Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-21 00:00:00

У вересні\~2023\~року [PERSON] \~звернувся до\~суду із\~позовом до\~Держави України,яка бере участь у справі як відповідач через відповідний орган державної влади,-ГУНП в Чернігівській області, ГУНП в Чернігівській області про стягнення 90000 грн моральної шкоди, завданої неправомірною бездіяльністю органом досудового розслідування-Ніжинським РВП ГУНП в Чернігівській області під час здійснення розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР 26 вересня 2016 року за №12016270180001559, по якому позивач є потерпілим від кримінального правопорушення за ч.1 ст.125 КК України внаслідок спричинення тілесних ушкоджень, і по якому провадження закрито без достатніх підстав. Позов обгрунтовується тим, що позивач упродовж 2016-2023 років неодноразово, зокрема і через батька [PERSON] , представника адвоката Дорошенка Г.М., звертався із скаргами та зверненнями до Ніжинської місцевої прокуратури щодо не ефективного і не своєчасного досудового розслідування, заявляв клопотання про проведення слідчого експерименту, зокрема за участі свідка [PERSON] і осіб, які спричинили йому тілесні ушкодження, проте слідчі дії не проведені, належні заходи реагування прокуратурою не вчинені, у подальшому кримінальне провадження згідно з постановою від 10 квітня 2020 року було закрито з формулюванням проведення всіх необхідних дій, під час яких встановлено місцезнаходження викраденого автомобіля із його поверненням потерпілому, при цьому досудове розслідування стосується саме тілесних ушкоджень позивачу, як потерпілому, внаслідок чого за його зверненням прокурором 11 вересня 2020 року дана постанова про закриття кримінального провадження скасована. У подальшому слідчі дії не проводились, а органами прокуратури заходів реагування для проведення ефективного та своєчасного досудового розслідування прийнято не було, на чергове звернення до Ніжинського РВП позивач 30 серпня 2021 року дізнався про закриття даного кримінального провадження, постанову по якій позивач не отримував. Підставою для відшкодування шкоди є не факт скасування процесуальних рішень, а систематичне прийняття відповідних рішень без належного проведення заяви позивача про злочин, що свідчить про тривалу бездіяльність посадових осіб Ніжинського РВП та надмірної тривалості досудового розслідування, і як наслідок-спричинило моральну шкоду внаслідок завдання тілесних ушкоджень, тривалого лікування, переживань, відсутності захисту порушенного права зі сторони органу досудового розслідування, який з 26 вересня 2016 року по 10 березня 2023 року лише імітував розслідування поза межами розумного строку і не провів жодних ефективних дій. Просить позов задовольнити та стягнути 55000 грн витрат на правничу допомогу. Розгляд справи призначено за правилами загального позовного провадження із проведенням підготовчого судового засідання. Згідно з відзивом від 14 жовтня 2023 року (отриманого судом 23 жовтня 2023 року) представник відповідача ГУНП в Чернігівській області Стаценко О. просить відмовити у позові через недоведення факту заподіяння моральних чи фізичних страждань, втрат майнового характеру, також зазначає про завищений розмір правничої допомоги позивачу. Ухвалою суду від 30 жовтня 2023 року за результатами підготовочго провадження справу призначено до судового розгляду по суті. У судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник адвокат Дорошенко Г.М. позов підтримали за обставин згідно з позовом, пояснивши, що досудове розслідування тривало майже 7 років і було формальним, необхідні слідчі дії не проведені, позивач вказував на конкретну особу, яка спричинила йому тілесні ушкодження,- [PERSON] , органом досудового розслідування допущена бездіяльність, прокурором не дотримано вимог щодо процесуального нагляду, винна особа не покарана і як наслідок наявна позивачу моральна шкода. Постанови про закриття кримінального провадження не отримували, постанову про закриття від 30 серпня 2021 року до слідчого судді не оскаржували. Прокурор Коворотна С.В., яка діє в порядку ч.3 ст.56 ЦПК України, у судовому засіданні вважала за необхідне у позові відмовити з підстав передчасності позову, оскільки є чинна постанова про закриття кримінального провадження від 30 серпня 2021 року, винні дії чи бездіяльність органу досудового розслідування не встановлені. Свідок [PERSON] у судовому засіданні показала, що є начальником СД Ніжинського РУП і 30 серпня 2021 року винесла постанову про закриття кримінального провадження через невстановлення особи, яка спричинила потерпілому [PERSON] тілесні ушкодження, та закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності; [PERSON] не повідомляв про певних осіб; матеріали кримінального провадження разом із іншими були витребувані СБУ і в подальшому згоріли під час пожежі після початку агресії проти України; по справі проведено комплекс необхідних дій; у даний час розпочата процедура поновлення вказаних матеріалів. Свідок [PERSON] у судовому засіданні показав, що є батьком потерпілого [PERSON] , якого побили 26 вересня 2016 року, про що була викликана швидка і повідомлена поліція. Свідок [PERSON] у судовому засіданні показав, що ним 10 квітня 2020 року винесена постанова про закриття кримінального провадження через невстановлення особи із опискою щодо автомобіля, вказані матеріали отримав після іншого слідчого у 2017 році; була призначена судово-медична експертиза і допитані свідки; слідчі дії проведені в межах розумного строку, не було достатніх підстав для підозри особі, на яку вказував потерпілий. Фактичні обставини та мотиви, з яких виходить суд, із застосованими нормами права. Позивачем по справі є [PERSON] , [INFO] , місце проживання та реєстрації в с.