Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-15 00:00:00

11.12.2023 [PERSON] звернувся до Московського районного суду м. Харкова з позовною заявою до Харківської митниці Державної митної служби України в якій просить визнати за ним право власності за набувальною давністю на квартиру за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування позову [PERSON] зазначив, що листом Державної митної служби України від 17.12.1998 № 11/5-013460 Східну регіональну митницю повідомлено про розгляд листа щодо виділення коштів на придбання житла для начальника відділення по боротьбі з контрабандою та порушеннями митних правил - заступника начальника митниці [PERSON] . Звернуто увагу, що необхідно підшукати варіант житлового приміщення в межах дійсної середньої вартості житла у м. Харкові. Виконавчим комітетом Дзержинської ради народних депутатів м. Харкова 16.09.1999 видано службовий ордер на житлове приміщення № 122506 [PERSON] зі складом сім`ї, що складається з чотирьох осіб дружини та двох синів, на право зайняття житлового приміщення житловою площею 51,0 кв.м. за адресою: [ADDRESS] на підставі рішення РИК від 17.08.1999 № 154/53. Державна митна служба України неодноразово реорганізовувалась та почала виконувати свої завдання і функції, визначені чинним законодавством, з 08.12.2019. Постановою від 30.09.2020, № 895 «Деякі питання територіальних органів Державної митної служби України» Кабінет міністрів України вирішив реорганізувати територіальні органи Державної митної служби шляхом їх приєднання до Державної митної служби. З метою реалізації положень вказаної постанови Держмитслужбою видано накази: - від 19.10.2020, № 460 «Про утворення територіальних органів Державної митної служби України як відокремлених підрозділів», згідно з яким утворені територіальні органи як відокремлені підрозділи Державної митної служби України; - від 29.10.2020, № 489 «Про затвердження положень про територіальні органи Держмитслужби», яким затверджені положення про митниці як відокремлені підрозділи Держмитслужби; - від 30.06.2021, № 472 «Про початок здійснення митницями як відокремленими підрозділами Державної митної служби України покладених на них функцій і повноважень з реалізації державної митної політики державної політики у сфері боротьби з правопорушеннями під час застосування законодавства з питань митної справи». На підставі останнього з 00 годин 00 хвилин 01 липня 2021 року митниці розпочали виконання покладених на них законодавчими та іншими нормативно-правовими актами і відповідними Положеннями про митниці, функцій і повноважень з реалізації державної митної політики, державної політики у сфері боротьби з правопорушеннями під час застосування законодавства з питань митної справи. Усі митниці мають окремі баланси, майно, печатки та бланки із зображенням Державного герба України та своїм найменування, інші печатки і штампи, рахунки в органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів, та банках. Харківська митниця як відокремлений підрозділ Держмитслужби України, на який покладено реалізацію державної митної політики в регіоні, розпочала свою роботу з 01.07.2021. Згідно листа Харківської митниці від 31.10.2023, № 7.14-4/21-02/Т/6068 стосовно перебування на балансі митниці квартири [ADDRESS] , будинок за вказаною адресою, а також зазначена квартира перебувають у господарському управлінні КП «Жилкомсервіс». Отже на балансі Харківської митниці зазначена квартира не перебуває. Листом Харківської митниці від 31.10.2023, № 7.14-4/21-02/311/6067 повідомлено, що у Держмитслужбі нормативно не врегульовано розпорядження службовим житлом. Державна митна служба України листом від 07.11.2023, № 08-5/21-02/Т/443 повідомила, що квартира [ADDRESS] на балансі Держмитслужби або її територіального органу не обліковується. Згідно з листом Комунального підприємства «Жилкомсервіс» від 31.10.2023, № 23/8966-07-03 житловий будинок [ADDRESS] знаходиться у господарському віданні КП «Жилкомсервіс» згідно розпорядження Управління комунального майна та приватизації Харківської міської ради № 199 від 28.02.2007. Актуальна інформація про власника квартири [ADDRESS] за вищевказаною адресою на підприємстві відсутня. Капітальні ремонти квартири не здійснювались, оскільки не передбачено тарифом. На квартиру [ADDRESS] відкрито один особовий рахунок № [NUMBER] для сплати за послуги з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій. [PERSON] зареєстрований у [ADDRESS] з 05.11.1999; з того часу проживає у зазначеній квартирі, здійснює поточні та капітальні ремонти, оплачує всі комунальні послуги і на час звернення з позовом будь-яка заборгованість по їх сплаті відсутня; за цією адресою отримував картку фізичної особи-платника податків. Вибірковим переліком витрачених матеріалів, а також чеками на оплату за їх придбання доводиться факт утримання квартири саме позивачем, а також проведення останнім поточного та капітального ремонтів помешкання. У травні 2009 року Харківська митниця зверталась до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] про виселення із службового приміщення: квартири [ADDRESS] без надання іншого житла. Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 10.11.2009 позовні вимоги Харківської митниці задоволено, виселено [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] з вказаної вище квартири без надання іншого житлового приміщення. Апеляційна скарга [PERSON] на вказане рішення була задоволена, рішення Московського районного суду від 10.11.2009 скасовано та 14.04.2010 ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову про виселення відмовлено в повному обсязі. 20 грудня 2010 року Верховним судом України касаційну скаргу Харківської митниці відхилено. Рішення апеляційного суду Харківської області від 14 квітня 2010 року залишено без змін. До того рішенням Московського районного суду м. Харкова від 09.11.2001 частково задоволений позов Східної регіональної митниці та [PERSON] виселено з спірної квартири без надання іншого житла у зв`язку з припиненням трудових відносин із позивачем. В частині виселення без надання іншого житлового приміщення [PERSON] з неповнолітніми дітьми відмовлено. При цьому суд виходив з того, що після розірвання шлюбу з [PERSON] , [PERSON] набула статусу одинокої особи з неповнолітніми дітьми, тому відповідно до ст.125 ЖК України не може бути виселена без надання іншого житла. Передбачене ст.124 ЖК України право наймодавця на виселення із службового жилого приміщення визначається моментом втрати ним трудового зв`язку із наймачем. Тому, якщо в цей момент особа не може бути виселена без надання іншого жилого приміщення (ст.125 ЖК України), вона не підлягає виселенню і в подальшому. Позивач, посилаючись на норми ст.ст. 328, 344 ЦК України, зазначає, що ним обрано такий спосіб судового захисту як визнання права власності на квартиру, розташовану за адресою [ADDRESS] , за набувальною давністю. Відповідно до інформаційної довідки з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно від 24.10.2023 право власності на вказану квартиру ні за ким не зареєстровано. Відомості про власників відсутні. Зазначена квартира на балансі Харківської митниці не перебуває, порядок користування службовими приміщеннями у Держмитслужбі не врегульований, будь-які локальні нормативні акти з цього приводу в установі не прийняті, при вищеописаних реорганізаціях установи відповідача не складався передавальний акт на квартиру, не приймалось відповідне рішення Кабінетом Міністрів України, як цього вимагає діюче законодавство. Квартира весь час перебуває у користуванні та володінні позивача та обслуговується КП «Жилкомсервіс» на підставі відкритого рахунку зі споживачем. Капітальний та поточний ремонт квартири здійснювався весь час за рахунок позивача. Комунальні платежі сплачуються позивачем в повному обсязі. Між «Жилкомсервіс» та Харківською митницею не укладались договори цивільного характеру по утриманню квартири, отже відповідач не проявляв зацікавленості до вказаної квартири, не здійснював її догляду, не проводив ремонти, не укладав цивільних угод на її утримання. [PERSON] не має на праві власності чи тимчасового користування житла чи будь-якого об`єкта нерухомості, він добросовісно (на підставі ордеру) заволодів чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном (квартирою) більше десяти років (починаючи з 1999 року по теперішній час), а відтак відповідно по положень ст. 344 ЦК України наявні правові підстави для набуття ним права власності на нерухоме майно, а саме: квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] . Позивач просить визнати за ним право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, а саме квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою судді Московського районного суду м. Харкова від 12.12.2023 позовну заяву залишено без руху через сплату судового збору не в повному обсязі. 20.12.2023 на виконання ухвали про залишення позову без руху позивачем надано квитанцію про сплату судового збору та позовну заяву у новій редакції. Ухвалою судді Московського районного суду м. Харкова від 21.12.2023 провадження у справі відкрито та призначено підготовче судове засідання на 11:00, 18.01.2023. Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 18.01.2024 замінено неналежного відповідача у справі, а саме Харківську митницю Державної митної служби України на Державну митну службу України, підготовче судове засідання відкладене до 11:00, 15.02.2024. 14.02.2024 представником відповідача подано відзив на позов в якому останній проти задоволення позову заперечував в повному обсязі, зазначивши, що відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 25.05.1999 квартира розташована за адресою: [ADDRESS] придбана за державні кошти та є власністю Державної митної служби України. Підстава наказ Державної митної служби України від 27.04.1999 № 43 «Про виділення коштів на придбання службового житла». Факт реєстрації спірної квартири за Східною регіональною митницею підтверджується реєстраційним посвідченням КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» від 26.05.1999, реєстровий № В-22210. Рішенням виконавчого комітету Московської районної ради міста Харкова від 15.06.1999 № 149/18 вищезгадана квартира включена до складу службової житлової площі Східної регіональної митниці. [PERSON] та його дружиною, [PERSON] , були написані заяви на ім`я начальника Східної регіональної митниці, датовані 24.07.1999 про згоду на проживання в даній службовій квартирі. Тією ж датою останніми підписані зобов`язання, які гарантують звільнення даної службової квартири в разі припинення трудових відносин зі Східною регіональною митницею. Рішенням виконавчого комітету Дзержинської районної ради народних депутатів від 17.08.1999 № 154/53 [PERSON] було видано ордер від 16.09.1999 на службове житлове приміщення за адресою: [ADDRESS] . Вказана службова квартира надана для проживання [PERSON] (батьку позивача), який на той час працював на посаді заступника начальника Східної регіональної митниці, для проживання разом із членами його сім`ї у складі: дружини ( [PERSON] ) та двох неповнолітніх дітей: [PERSON] та [PERSON] (позивача). Наказом Державної митної служби від 29.03.2000 [PERSON] звільнено з посади начальника відділення по боротьбі з контрабандою та порушеннями митних правил заступника начальника Східної регіональної митниці за власним бажанням. У зв`язку з припиненням трудових відносин з [PERSON] , Східна регіональна митниця 12.06.2000 звернулася до Московського районного суду м. Харкова з позовом про виселення його із сім`єю із спірної квартири. Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 09.11.2001 у справі вимоги митниці в частині виселення [PERSON] задоволені, а в частині виселення його колишньої дружини та дітей відмовлено, оскільки діти на той час були неповнолітніми. Восени 2009 Харківська митниця звернулась до Московського районного суду м. Харкова з позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про виселення із службової квартири. Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 10.11.2009 позовні вимоги Харківської митниці задоволено. Суд вирішив виселити [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] із службової квартири [ADDRESS] . Рішенням апеляційного суду Харківської області від 14.04.2010 апеляційна скарга [PERSON] на вказане рішення задоволена, рішення суду першої інстанції скасовано. Харківська митниця звернулась до Верховного суду України з касаційною скаргою про скасування рішення апеляційного суду та залишення в силі рішення першої інстанції. Ухвалою Верховного суду України від 20.12.2010 касаційну скаргу Харківської митниці відхилено. Разом з тим рішенням Московського районного суду м. Харкова від 10.11.2009 встановлено, що власником спірної квартири є Харківська митниця. Зазначений факт підтверджений рішенням судової колегії судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області від 14.04.2010 та ухвалою Верховного суду України від 20.12.2010. З 1997 року в органах Державної митної служби відбувалися процеси реорганізації, внаслідок чого утворювалися правонаступники, до яких перейшли всі права та обов`язки відповідно до установленого законодавством порядку. Право користування службовим житлом на підставі ордеру полягає у тому, що володільцем такого житла залишається його власник. Підставою добросовісного заволодіння майном не може бути, зокрема, будь-який договір, що опосередковує передання майна особі у володіння (користування). Володіння майном за договором, що опосередковує передання майна особі у володіння (користування), проте не у власність, виключає можливість набуття майна у власність за набувальною давністю, адже у цьому разі володілець володіє майном не як власник. Оскільки власником спірної службової квартири є відповідач, який не відмовився від права власності на спірний об`єкт нерухомого майна, можливість набуття позивачем права власності на спірне нерухоме майно за набувальною