Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-16 00:00:00

Позивач, ТОВ «ФК «Європейська агенція\~з повернення\~боргів» звернулася до суду з позовом\~до\~ [PERSON] \~про стягнення заборгованості. В обґрунтування заявленого позову посилається на те, що 09 липня 2021 року між ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ІНВЕСТРУМ» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 03534-07/2021. Кредитний договір підписано електронним підписом Позичальника, відтвореним шляхом використання Позичальником одноразового ідентифікатора і був надісланий на номер мобільного телефону Відповідача, про що свідчить п. 7 Кредитного договору, адреса, реквізити та підпис сторін. Відповідно до п.п. l.l. п.1 Кредитного договору, Товариство надає Клієнту фінансовий кредит в розмірі, на умовам строковості, зворотності, платності, а Клієнт зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом в порядну та на умовах, визначених цим Договором. \~ \~ \~ \~ 29.12.2021 між ТОВ «ФК «ІНВЕСТРУМ» та ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» укладено Договір факторингу № 29122021, у відповідності до умов якого ТОВ «ФК «ІНВЕСТРУМ» передає (відступає) ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому Права Вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні TOB «ФК «ІНВЕСТРУМ» Права Вимоги до Боржників, вказаними у Реєстрі боржників. Згідно п. 1.1. Договору факторингу, Фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження Клієнта (ціна,, продажу) за плату, а Клієнт відступити Факторові Право грошової Вимоги, строк виконання зобов`язань за якаю настав або виникне в майбутньому до третіх осіб -Боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом (плату за управління кредитом, плату за процентною ставкою), пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить Клієнту. Згідно п. 1.2 Договору факторингу, Сторони Погодили, що Перехід від Клієнта до Фактора Прав Вимоги Заборгованості до Боржників відбувається в момент підписання Сторонами Акту прийому-передачі Реєстру Боржників згідно Додатку №2, після чого Фактор стає кредитором по відношенню до Боржників стосовно Заборгованостей та набуває відповідні Права Вимоги. Підписаний Сторонами та скріплений їх печатками Акт прийому-передачі Реєстру Боржників -підтверджує факт переходу від Клієнта до Фактора Прав Вимоги Заборгованості та є невід`ємною частиною цього Договору. Відповідно до Реєстру боржників до Договору факторингу № 29122021 від 29.12.2021, ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до Відповідача в сумі 23 250,00 грн., з яких: - \~ \~ \~ \~7 500,00 гри. - сума заборгованості за основною сумою боргу; - \~ \~ \~ \~15 750,00 грн. сума заборгованості за відсотками; - \~ \~ \~ \~0,00 грн. - сума заборгованості за пенею. 26 червня 2021 року між ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 2072532. У відповідності до п.п. 1.1. Кредитного договору, укладання Кредитного договору . Здійснюється Сторонами за допомогою ITC Товариства, доступ до якої забезпечується Клієнту через . Веб-сайт або Мобільний додаток. Електронна ідентифікація Клієнта здійснюється при вході Клієнта в Особистий кабінет, шляхом перевірки Товариством правильності введення одноразового ідентифікатора, направленого Товариством на номер мобільного телефону Клієнта, вказаний при вході, та/абр, шляхом перевірки правильності введення Пароля входу до Особистого кабінету. 27.06.2022 року між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» укладено Договір факторингу №27062022, у відповідності до умов якого ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» передає (відступає) ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому Права Вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» Права Вимоги до Боржників, вказаними у Реєстрі, боржників. Згідно п. 1.1. Договору факторингу, Фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження Клієнта (ціна-продажу) за плату, а Клієнт відступити Факторові Право грошової Вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб Боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом, пеню за ч ' порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить Клієнту. Згідно п. 1.2 Договору факторингу, Сторони Погодили, що Перехід від Клієнта до Фактора Прав Вимоги Заборгованості до Боржників відбувається в момент підписання Сторонами Акту прийому-передачі Реєстру Боржників згідно Додатку №2, після чого Фактор стає кредитором по відношенню до Боржників стосовно Заборгованостей та набуває відповідні Права Вимоги. Підписаний Сторонами та скріплений їх печатками Акт прийому-передачі Реєстру Боржників підтверджує факт переходу від Клієнта до Фактора Прав Вимоги Заборгованості та є невід`ємною частиною цього Договору. Відповідно до Реєстру боржників від 26.06.2022 до Договору факторингу № 27062022 від 27.06.2022, ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до Відповідача в сумі 34 440,00 грн., з яких: 10 500,00 грн. - сума Заборгованості за основною сумою боргу; - 23 940,00 грн. - сума Заборгованості за процентами. 19 червня 2023 року від представника відповідача адвоката Шашликова Д.Г. надійшов відзив на позовну заяву, зі змісту якого вбачається, що відповідач вважає позовні вимоги безпідставними, та такими, що не підлягають задоволенню з огляну на наступне (а.