ "Універсал Банк" опубліковані на офіційному сайті АТ "Універсал Банк". 23 січня 2018 року [PERSON] звернувся до банку з метою отримання банківських послуг, в зв`язку з чим підписав Анкету-заявку до договору про надання банківських послуг. Положення Анкети-заявки визначають, що анкета-заявка разом з умовами, тарифами та таблицею обчислення вартості кредиту, паспортом споживчого кредиту. В Анкеті-заявці боржник завірив власноручним підписом, що просить вважати зразок його власноручного підпису або його аналоги, в тому числі й електронний цифровий підпис, обов`язковим при здійсненні операцій за всіма рахунками в Банку. Засвідчив генерацію ключової пари з особистим ключем та відповідним йому відкритим ключем у цифрово-буквенному виразі, яка буде використовуватися для накладання електронного цифрового підпису у мобільному додатку. Боржник посвідчив, що електронний цифровий підпис є аналогом власноручного підпису. Кредитор виконав покладені на нього обов`язки у повному обсязі, надавши кредитний ліміт у розмірі 70 000,00 грн. Водночас відповідач не виконав покладені на нього зобов`язання, внаслідок чого виникла заборгованість за кредитним договором у розмірі 246 684,35 грн, яка складається з заборгованості за тілом кредиту у розмірі 173 124,80 грн та 73 559,45 грн - заборгованість за пенею та комісією. Враховуючи вищенаведене, позивач просить суд стягнути з [PERSON] на користь АТ "Універсал Банк" заборгованість у розмірі 173 124,80 грн, а також вирішити питання про розподіл судових витрат. Києво-Святошинський районний суд Київської області ухвалою від 20 липня 2021 року відкрив провадження у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи. У вересні 2021 року [PERSON] звернувся до суду з зустрічним позовом до АТ "Універсал Банк" про визнання недійсним кредитного договору, в якому зазначає, що відсоткова ставка 38,4% та 76,8% є суттєво завищеними, розмір неустойки несправедливим, суперечить принципам розумності та добросовісності. Також умови договору містять право кредитора в односторонньому порядку змінювати умови договору, а саме вирішувати питання про встановлення кредитного ліміту. За таких обставин [PERSON] просить суд визнати недійсним укладений між [PERSON] та АТ "Універсал Банк" договору про надання банківських послуг від 23 січня 2018 року в редакції від 23 січня 2018 року та у всіх наступних редакціях і вирішити питання про розподіл судових витрат. Також у вересні 2021 року [PERSON] надав до суду відзив на первісну позовну заяву, в якому зазначив, що позовні вимоги є необґрунтованими та задоволенню не підлягають з огляду на те, що позивач не довів наявність згоди між сторонами договору та не дотримав вимоги закону про споживче кредитування. Умови та правила надання банківських послуг [PERSON] стверджує, що не підписував. Умови Анкети заявки не містять визначених законодавством про споживче кредитування істотних умов договору про надання кредиту, що свідчить про її нікчемність як правочину. Також Банк не довів факт отримання коштів заявником, дати отримання, строк користування коштами, наявність простроченого зобов`язання. У вересні 2021 року до суду надійшла відповідь на відзив, в якій АТ "Універсал Банк", в якій кредитор стверджує, що позивач своїм підписом завірив факт ознайомлення з умовами та правилами надання банківських послуг, паспортом кредиту, де зазначені всі необхідні тарифи. Ухвалою від 20 вересня 2021 року Києво-Святошинський районний суд Київської області перейшов з розгляду справи в порядку спрощеного провадження до розгляду справи за правилами загального позовного провадження. У листопаді 2021 року [PERSON] подав заперечення на відповідь на відзив, в яких зауважує, що позиція Банку необґрунтована належним чином та є помилковою, оскільки оформлені сторонами документи не відповідають вимогам до договору про приєднання, а саме в них відсутні відомості про розмір фінансового активу у грошовому виразі, строк дії договору, порядок зміни і припинення договору, права та обов`язки сторін договору, обсяг відповідальності за невиконання умов договору. У поясненнях від 15 листопада 2021 року АТ "Універсал Банк" продовжує наполягати на тому, що кредитні відносини між сторонами виникли на підставі договору про приєднання, оформленому у встановлений законом спосіб. Ухвалою від 29 листопада 2021 року Києво-Святошинський районний суд Київської області прийняв до розгляду зустрічний позов [PERSON] до АТ "Універсал Банк" про визнання недійсним кредитного договору. Ухвалою від 25 травня 2023 року Києво-Святошинський районний суд Київської області закрив підготовче судове засідання, справу призначив до розгляду. На підставі розпорядження керівника апарату Києво-Святошинського районного суду від 10 жовтня 2023 року у справі призначений повторний автоматизований розподіл між суддями та справу призначено судді Фінагеєвій І. О. В судове засідання позивач не з`явився, про дату, час та місце слухання справи сповіщений належним чином, причини неявки не повідомив, позовна заява містить клопотання про розгляд справи за відсутності представника позивача. Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце слухання справи сповіщений належним чином, причини неявки не повідомив. Відповідно до вимог частини першої, третьої статті 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки. У зв`язку з неявкою сторін в силу частини другої статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Згідно з частиною п`ятою статті 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Відповідно до постанови КЦС ВС від 30 вересня 2022 року за № 761/38266/14 якщо проголошення судового рішення не відбувається, то датою його ухвалення є дата складення повного судового рішення, навіть у випадку, якщо фактичне прийняття такого рішення відбулось у судовому засіданні, яким завершено розгляд справи і в яке не з`явились всі учасники такої справи. При цьому, дата, яка зазначена як дата ухвалення судового рішення, може бути відмінною від дати судового засідання, яким завершився розгляд справи і у яке не з`явились всі учасники такої справи. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, доводи представника позивача, викладені в позові, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, дійшов такого висновку. Відповідно до вимог частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Суд встановив, що 23 січня 2018 року [PERSON] подав до АТ "Універсал Банк" анкету-заявку до Договору про надання банківських послуг. У анкеті-заяві зазначено, що [PERSON] згідний з тим, що дана заява разом з умовами, тарифами, таблицею обчислення вартості кредиту та паспортом споживчого кредиту складає договір про надання банківських послуг. Відповідач підтвердив, що ознайомився та отримав примірники у мобільному додатку вказаних документів, що складають договір, та зобов`язався виконувати його умови. До договору банк долучив витяг з Умов обслуговування рахунків фізичної особи, Умов і правил обслуговування фізичних осіб в АТ «Універсал Банк» при наданні банківських послуг щодо карткових продуктів. Відповідно до довідки АТ «Універсал Банк» про наявність рахунку на ім`я [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , відкрито рахунок № [NUMBER] від 23 січня 2018 року зі строком дії до 10/24. Відповідно до виписки по рахунку [PERSON] користувався кредитною (платіжною) карткою, а саме: розраховувався в магазинах, поповнював картку через додаток Приват24, знімав готівку в банкоматі, здійснював переказ грошових коштів на інші карткові рахунки, чим підтверджував свою згоду на користування правами за кредитним договором та прийняття обов`язків за цим же договором. За змістом довідки від 10 вересня 2021 року № QMR-20180123/855 розмір кредитного ліміту за запитом [PERSON] через застосунок "monobank" 23 січня 2018 року - 50 000,00 грн, 08 червня 2018 року - 70 000,00 грн. Відповідно до частин першої, другої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Згідно зі статтею 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Наведеною нормою матеріального права визначено способи захисту прав та інтересів, і цей перелік не є вичерпним. Суд зобов`язаний з`ясувати характер спірних правовідносин (предмет і підстави позову), наявність/відсутність порушеного права чи інтересу та можливість його поновлення / захисту в обраний спосіб. Для того, щоб право на доступ до суду було ефективним, особа повинна мати чітко визначену та дієву можливість оскаржити подію, яка, на її думку, порушує її права й охоронювані законом інтереси. Згідно з положеннями статті 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Отже, стаття 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи. Порушенням вважається такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке; порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково. При цьому позивач, тобто особа, яка подала позов, самостійно визначається з порушеним, невизнаним чи оспорюваним правом або охоронюваним законом інтересом, які потребують судового захисту. Обґрунтованість підстав звернення до суду оцінюються судом у кожній конкретній справі за результатами розгляду позову. Згідно з частинами першою-четвертою статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Статтею 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Частиною другою статті 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно з частинами першою, шостою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України. Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, в тому числі у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи. Дотримання принципу справедливості судового розгляду є надзвичайно важливим під час вирішення судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів. Частиною четвертою статті 10 ЦПК України і статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику ЄСПЛ як джерело права. Згідно з практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності в такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та з принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторін. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам доказів не збирає. АТ «Універсал Банк» запустив новий проект «monobank», в рамках якого відкриваються поточні рахунки клієнтам (фізичним особам), спеціальним платіжним засобом яких є платіжні картки «monobank». Після перевірки кредитної історії на платіжних картках монобанк за заявою клієнтів встановлюється кредитний ліміт. Особливістю проекту «monobank» є те, що банківське обслуговування здійснюється дистанційно без відділень. Попередня ідентифікація відбувається за допомогою завантаження копії паспорта та реєстраційного номера облікової картки платника податків в мобільний додаток, а видача платіжної картки після верифікації фізичної особи здійснюється або у точці видачі, або спеціалістом банку, що виїжджає за адресою, зазначеною клієнтом. Разом із встановленням на платіжній картці кредитного ліміту надається послуга - переведення витрати у розстрочку. За рахунок здійснення зазначеної операції стає доступним попередньо використаний кредитний ліміт. Відповідно до матеріалів справи, 23 січня 2018 року [PERSON] підписав анкету-заяву до договору про надання банківських послуг АТ «Універсал Банк». Положеннями анкети-заяви визначено, що анкета-заява разом з Умовами і правилами надання банківських послуг, Тарифами, Таблицею обчислення вартості кредиту та Паспортом споживчого кредиту складає договір про надання банківських послуг. Відповідач підтвердив, що ознайомився з Умовами і правилами надання банківських послуг, Тарифами, Таблицею обчислення вартості кредиту та Паспортом споживчого кредиту та отримав примірники у мобільному додатку вказаних документів, що складають договір та зобов`язався виконувати його умови. Відповідач погодився з тим, що банк має право на свій розсуд в односторонньому порядку зменшувати або збільшувати розмір дозволеного кредитного ліміту та повідомляти його про це шляхом надсилання повідомлень у мобільний додаток. Підписанням анкети-заяви [PERSON] засвідчив генерацію ключової пари з особистим ключем та відповідним йому відкритим ключем, яка буде використовуватися для накладання електронного цифрового підпису у мобільному додатку з метою засвідчення його дій згідно з договором. Визнав, що електронний цифровий підпис є аналогом власноручного підпису та його накладення має рівнозначні юридичні наслідки із власноручним підписом на документах на паперових носіях. Підтвердив, що всі наступні правочини можуть вчинятися нею або банком з використанням електронного цифрового підпису. Згідно з пунктом 11 заяви усе листування щодо цього договору відповідач просив здійснювати через мобільний додаток або через інші дистанційні канали, відповідно до умов договору. До анкети-заяви банком було долучено витяг з Умов обслуговування рахунків фізичної особи, Умов і правил обслуговування фізичних осіб в ПАТ «Універсал Банк» при наданні банківських послуг щодо карткових продуктів. Як вбачається з розрахунку заборгованості за кредитним договором № б/н від 23 січня 2018 року, укладеним з [PERSON] , станом на 05 липня 2020 року заборгованість відповідача за наданим кредитом (тілом кредиту) становить 176 684,25 грн. До суду банк також надав банківську виписку про рух коштів по картковому рахунку [PERSON] за період з 23 січня 2018 року до 05 липня 2020 року, з якої вбачається встановлення кредитного ліміту у розмірі 50 000,00 грн, який 08 червня 2018 року було збільшено до 70 000,00 грн та подальше користування ним цими коштами. Відповідно до частин 1, 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Загальні правила щодо форми договору визначено статтею 639 ЦК України, згідно з якою: договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення. Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частини першої статті 1054 ЦК України). Кредитний договір укладається у письмовій формі (частина перша статті 1055 ЦК України). Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства (частини перша та друга статті 207 ЦК України в редакції, чинній на момент укладення кредитного договору). Публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги (частини перша та друга статті 633 ЦК України). Договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору (частина першій статті 634 ЦК України). При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України). У постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 Велика Палата Верховного Суду відступила від висновку Верховного Суду України щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладеного у раніше прийнятій постанові від 24 вересня 2014 року та сформулювала правовий висновок про те, що у переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець. Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. У разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). У заяві позичальника від 18 лютого 2011 року процентна ставка не зазначена. Крім того, у цій заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. В даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача неодноразово змінювалися самим Банком в період з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Вимог про стягнення процентів за користування позиченими коштами та інших сум за прострочення виконання грошового зобов`язання з підстав та у розмірах, встановлених актами законодавства, зокрема статтями 625, 1048 ЦК України, позивач не пред`явив. Пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору. Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору дотримав вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк. Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору. Однак, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку Банку не повернуті, кредитор має право вимагати виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, то вправі вимагати захисту своїх прав через суд шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язок з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 09 січня 2020 року у справі № 643/5521/19 зазначено, що: «...в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). Встановивши, що анкета-заява від 18 березня 2011 року не містить визначення домовленості сторін про сплату відсотків, апеляційний суд дійшов правильного висновку про відсутність підстав для покладення на відповідача обов`язку по сплаті заборгованості за відсотками пеню, комісію і штрафи за несвоєчасну сплату кредиту і процентів за користування кредитними коштами, а відтак, суми надходжень, які банком були розподілені на погашення складових заборгованостей підлягають зарахуванню на погашення саме тіла кредиту. Судова практика у цій категорії справ є незмінною, що не може свідчити про порушення прав банку...». У цій справі суд встановив, що АТ "Універсал Банк" та [PERSON] шляхом підписання анкети-заявки затвердили взаємну згоду на виникнення між ними кредитних відносин, оскільки анкета-заявка підписана обома сторонами договору, а отже з її змісту можливо безапеляційно стверджувати, що умови договірних відносин в момент підписання заяви погоджувалися боржником [PERSON] . Зміст зазначеної заяви не містить свідчень про встановлення сторонами розміру остаточного кредитного ліміту, відсотків за користування кредитом, обсягу прав та обов`язків щодо користування кредитними коштами. В той же час, з виписки по рахунку [PERSON] суд встановив рух коштів, а саме неодноразові факти зняття коштів боржником, грошові перекази на інші карткові рахунки, що свідчить про користування позичальником кредитними коштами, а отже і про його згоду на укладення та подальше існування кредитних правовідносин за допомогою картки "monobank". За таких обставин суд зобов`язаний визначити, в якому обсязі кошти Банку фактично залишилися у користуванні [PERSON] . Відповідно до розрахунку заборгованості станом на 15 березня 2021 року, а також виписки про рух коштів на картковому рахунку боржнику був встановлений кредитний ліміт 50 000,00 грн. станом на 23 січня 2018 року, який 08 червня 2018 року було збільшено до 70 000,00 грн. В період з 23 січня 2018 року до 15 березня 2021 року боржник неодноразово знімав кошти, а також поповнював баланс на картці. Проте, в остаточному результаті боржник неналежним