Талалаївка Ніжинського району. Згідно з даними витягу з ЄРДР від 26 вересня 2016 року за №12016270180001559 Ніжинським ВП ГУНП в Чернігівській області з 26 вересня 2016 року здійснювалось досудове розслідування за заявою [PERSON] , [INFO] , щодо спричинення йому невідомою особою 25 вересня 2016 року в с.Талалаївка тілесних ушкоджень, правова кваліфікація-ч.1 ст.125 КК України. Витяг з ЄРДР не є процесуальним джерелом доказів у розумінні ст.84 КПК України, а лише підтверджує свідчення фіксації правоохоронним органом фактів вчинення чи підготовки до вчинення кримінального правопорушення (постанова ККС ВС від 26 січня 2022 року у справі №520/5755/18, провадження №51-4379км21). Відповідно до повідомлення начальника СУ ГУНП в Чернігівській області від 29 грудня 2016 року на адресу [PERSON] -на даний час свідків та особу, що спричинила тілесні ушкодження, не встановлено, проводяться додаткові слідчі (розшукові) дії, спрямовані на розкриття злочину, порушень діючого законодавства не встановлено, також роз`яснено право оскарження дій чи бездіяльності до слідчого судді. Відповідно до повідомлення Ніжинської місцевої прокуратури від 20 лютого 2017 року на адресу [PERSON] -під час розслідування особа, яка спричинила тілесні ушкодження, не встановлена, 20 лютого 2017 року надані письмові вказівки слідчому для активізації досудового розслідування. Постановою слідчого Ніжинського ВП Іванець С.В. від 10 квітня 2020 року вказане кримінальне провадження закрито у зв`язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, у подальшому дана постанова слідчого 11 вересня 2020 року скасована прокурором Ніжинської місцевої прокуратури з посиланням на її незаконність та надання доручення з метою встановлення особи, яка спричинила тілесні ушкодження. Відповідно до доповідної записки від 24 серпня 2022 року начальник СД Ніжинського РВП вказує про наявність досудового розслідування у даному кримінальному провадженні за заявою [PERSON] від 28 липня 2022 року щодо спричинення тілесних ушкоджень його сину [PERSON] , 1998 року народження, а відповідно до повідомлення начальника СД Ніжинського РВП від 23 серпня 2022 року-потерпілим у вказаному кримінальному провадженні є [PERSON] . У подальшому постановою начальника СД Ніжинського РВП Тищенко Ю.М. від 30 серпня 2021 року кримінальне провадження закрито у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України. У повідомленні начальника СД Ніжинського РВП від 10 березня 2023 року на адресу [PERSON] (на звернення від 12 лютого 2023 року) вказано про закриття даного кримінального провадження 30 серпня 2021 року на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України. На повторний запит суду відповідно до повідомлення начальника СД Ніжинського РУП від 16 травня 2024 року-матеріали кримінального провадження за №12016270180001559 від 26 вересня 2016 року втрачені внаслідок пожежі у приміщенні Управління СБУ в Чернігівській області 25 лютого 2022 року, про що заперечення сторін і прокурора під час судового розгляду відсутні, так само відсутні заперечення, що позивач по справі [PERSON] є потерпілим у кримінальному провадженні за №12016270180001559 від 26 вересня 2016 року. Звертаючись до суду з указаним позовом, [PERSON] обґрунтував заявлені вимоги не лише окремими фактами бездіяльності органів досудового розслідування, а й посилається на тривалість та не ефективність їхньої роботи в цілому, оскільки досудове розслідування тривало з 26 вересня 2016 року і безпідставно закрито два рази, зокрема 30 серпня 2021 року, про що позивач, який також вказував на конкретну вину особу, у встановленому порядку не повідомлений, також винна особа не була притягнута до кримінальної відповідальності. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 вересня 2019 року у справі № 916/1423/17 (провадження № 12-208гс18) зазначено, що надмірна тривалість кримінального провадження здатна призвести до моральних страждань особи, зумовлених тривалою невизначеністю спірних правовідносин; необхідністю відвідування органів досудового розслідування; неможливістю здійснювати звичайну щоденну діяльність; підривом репутації тощо. Відповідно до ст.1 Першого протоколу до Конвенції позивач може претендувати на компенсацію за шкоду, спричинену надмірною тривалістю кримінального провадження, якщо доведе факт надмірної тривалості досудового розслідування і те, що тим самим йому було завдано матеріальної чи моральної шкоди, та обґрунтує її розмір. Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється ч.1 ст.1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу. За відсутності підстав для застосування ч.1 ст.1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила ч.6 цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (ст.ст.1173, 1174 ЦК України). Статті 1173, 1174 ЦК України є спеціальними і передбачають певні особливості, характерні для розгляду справ про деліктну відповідальність держави за дії чи бездіяльність органів державної влади та посадових осіб, які відмінні від загальних правил деліктної відповідальності. Так, зокрема, цими правовими нормами передбачено, що для застосування відповідальності наявність вини посадових осіб та органів державної влади не є обов`язковою. Втім, цими нормами не заперечується обов`язковість наявності та доказування інших елементів складу цивільного правопорушення. При розгляді справи суд виходить виключно із тих доказів, що надані учасниками під час судового розгляду із врахуванням змагальності та свободи в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Закриття кримінального провадження є одним із способів його остаточного вирішення, а тому провадження може бути закрито лише після всебічного, повного та об`єктивного дослідження обставин справи та оцінки слідчим всіх зібраних та перевірених доказів (ст. 284 КПК України). Згідно з ст.223 КПК України слідчі (розшукові) дії є діями, спрямованими на отримання (збирання) доказів або перевірку вже отриманих доказів у конкретному кримінальному провадженні. Із врахуванням викладеного дії слідчого (а в подальшому і дізнавача) повинні бути спрямовані на отримання (збирання) доказів або перевірку вже отриманих доказів у даному кримінальному провадженні за ч.1 ст.125 КК України. Відповідно до ч.2 ст.12 КК України кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.125 КК України, є кримінальним проступком, щодо якого згідно ст.49 КК України встановлені строки давності-два роки. Судом встановлено,\~що постанова\~слідчого Іванця\~С.В.\~про закриття\~кримінального провадження\~від 10\~квітня 2020\~року не\~містить даних\~зокрема про\~проведені будь-які\~слідчі дії\~по встановленню\~обставин кримінального\~провадження,\~має лише\~посилання на\~норми КПК\~України,\~також вказано,\~що у\~даному кримінальному\~провадженні проведено\~всі можливі\~слідчі та\~розшукові дії,\~під час\~яких встановлено\~місцезнаходження \~викраденого автомобіля\~із його\~поверненням потерпілому,\~але вичерпано\~всі можливі\~заходи і\~не встановлено\~особу,\~яка вчинила\~вказане кримінальне\~правопорушення.\~Вказана постанова\~не містить\~належного обгрунтування\~підстав закриття\~і містить\~посилання на\~викрадення автомобіля,\~що не\~є предметом\~досудового розслідування\~щодо спричинення\~тілесних ушкоджень\~потерпілому [PERSON] ,\~тобто вказана\~постанова не\~відповідає вимогамст.110 КПК України, якою встановлено, що постанова слідчого, прокурора про закриття кримінального провадження має бути мотивованою, її зміст повинен відповідати фактичним обставинам справи, зокрема, в ній має бути викладено зміст обставин, які є підставами для прийняття постанови; мотиви прийняття постанови, їх обґрунтування та посилання на положення цього Кодексу, які виключають провадження у справі та зумовлюють її закриття, що є однією з гарантій забезпечення прав і законних інтересів учасників процесу. Також у п.42 рішення Європейського суду з прав людини від 13 січня 2011 року у справі «Михалкова та інші проти України» зазначено, що за ст.1\~Конвенції\~про\~захист прав\~людини\~і\~основоположних свобод держава зобов`язана гарантувати кожному, хто перебуває під її юрисдикцією, права і свободи, визначені у Конвенції, що також опосередковано вимагає наявності будь-якої форми ефективного розслідування. Розслідування має бути ретельним, безстороннім і сумлінним. Розслідування повинне забезпечити встановлення винних осіб та їх покарання. Органи державної влади повинні вжити всіх заходів для отримання всіх наявних доказів, які мають відношення до події, показань очевидців, доказів експертиз. Будь-які недоліки у розслідуванні, які підривають його здатність встановити відповідальну особу, створюють ризик недодержання такого стандарту. З даних підстав вказана постанова від 10 квітня 2020 року має суто формальний характер і не відповідає завданням та засадам кримінального провадження згідно з ст.2 КПК України стосовно забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування кримінального провадження. Постанова начальника СД Ніжинського РВП Тищенко Ю.