с.62-67). Позивач звернувся до суду з позовною вимогою про стягнення заборгованості посилаючись на те, що 09 липня 2021 року між ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ІНВЕСТРУМ» та [PERSON] було укладено кредитний договір №03534-07/2021. Кредитний договір підписано електронним підписом відповідача, відтворений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора і був надісланий на номер мобільного телефону відповідача, про що свідчить п.7 кредитного договору, адреса, реквізити та підпис сторін. Окрім того,\~позивач звернувся\~до суду\~з позовною\~вимогою про\~стягнення заборгованості\~посилаючись на\~те,\~що 26\~червня 2021\~року між\~ТОВАРИСТВОМ З\~ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ\~«ЛІНЕУРА УКРАЇНА»\~та [PERSON] \~було укладено\~кредитний договір\~№ 2072532. Кредитний договір підписано електронним підписом відповідача, відтворений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора і був надісланий на номер мобільного телефону відповідача, про що свідчить п.10.7. кредитного договору, адреса, реквізити та підпис сторін.Позивачем на підтвердження своїх позовних вимог надано копії кредитних договорів, та складені позивачем розрахунки заборгованості.При цьому, відповідач категорично заперечує щодо отримання грошових коштів від ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФК «ІНВЕСТРУМ» та від ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА». Належними доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно вказаної норми Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це не можливо безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі. У той же час розрахунок заборгованості не є документом первинного бухгалтерського обліку, а є одностороннім арифметичним розрахунком стягуваних сум, який повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку). Банківська виписка має статус первинного документу. Розрахунок заборгованості, відповідно до Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» є лише похідним від первинної бухгалтерської документації та може містити відомості про господарську операцію. Проте саме банківська виписка за картковими рахунками може бути належним доказом щодо заборгованості за кредитним договором, що споживач користувався кредитною карткою, ним вносились кошти на погашення заборгованості, або ні. Так,\~звертаючись до\~суду з\~позовом позивач\~подав до\~суду кредитний\~договір №\~03534-07/2021\~від 09.07.2021\~року та кредитний договір № 2072532 від 26.06.2021 року, які містять в собі ціну договору, строк дії договору, три види процентної ставки (базова, знижена та процентна ставка за понадстрокове користування), розрахунок заборгованості за моменту укладення договору факторингу. Відповідач наголошує, що з наданих розрахунків не вбачається, за якою процентною ставкою розраховано заборгованість за процентами, за який період утворилася заборгованість та чи здійснювалися погашення заборгованості позичальником за кредитом чи процентами до формування розрахунку заборгованості. Відповідач зазначає, що матеріали справи містять копії кредитного договору № 03534-07/2021 від 09.07.2021 року та кредитного договору № 2072532 від 26.06.2021 року. Кожен договір містить інформацію, що підписання договору здійснено клієнтом за допомогою електронного підпису. Проте жодного документу, яким можливо перевірити та ідентифікувати особу, яка підписувала кредитні договори, на підтвердження своїх доводів позивач не надає. Так надання кредитного договору № 03534-07/2021 від 09.07.2021 року та кредитного договору № 2072532 від 26.06.2021 року із зазначенням у них персональних даних відповідача не підтверджує їх підписання відповідною особою. [PERSON] будь-яких договорів з даними організаціями не укладала і не підписувала, електронно-цифровий підпис не отримувала, відповідно ніколи ним не користувалася, не отримувала і не застосовувала одноразовий ідентифікатор (СМС-повідомлення), не реєструвалася в інформаційно-телекомунікаційній системі фінансових організацій. Окрім того, Відповідач зазначає, що в матеріалах справи відсутнє повідомлення боржника про факт укладення договорів факторингу. Враховуючи вищевикладене, просив суд відмовити у задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до [PERSON] про стягнення заборгованості в розмірі 57 690,00 грн. та стягнути з позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» на користь [PERSON] судові витрати за надання професійної правничої (правової) допомоги в розмірі 5 000,00 грн. В матеріалах справи також наявна відповідь на відзив від позивача (а.с.78-83). В позовній заяві представник позивача [PERSON] просить справу слухати у їх відсутність (а.с.5). Від представника позивача [PERSON] надійшла заява, в якій останній просить суд слухати справу у його відсутність. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовна заява не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом з`ясовано, що між Товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Інвеструм" та [PERSON] укладено кредитний договір №03534-07/2021 від 09.07.2021р., за умовами якого перше зобов`язалось надати другому кредит у розмірі 7500,00грн. строком на 30 днів зі сплатою процентів у розмірі 638,75% річних від суми кредиту в розрахунку 1,75% процентів на добу. 29.12.