чином виконував покладені на нього обов`язки з повернення коштів, внаслідок чого утворилася заборгованість за тілом кредиту у розмірі 173 124,80 грн, а за іншими платежами - 73 559,45 грн. Водночас, із вказаної виписки судом встановлено, що заборгованість у розмірі 173 124,80 грн окрім тіла кредиту включає і штрафи/пені, а анкета-заява від 18 березня 2011 року не містить визначення домовленості сторін про сплату відсотків, штрафів, пені, а відтак суд дійшов висновку про відсутність підстав для покладення на відповідача обов`язку по сплаті заборгованості за відсотками, пеню, комісію і штрафи за несвоєчасну сплату кредиту. Разом з тим, оскільки факт зняття та користування кредитними коштами боржником не спростований, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог кредитора АТ "Універсал Банк" щодо повернення фактично взятих [PERSON] в кредит коштів в розмірі встановленого кредитного ліміту, що складає 70 000,00 грн. Боржник [PERSON] не надав до суду доказів того, що він фактично не брав кошти в кредит, не користувався ними, тобто не спростував використання ним коштів. Щодо вимог зустрічного позову про визнання кредитного договору недійсним суд дійшов такого висновку. Згідно зі статтями 16, 203, 215 ЦК України для визнання судом оспорюваного правочину недійсним необхідним є: пред`явлення позову однією із сторін правочину або іншою заінтересованою особою; наявність підстав для оспорювання правочину; встановлення, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду. Таке розуміння визнання правочину недійсним як способу захисту є усталеним у судовій практиці. У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року у справі № 638/2304/17 зроблено висновок, що «недійсність договору як приватно-правова категорія, покликана не допускати або присікати порушення цивільних прав та інтересів або ж їх відновлювати. По своїй суті ініціювання спору про недійсність договору не для захисту цивільних прав та інтересів є недопустимим». У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 22 червня 2020 року в справі № 177/1942/16-ц вказано, що «наявність підстав для визнання договору недійсним має встановлюватися судом на момент його укладення. Тобто, недійсність договору має існувати в момент його укладення, а не в результаті невиконання чи неналежного виконання зобов`язань, що виникли на підставі укладеного договору. Невиконання чи неналежне виконання зобов`язань, що виникли на підставі оспорюваного договору, не є підставою для його визнання недійсним». У справі про визнання недійсним кредитного договору суд зобов`язаний з`ясувати, чи було порушене право боржника станом на час укладення договору відсутністю такої умов, на які він посилається. Верховний Суд неодноразово роз`яснював судам, що якщо відсутність у договорі однієї з істотних умов не унеможливила виконання договору, зокрема в частині проведення розрахунків, і сторони протягом певного часу виконували договір погодженим способом, то незгода сторони договору з умовою виконання договору не може бути підставою для визнання її прав порушеними в момент укладення договору та визнання його недійсним з цих підстав. Якщо відсутність у договорі однієї чи більше з істотних умов не унеможливила виконання договору, зокрема в частині проведення розрахунків, і сторони протягом певного часу виконували їх умови, то незгода сторони договору з умовами виконання договору не може бути підставою для визнання її прав порушеними в момент укладення договору та визнання його недійсним з цих підстав (подібний висновок сформульований у постанові від 14 липня 2021 року у справі № 506/450/21. Так з наданого кредитором розрахунку заборгованості, а також довідки про рух коштів на рахунку картки суд встановив , що між боржником та кредитором існували кредитні правовідносини, Банк неодноразово надавав кошти у кредит, а боржник погашав заборгованість протягом трьох років з моменту видачі картки з встановленим кредитним лімітом. За таких обставин зустрічні позовні вимоги не доведені належним чином. Отже, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог АТ "Універсал Банк" про стягнення заборгованості у розмірі встановленого кредитного ліміту, а у задоволенні зустрічних позовних вимог слід відмовити. Відповідно до вимог статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. За подання позовної заяви підлягав сплаті судовий збір у розмірі 2 596,87 грн, який слід стягнути з відповідача за первісним позовом [PERSON] пропорційно розміру задоволених позовних вимог, що складає 1 038,80 грн.

Outcome: partial