давністю виключається. [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] були вселені в спірне житло як члени сім`ї [PERSON] , який отримав вказане житло на підставі ордеру у зв`язку із перебуванням у трудових відносинах із Східною регіональною митницею, тобто отримав квартиру у користування. Квартира має статус службового житла, а тому таке володіння майном не може вважатися безтитульним. На час вселення [PERSON] і члени його сім`ї розуміли, що вони володіють чужою річчю. Дане свідчить про неможливість задоволення позову про визнання права власності за набувальною давністю. По суті підстави позову свідчать про відсутність таких умов для застосування ст. 344 ЦК України, як відсутність добросовісності володіння. При цьому Верховним Судом сформульовано важливий правовий висновок, що сам лише факт проживання позивача у спірній квартирі, що має статус службового житла, утримання її в належному стані та здійснення оплати за житлово-комунальні послуги не є підставою для виникнення у нього права власності за набувальною давністю. У відповіді на відзив, поданій до суду 26.02.2024, [PERSON] не погодився з доводами, викладеними представником відповідача у відзиві на позов та зазначив, що листом Державної митної служби України від 07.11.2023 йому повідомлено, що спірна квартира не перебуває на балансі Держмитслужби чи її територіальних органів. Право власності на цю квартиру в державному реєстрі речових прав не зареєстроване. Квартира придбана структурним підрозділом Держмитслужби, в подальшому до новостворених підрозділів чи до Держмитслужби не передавалась, на балансі в них не перебуває, отже відповідач не є її власником, володільцем чи користувачем. Натомість позивач здійснює володіння та користування квартирою безперервно та відкрито, саме між позивачем та обслуговуючими підприємствами укладено відповідні договори. В поданих до суду 13.03.2024 запереченнях на відповідь на відзив представник відповідача, посилаючись на норми Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» вказує, що право власності виникає на підставі відповідного правовстановлюючого документу, який має пріоритет над відомостями, що містяться в реєстрі. Після придбання Східно-регіональною митницею у 1999 році спірної квартири, право власності на неї було зареєстровано в бюро технічної інвентаризації за Східно-регіональною митницею на праві державної власності відповідно до діючих в той час правових норм. Правонаступником Східно-регіональної митниці наразі є Державна митна служба України, яка набула все майно, права та обов`язки реорганізованого митного органу. Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 08.04.2024 підготовче судове засідання закрито та справа призначена до судового розгляду на 11:00, 16.05.2024. В судове засідання, призначене на 11:00, 16.05.2024, позивач подав заяву про розгляд справи у свою відсутність, позов просив задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позову заперечувала, дала пояснення відповідно до обставин, викладених у відзиві на позов та запереченнях на відповідь на відзив. Дослідивши надані суду докази в їх сукупності, суд встановив такі обставини та відповідні їм правовідносини: спір між сторонами виник стосовно квартири [ADDRESS] . Відповідно до наказу Державної митної служби України № 564 від 20.12.1996 на базі ліквідованих Східного територіального митного управління та Харківської митниці створено Східну регіональну митницю, яка, відповідно до діючого станом на 1999 рік Типового положення про регіональну митницю Державної митної служби України, затвердженого наказом Державної митної служби України № 27 від 28.01.1997, є юридичною особою. Спірна квартира придбана Східною регіональною митницею на підставі договору купівлі-продажу квартири від 25.05.1999, отже право власності на неї набуто у передбачений законом спосіб (т. 1, а.с. 216). Відповідно до реєстраційного посвідчення на об`єкти нерухомого майна Комунального підприємства «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» від 26.05.1999, реєстровий № В-22210, квартира [ADDRESS] зареєстрована за Східною регіональною митницею на праві державної (власності) на підставі вказаного вище договору купівлі-продажу (т. 1, а.с. 218). Таким чином спірна квартира зареєстрована за Східною регіональною митницею на праві державної власності відповідно до діючого на той час правового регулювання Інструкції про порядок державної реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна, що перебувають у власності юридичних та фізичних осіб, затвердженої наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 09.06.98 № 121. Рішенням виконавчого комітету Московської районної ради міста Харкова від 15.06.1999 № 149/18 на підставі звернення керівництва Східної регіональної митниці спірна квартира включена до складу службової житлової площі Східної регіональної митниці (т. 1, а.