М. від 30 серпня 2021 року про закриття кримінального провадження мотивована невстановленням особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, та закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, при цьому не містить належного обгрунтування підстав закриття, зокрема не вказано про проведені слідчі дії та об`єктивної неможливості встановлення причетної до спричинення тілесних ушкоджень особи, що не відповідає завданням та засадам кримінального провадження згідно з ст.2 КПК України. Також суду не подані докази щодо належного сповіщення потерпілого [PERSON] про постанови від 10 квітня 2020 року та 30 серпня 2021 року, що є процесуальним обов`язком особи, яка їх винесла. Розслідування не буде ефективним доти, доки всі докази не будуть детально вивчені, а висновки не будуть обґрунтовані. Критеріями оцінки ефективності розслідування є адекватність дій, проведених органом досудового розслідування, своєчасність розслідування та незалежність слідства. З даних підстав розслідування кримінального провадження, по якому потерпілим є позивач [PERSON] , не може вважатись ефективним, суду не подані будь-які докази на підтвердження детального вивчення органом досудового розслідування доказів зокрема із сторони потерпілого, зокрема і його показання в частині конкретної особи, яка спричинила йому тілесні ушкодження, не надано обгрунтованих висновків з цього приводу щодо підтвердження чи їх спростування, що жодним чином у постановах від 10 квітня 2020 року та 30 серпня 2021 року не вказано, що станом на 21 травня 2024 року не спростовано, при цьому досудове розслідування розпочате з 26 вересня 2016 року і по якому наявна активна позиція [PERSON] , також наявність нескасованої постанови про закриття від 30 серпня 2021 року не може безумовно стверджувати про виключно ефективне розслідування, у зв`язку з чим позивач [PERSON] має право на компенсацію від держави за невиконання державою свого позитивного зобов`язання щодо проведення ефективного та незалежного розслідування кримінального правопорушення. Положеннями ч.3 ст.23 ЦК України визначено, що моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Аналіз ст.ст.23, 1174 ЦК України свідчить про те, що моральна шкода, завдана фізичній особі незаконною бездіяльністю посадової особи при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою і при визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності, виваженості і справедливості. \~ \~ \~ \~За встановлених судом обставин щодо не ефективності досудового розслідування з 26 вересня 2016 року та його закриття 10 квітня 2020 року та 30 серпня 2021 року з недотриманням встановлених КПК України вимог, що мало негативні наслідки для позивача, у зв`язку з чим останній для відновлення порушеного права протягом більше семи років був вимушений неодноразово звертатися до правоохоронних органів із відповідними клопотаннями, заявами та скаргами, внаслідок чого порушено його звичайний ритм життя, також позивач, як потерпілий у кримінальному провадженні, у встановленому порядку не був повідомлений про закриття кримінального провадження, тобто йому завдано моральних страждань, що в свою чергу свідчить про наявність підстав, передбачених ст.ст.23, 1174 ЦК України, для відшкодування моральної шкоди, яка, із врахуванням загальних засад цивільного законодавства, справедливості, добросовісності та розумності, визначається судом у розмірі 15000 грн, що є достатнім для розумного задоволення потерпілої особи. Також у п.90 постанови Великої Палати Верховного Суду у справі №752/17832/14-ц зазначено, що, визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності; розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення. Також у справі відсутні докази на підтвердження такої глибини душевних страждань та немайнових втрат позивача, які заслуговують на відшкодування саме 90000 грн моральної шкоди. За даних обставин позов підлягає частковому задоволенню. У даній справі відповідачем є зокрема держава, яка бере участь у справі через відповідний органи державної влади,- ГУНП в Чернігівській області, у зв`язку з чим судові витрати щодо сплати судового збору, по якому позивач звільнений від сплати, і правничої допомоги підлягають віднесенню на рахунок держави. Правнича допомога згідно з ордером від 27 червня 2023 року та договором №00/097-Д від 27 червня 2023 року (із врахуванням змін від 15 січня 2024 року) надається позивачу [PERSON] адвокатом Дорошенком Г.М. щодо консультування, складання позову про відшкодування моральної шкоди, представництва у суді, із визначеним стронами гонораром у розмірі 55000 грн, які сплачені відповідно до розрахункової квитанції СВ №0097. У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. \~ \~ \~ \~Витрати у розмірі 55000 грн не відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру, а також суперечать принципу розподілу таких витрат, оскільки з матеріалів справи вбачається відсутність співмірності з часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт та їх необхідністю, обсягом виконаної адвокатом роботи (складення позову, клопотань по цивільній справі, участь у судових засіданнях, в яких судом за власною ініціативою витребувались матеріали кримінального провадження для перевірки фактичних даних), у зв`язку з чим правнича допомога визначається судом у розмірі 6000 грн, що є обґрунтованим і пропорційним до предмета спору та виконаної адвокатом роботи по даній цивільній справі.

Outcome: partial