Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-21 00:00:00

[PERSON] звернулася з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, зареєстрованого 30.08.2011 року Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції, актовий запис №2209. Вимоги в основному, мотивує тим, що подружжя втратило почуття любові та взаємоповаги один до одного, відповідач не здатен підтримувати нормальної моральної атмосфери в сім`ї, забрав половину спільного майна подружжя та проживає окремо, спільного господарства не ведуть, вважає, що шлюб носить формальний характер, примирення між ними не можливе, тому просить позов задовольнити. Позивачка в судове засідання не з`явилася, при подачі позовної заяви клопотала про розгляд справи у її відсутності, наполягає на задоволенні позову, проти заочного розгляду справи не заперечує ( а.с.4). Відповідач в судове засідання не з`явився, був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, у тому числі, в порядку ст. 128 ЦПК України, через публікацію оголошення на веб-сайті судової влади України (а.с. 15, 18, 22). У судове засідання учасники судового процесу не з`явились, хоча належним чином повідомлялись про дату, час та місце судового засідання, а тому суд, вирішив здійснювати розгляд заяви у їхній відсутності. Згідно з ч. 2 ст.\~247\~ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось. Відповідно до ст. 128 ЦПК України судова повістка разом із розпискою, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається поштою рекомендованим листом із повідомленням або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншою особою, яка бере участь у справі. Згідно ч.1 ст. 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до\~ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», ч. 1\~ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п. 35 рішення від 07.07.1989 року Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії» (Alimentaria Sanders S.A. v. Spain). Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 - 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08 листопада 2005 року у справі «Смірнова проти України»). Європейський суд з прав людини неодноразово вказував, що на зацікавлену сторону покладається обов`язок проявляти належну увагу в захисті своїх інтересів та вживати необхідних заходів, щоб ознайомитись із подіями процесу (див. серед іншого «Гуржій проти України», заява № 326/3, 01 квітня 2008 року, «Олександр Шевченко проти України», № 8771/02, § 27, 26 квітня 2007 року). Поряд з цим, Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) неодноразово наголошував, що національні суди мають організовувати судові провадження таким чином, щоб забезпечити їх ефективність та відсутність затримок (див. рішення ЄСПЛ від 02 грудня 2010 року у справі «Шульга проти України» № 16652/04). За таких обставин суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи на підставі наявних у справі доказів, за відсутності заперечень позивача, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, з`ясувавши її дійсні обставини, оцінивши докази в їх сукупності, оглянувши заяви сторін, суд прийшов до наступного висновку. Відповідно до положень ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей. З позовної заяви, свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , вбачається, що сторони 30.08.2011 року зареєстрували шлюб у Міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Льівського міського управління юстиції, актовий запис №2209 (а.с.5). Від шлюбу мають сина [PERSON] , [INFO] , свідоцтво про народження Серії [NUMBER] (а.с.8). Із позовної заяви, долучених матеріалів вбачається, що сторони проживають окремо, шлюбних відносин не підтримують, шлюб між сторонами існує формально, примирення між ними не можливе, подальше перебування у шлюбі суперечить інтересам позивачки, а тому згідно ст.112\~Сімейного кодексу\~України є всі підстави для розірвання шлюбу. Відповідно до обставин, викладених у позовній заяві, які знайшли своє підтвердження у процесі розгляду справи, причиною розірвання шлюбу є відсутність бажання у сторін будувати у подальшому сімейні відносини, внаслідок чого вони не підтримують подружніх відносин. Згідно ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування до шлюбу не допускається. Враховуючи наведене та інші фактичні взаємини подружжя, те, що позивачка наполягає на розірванні шлюбу, а відповідач заперечень щодо позову не надав, суд приходить переконання, що підстав для збереження шлюбу немає, а тому вважає, що є підстави для задоволення позову. Згідно ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивачки 1073 грн. 60 коп. судового збору.

Outcome: approved