с. 219). На підставі рішення виконавчого комітету Дзержинської районної ради народних депутатів від 17.08.1999 № 154/53 [PERSON] (батьку позивача), який на той час займав посаду начальника відділення по боротьбі з контрабандою та порушеннями митних правил - заступника начальника митниці, видано службовий ордер на житлове приміщення № 122506 від 16.09.1999 на право зайняття житлового приміщення за адресою: [ADDRESS] з сім`єю з чотирьох осіб: [PERSON] (на той час працював на посаді заступника начальника Східної регіональної митниці), [PERSON] (дружина), двоє синів: [PERSON] та [PERSON] (т. 1, а.с. 33). Протягом наступних років Державна митна служба України, її територіальні органи та структурні підрозділи неодноразово реорганізовувались шляхом злиття, приєднання, поділу та перетворення. Окремі органи та структурні підрозділи Держмитслужби ліквідовувались, на їх базі створювались нові. Реорганізації зазнала й Східна регіональна митниця, проте на жодному з етапів реорганізації рішення про відчуження спірної квартири Східною регіональною митницею чи будь-яким з правонаступників не приймалось, реєстраційні документи на квартиру не зазнали жодних змін, право власності на квартиру не змінювалось. Спірна квартира була предметом судових спорів. Так, у травні 2009 року Харківська митниця зверталась до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] про виселення із службової квартири [ADDRESS] . Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 10.11.2009 (справа № 2-7069/09) позовні вимоги Харківської митниці задоволено, [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] виселено з вказаної вище квартири без надання іншого житлового приміщення. Рішенням судової колегії судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області від 14.04.2009 апеляційна скарга [PERSON] на рішення Московського районного суду м. Харкова від 10.11.2009 задоволена, рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалене нове рішення, яким у задоволенні позову про виселення відмовлено в повному обсязі (т. 1, а.с. 20-23). Ухвалою Верховного суду України від 20.12.2010 касаційна скарга Харківської митниці відхилена. Рішення апеляційного суду Харківської області від 14.04.2010 залишено без змін (т. 1, а.с. 24-26). Під час розгляду зазначеної справи встановлено, що позивач (Харківська митниця) є власником квартири [ADDRESS] . Під час апеляційного та касаційного переглядів судових рішень у даній справі цей факт не заперечувався та спростованим не був. Вказані обставини свідчать про безпідставність твердження позивача, що відповідач не має права претендувати на спірну квартиру, оскільки не є її власником, володільцем чи користувачем. Той факт, що квартира не перебуває на балансі відповідача чи його територіального органу не спростовує її фактичної належності відповідачеві, так як під час реорганізації Східної регіональної митниці та наступних реорганізацій митних органів, створених на базі Східної регіональної митниці, кінцевим правонаступником яких є Держмитслужба, все їх майно перейшло до відповідача. У цьому випадку відсутність передавального акту щодо спірної квартири та відомостей про її перебування на балансі відповідача не позбавляє відповідача, як єдиного правонаступника, прав на дану квартиру. Відповідна правова позиція викладена Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 16.06.2020 під час розгляду справи № 910/5953/17 (п.п. 37, 38, 40). Таким чином суд вважає, що на момент розгляду даної справи відповідач є власником спірної квартири, яка була надана батькові позивача у 1999 році як службове житло для проживання разом з сім`єю. До теперішнього часу вказане житло свого службового статусу не втратило. Враховуючи викладені обставини та досліджені докази суд має констатувати, що застосування до виниклих між сторонами правовідносини норм ст. 344 ЦК України як правової підставу для визнання за позивачем права власності на квартиру [ADDRESS] не можливе. Так, ч. 1 ст. 344 ЦК України передбачає, що особа,\~яка добросовісно\~заволоділа чужим\~майном і\~продовжує відкрито,\~безперервно володіти\~нерухомим майном\~протягом десяти\~років або\~рухомим майном\~-\~протягом п`яти\~років,\~набуває право\~власності на\~це майно\~(набувальна\~давність),\~якщо інше\~не встановлено\~цим Кодексом. Право власності, що виникає за набувальною давністю, ґрунтується, зокрема, на добросовісності заволодіння чужим майном, яка передбачає, що в