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Інвеструм" та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено Договір факторингу № 29122021, у відповідності до умов якого ТОВ «ФК «ІНВЕСТРУМ» передає (відступає) ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому Права Вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні TOB «ФК «ІНВЕСТРУМ» Права Вимоги до Боржників, вказаними у Реєстрі боржників. Таким чином, право вимоги за кредитним договором №03534-07/2021 від 09.07.2021р., укладеним між укладеним між Товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Інвеструм" та [PERSON] перейшло до Позивача. Окрім того, 26 червня 2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Лінеура Україна» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 2072532. 27.06.2022 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Лінеура Україна» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено Договір факторингу №27062022, у відповідності до умов якого ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» передає (відступає) ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому Права Вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» Права Вимоги до Боржників, вказаними у Реєстрі, боржників. Таким чином, право вимоги за кредитним договором №2072532 від 26.06.2021 р., укладеним між Товариством з обмеженою відповідальністю "Лінеура Україна" та [PERSON] перейшло до Позивача. З постанов Верховного Суду випливає, що для стягнення боргу недостатньо надати кредитний договір та розрахунок заборгованості, потрібно надати і докази видачі кредиту. Це може бути: меморіальний ордер, виписка по рахунку, заява на видачу готівки, платіжне доручення, тощо. Такі документи повинні відповідати положенням Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність". Якщо кредитор не подає такі документи з позовною заявою, то суд повинен відмовити в задоволенні позову через недоведеність наявності заборгованості (наприклад, постанова від 20.05.2022 р. у справі №336/4796/18). Матеріали справи не мстять будь-яких належних та допустимих доказів (меморіального ордеру, виписки по рахунку, заяви на видачу готівки, платіжного доручення тощо), на підставі яких суд може з`ясувати обставини, які мають значення для справи, а саме чи виконано Товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Інвеструм" та Товариством з обмеженою відповідальністю «Лінеура Україна» перед [PERSON] грошові зобов`язання за кредитним договором №03534-07/2021 від 09.07.2021 р. та кредитним договором №2072532 від 26.06.2021 р. (чи надано [PERSON] кредитні кошти у розмірі 7500,00грн. та 10500,00грн. відповідно), якщо виконано, то яка дійсна заборгованість [PERSON] за цими договорами та з чого вона складається, зокрема, які платежі, передбачені наведеними договорами, були сплачені [PERSON] . Тобто Позивачем не подано належних та допустимих доказів (первинних документів) виконання грошових зобов`язань Товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Інвеструм" перед [PERSON] за договором про надання фінансового кредиту №03534-07/2021 від 09.07.2021р. та Товариством з обмеженою відповідальністю «Лінеура Україна» перед [PERSON] за кредитним договором №2072532 від 26.06.2021р. Надані Позивачем розрахунки заборгованості такими доказами не є. При цьому суд наголошує, що Позивачем навіть не подано будь-яких розрахунків заборгованості [PERSON] , складених первинним кредитором Товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Інвеструм" та Товариством з обмеженою відповідальністю «Лінеура Україна». Враховуючи викладене, суд вважає, що Товариством не доведено, що [PERSON] мала заборгованість за договором про надання фінансового кредиту №03534-07/2021 від 09.07.2021р. та договором про надання фінансового кредиту №2072532 від 26.06.2021р. перед Товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Інвеструм" та Товариством з обмеженою відповідальністю «Лінеура Україна». При цьому суд позбавлений можливості з`ясувати обставини щодо наявності заборгованості [PERSON] за цими договорами та її розміру, оскільки матеріали справі не містять необхідних для цього належних та допустимих доказів. Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду у справі № 554/4300/16-ц за змістом постанови від 25 травня 2021 року банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Тобто, виписки за картковими рахунками можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором. Документами, які можуть підтверджувати наявність чи відсутність заборгованості, а також встановлювати розмір зазначеної заборгованості, можуть бути виключно документи первинної бухгалтерської документації, оформлені у відповідності до норм ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», оскільки тільки первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій і складені під час здійснення господарської операції є правовою підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій. Зазначене вище узгоджується із правовим висновками, викладеним у постановах Верховного Суду від 16 вересня 2020 року у справі № 200/5647/18 та від 28 жовтня 2020 року у справі № 760/7792/14-ц. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду аз захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Захист цивільних прав це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Проте, право на звернення до суду з позовом не завжди співпадає з правом на судовий захист, яке закріплено у статті 4 ЦПК України. Саме по собі звернення до суду за захистом ще не означає, що суд зобов`язаний надати такий захист. Адже для того, щоб було надано судовий захист суд повинен встановити, що особа дійсно має право, свободу та інтерес, про захист яких вона просить і це право, свобода чи інтерес порушені відповідачем у правових відносинах. Відтак, завдання цивільного судочинства полягає у захисті саме порушених прав, свобод чи інтересів особи, що звернулася до суду з відповідним позовом. Отже, обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених прав чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення. Відповідно до ч. 5 ст. 55 Конституції України передбачено, що кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Гарантоване ст. 55 Конституції України й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб стверджувальне порушення було обґрунтованим. Тобто, обов`язковою умовою судового захисту є наявність порушених прав та охоронюваних законом інтересів безпосередньо позивача з боку відповідача, зокрема, наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або законного інтересу, на захист якого подано позов. Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду за змістом постанови від 14 березня 2019 року в цивільній справі № 757/55244/17-ц зауважив, що вирішуючи спір, суд повинен надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача. Отже, при вирішенні спору суд повинен надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до суду. Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду за змістом постанови від 23 липня 2018 року в цивільній справі № 760/8892/17 сформував висновок про те, що відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті, та є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові. Враховуючи викладене, Суд, приходить до висновку про відмову у задоволенні позову Товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів». Як передбачено ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ст.\~77\~ЦПК України встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. А ст.\~81\~ЦПК України встановлює обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Отже, на підставі викладеного, суд приходить до висновку, що позивачем не надано належних та допустимих доказів про те, що позивачу надано кредит у розмірі 7500 грн. та 10500 грн., підставність нарахування процентів за користування ними. Позивачем не представлено виписку по рахунку як первинний бухгалтерський документ, що підтверджує видачу кредитів та дійсну суму заборгованості. Таким чином, обставини зазначені позивачем у позовній заяві не знайшли свого підтвердження в ході слухання справи. Виходячи з вищевикладеного, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні позову Судові витрати залишити за позивачем. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд враховує, що відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Статтею 137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Так, представник відповідача просить стягнути з позивача понесені витрати за надання професійної правничої допомоги в розмірі 5000,00 грн. На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу в сумі 5000,00 грн. надано: 1. Оригінал ордеру на представлення інтересів; 2. Копію акту про надання правової допомоги; 3. Копію договору про надання правової допомоги; 4. Копію довідки про отримання грошових коштів; 5. Копію посвідченого адвокатом свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю серія ДП №3661 від 12.03.2018 року, посвідчення адвоката. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 року у справі\~\~№ 922/1964/21 зауважено, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. Подібний висновок викладений і у пункті 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 року у справі № 904/4507/18. Як зазначає Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16.11.2022 року (справа № 922/1964/21), що подання детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, не є самоціллю, а є необхідним для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат. При цьому саме лише не зазначення учасником справи в детальному описі робіт (наданих послуг) витрат часу на надання правничої допомоги не може перешкодити суду встановити розмір витрат на професійну правничу допомогу (у випадку домовленості між сторонами договору про встановлений фіксований розмір обчислення гонорару). При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц, пункт 5.40 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18). Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення ЄСПЛ у справі "East/West Alliance Limited" проти України" від 23 січня 2014 року (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява № 19336/04, § 268). Аналогічна правова позиція викладене у Додатковій постанові Верховного суду від 16.03.2023 року в справі № 927/153/22. З урахуванням положень наведених норм та зазначених фактичних обставин справи,

Outcome: approved