момент заволодіння особа має бути впевнена, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього. Володілець майна в момент його заволодіння не знає (і не повинен знати) про неправомірність заволодіння майном. Заволодіння майном має бути безтитульним. Підставою добросовісного заволодіння майном не може бути договір, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність. Володіння майном за договором, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність, виключає можливість набуття майна у власність за набувальною давністю, адже у цьому разі володілець володіє майном не як власник. Після заволодіння чужим майном подальше володіння особою таким майном також має бути безтитульним, тобто таким фактичним володінням, яке не спирається на будь-яку правову підставу володіння чужим майном. Верховний Суд у постанові від 01.08.2018 у справі № 201/12550/16-ц (провадження № 61-19156 св 18) зазначив, що при вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, необхідним є встановлення, зокрема, добросовісності та безтитульності володіння. Наявність у володільця певного юридичного титулу унеможливлює застосування набувальної давності. При цьому безтитульність визначена як фактичне володіння, яке не спирається на будь-яку правову підставу володіння чужим майном. Отже,\~безтитульним є\~володіння чужим майном без будь-якої правової підстави. Натомість володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 14.05.2019 року у справі № 910/17274/17 (провадження № 12-291 гс 18) не знайшла підстав для відступу від наведених висновків Верховного Суду, оскільки за змістом ч. 1 ст. 344 ЦК України добросовісність особи має існувати саме на момент заволодіння нею чужим майном, що є однією з умов набуття права власності на таке майно за набувальною давністю. Після заволодіння чужим майном на певних правових підставах, які в подальшому відпали, подальше володіння особою таким майном має бути безтитульним, тобто таким фактичним володінням, яке не спирається на будь-яку правову підставу володіння чужим майном. Адже володіння майном на підставі певного юридичного титулу виключає застосування набувальної давності, оскільки у цьому разі володілець володіє майном не як власник. Давність володіння є добросовісною, якщо особа при заволодінні майном не знала і не повинна була знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності. У постанові Верховного Суду від 27.06.2019 у справі № 175/2338/16-ц (провадження № 61-2017св18) наголошено, що за набувальною давністю може бути визнано право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно, а також на майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено. Позов про право власності за давністю володіння не може заявляти особа, яка володіє майном за волею власника і завжди знала, хто є власником. До аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 15.11.2022 у справі № 293/1061/21 (провадження № 61-4347 св 22). Власником спірної службової квартири, як зазначено вище, є відповідач, який не відмовився від права власності на спірний об`єкт нерухомого майна, що виключає можливість набуття позивачем права власності на спірне нерухоме майно за набувальною давністю. [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] були вселені в спірне житло як члени сім`ї [PERSON] , який отримав вказане житло на підставі ордеру у зв`язку із перебуванням у трудових відносинах із Східною регіональною митницею, тобто отримав квартиру у користування. Квартира має статус службового житла, що підтверджується рішенням виконавчого комітету Московської районної ради м. Харкова від 15.06.1999, а тому володіння [PERSON] спірним майном не може вважатися безтитульним. При цьому факт проживання позивача у спірній квартирі, що має статус службового житла, утримання її в належному стані, проведення капітального та поточного ремонтів, здійснення оплати за житлово-комунальні послуги не є підставою для виникнення у нього права власності за набувальною давністю (Постанова Верховного Суду від 02.07.2020 у справі № 337/4725/18). Враховуючи викладене суд має констатувати, що обставини, наведені позивачем як підстава позову, не знайшли свого підтвердження та законного правового обґрунтування в судовому засіданні, натомість доводи відповідача узгоджуються як з нормами закону, так і сталою судовою практикою, що виключає можливість задоволення позову. Відсутність в Державній митній службі України затвердженого порядку надання службових приміщень і користування ними, а також будь-якого правового регулювання службового житлового фонду не спростовує зазначений висновок суду. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed