Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-08 00:00:00

Акціонерне товариство «Райффайзен Банк» (далі - позивач) звернулося до суду з позовом до [PERSON] (далі - відповідач), в якому просить стягнути з відповідача на його користь заборгованість, яка виникла за кредитним договором №014/81-1-0-00/14768 від 24.02.2015 року в розмірі 133 704, 41 грн. Свої позовні вимоги мотивує тим, що 24 лютого 2015 року між Публічним акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого за всіма юридичними правами та обов`язками є Акціонерне товариство «Райффайзен Банк», та [PERSON] було укладено кредитний договір №014/81-1-0-00/14768, відповідно до умов якого банк зобов`язався надати позичальнику кредит у розмірі 2 560 217, 24 грн. строком до 25.02.2026 року. Позичальник зобов`язалася належним чином використати та повернути банку суму отриманого кредиту, а також сплатити відсотки за користування кредитними коштами, комісії згідно умов договору та тарифів кредитора, та виконати всі інші зобов`язання в порядку та строки, визначені договором. Окрім того, 24.02.2015 року між ПАТ «Райффайзен Банк» та [PERSON] було укладено додаткову угоду № 014/81-1-0-00/14768/81-1-0-00/14771 до кредитного договору № 014/81-1-0-00/14768 від 24.02.2015 року відповідно до умов якої, з метою зменшення фінансового навантаження на позичальника в умовах кризових явищ в економіці України, сторони дійшли згоди врегулювати виконання позичальником зобов?язань за кредитним договором, шляхом встановлення з 24.02.2015 року процентної ставки за користування кредитом в розмірі 17,00 річних. Також, 24.09.2020 року між АТ «Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON] було укладено додаткову угоду № 014/81-1-0-00/14768/81-1/34637 до кредитного договору № 014/81-1-0-00/14768 від 24.02.2015 року відповідно до якої сторони досягли згоди про зміну з 24.09.2020 року умов погашення кредиту. Відповідно до п. 1.2. додаткової угоди-2 станом на дату укладення цієї додаткової угоди заборгованість клієнта за кредитним договором, строк сплати якої настав, складає 30 259,36 гривень, у тому числі: 13 444,38 гривень заборгованість з погашення суми Кредиту, та 16 814,98 гривень - заборгованість з погашення процентів. Окрім того, у зв?язку із несплатою відповідачем у процесі кредитування відсотків такі прострочені відсотки шляхом реструктуризації заборгованості були капіталізовані до суми кредиту. Таке збільшення суми кредиту не супроводжувалося видачою кредитних коштів позичальнику, що відображено у розрахунку заборгованості у рядках «Реструктуризація» та «Капіталізація», починаючи з 01.03.2022 року. Зазначені реструктуризації проведено дистанційно без підписання паперових угод, без звернення до відділення банку, через офіційний сайт позивача, направлені на зменшення фінансового навантаження на відповідача шляхом обміну СМС повідомленнями із відповідачем відповідно до п. 1.5 ст. 1 Розділу 6 Правил банківського обслуговування фізичних осіб в АТ «Райффайзен Банк Аваль», затверджених Правлінням АТ «Райффайзен Банк Аваль» 16.09.2013 р, які розміщені у відкритому доступі на офіційному сайті позивача. Всупереч вимогам кредитного договору позичальник не виконує взяті на себе договірні зобов?язання: не здійснює щомісячного погашення кредитної заборгованості та відсотків за користування кредитним коштами, у зв?язку з чим станом на 26.09.2023 року заборгованість останньої перед АТ «Райффайзен Банк» за кредитним договором становить: 133 704,41 гривень, яка складається із: ??заборгованості за кредитом у розмірі - 111 330,17 гривень в тому числі прострочена заборгованість за кредитом 24 522,89 гривень; заборгованості за відсотками у розмірі - 22 374,24 гривень в тому числі прострочена заборгованість за кредитом 22 322,39 гривень. Заочним рішенням Рівненського міського суду від 12.01.2024 року у справі №569/22745/23 позовні вимоги Акціонерного товариства «Райффайзен Банк» до [PERSON] про стягнення коштів задоволено. Стягнуто з [PERSON] на користь Акціонерного товариства «Райффайзен Банк» б заборгованість за кредитним договором №014/81-1-0-00/14768 від 24.02.2015 року в розмірі 133 704,41 гривень, яка складається із: заборгованості за кредитом у розмірі - 111 330,17 гривень та ??заборгованості за відсотками у розмірі - 22 374,24 гривень та судові витрати у розмірі 2 684 грн. 00 коп. Ухвалою суду від 28 лютого 2024 року заочне рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 12 січня 2024 року у справі № 569/22745/23 за позовом Акціонерного товариства "Райффайзен Банк" до [PERSON] про стягнення заборгованостіскасовано і призначено справу до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. У судове засідання позивач не з`явився. У заяві від 09 квітня 2024 представник позивача підтримав позовні вимоги. Розгляд справи просив проводити без участі представника АТ «Райффайзен Банк». Відповідач в судове засідання не з`явилася, однак її представник 09.05.2024 року подала до суду заяву про розгляд справи без участі відповідача та її представника. Також зазначила, що заперечує проти позову та просить відмовити в його задоволенні. Відповідач в ході розгляду справи підтвердила факт укладення з ПАТ «Райффайзен банк Аваль» (правонаступником якого є АТ «Райффайзен Банк») кредитного договору №014/81-1-1-0-00/14768 від 24.02.2015, а також передачу нею в іпотеку банку житлового будинку загальною площею 130,1 кв.м. та земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку площею 0,0192га за адресою [ADDRESS] з метою забезпечення виконання зобов`язань по вказаному кредитному договору. Зазначила, що з лютого 2022 року у зв`язку із широкомасштабним вторгненням в Україну Російської Федерації перебуває за кордоном разом зі своїми дітьми. У серпні 2022 року позивачем в смс-повідомленнях у мобільному застосунку «Viber» було запропоновано їй здійснити реструктуризацію заборгованості по кредитному договору, шляхом разової сплатити 700 000,00 гривень, за наслідками чого банком буде прощено залишок боргу і кредитний договір вважатиметься припиненим. З вказаною пропозицією вона погодилася і на її виконання, 26.08.2022 року квитанцією №358-Н-0АК5-Н9Т5-Р703 було сплачено 700 000,00 грн., за наслідками чого АТ «Райффайзен Банк» було видано відповідачу лист-повідомлення вих.№114/5-246954 від 31.08.2022, яким повідомлено про припинення кредитного договору та договору іпотеки №014/81-1-1-0-00/14768-і/1, реєстровий №291 від 24.02.2015р. Стверджує, що припинення кредитного договору свідчить про відсутність невиконаних грошових зобов`язань перед позивачем та про відсутність у нього правових підстав для звернення до суду за стягненням грошових коштів. Дослідивши матеріали справи та наявні в них докази, суд приходить до таких висновків. Згідно з ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до частин 1, 5, 6, 7 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Статтею 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору. Згідно ч.1 ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Як вбачається з матеріалів справи, 24.02.2015 року між Публічним акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON] було укладено кредитний договір №014/81-1-0-00/14768, відповідно до умов якого банк зобов`язався надати позичальнику кредит у розмірі 2 560 217, 24 грн. (п.1.1. Договору) строком до 25.02.2026 року (п.1.4. Договору) із застосуванням такого виду забезпечення як іпотека нерухомості: житловий будинок, загальною площею 130,1 кв.м., що знаходиться за адресою [ADDRESS] , земельної ділянки загальною площею 0,0192 га, що знаходиться за адресою [ADDRESS] (п.1.7 Договору), а позичальник зобов`язалася отримати кредит, використати його за цільовим призначенням та повернути банку суму кредиту, сплатити проценти за користування кредитом, а також виконати інші обов`язки, визначені цим Договором (п.2.1. Договору). За даними виписки по рахунку № [NUMBER] позивачем 25.02.2015 було виплачено відповідачу кредит в сумі 2 560 217, 24 грн. 24.02.2015 року між ПАТ «Райффайзен Банк» та [PERSON] було укладено також додаткову угоду №014/81-1-0-00/14768/81-1-0-00/14771 до кредитного договору № 014/81-1-0-00/14768 від 24.02.2015 року відповідно до умов якої, з метою зменшення фінансового навантаження на позичальника в умовах кризових явищ в економіці України, сторони дійшли згоди змінити умови погашення кредиту, шляхом встановлення з 25.02.2015 року процентної ставки за користування кредитом в розмірі 17% річних. Крім того, відповідно до п.6.4. цієї додаткової угоди сторони погодили надання позичальником згоди кредитору на власний розсуд останнього будь-яку кількість разів телефонувати, направляти відомості про строк та розмір зобов`язаньпозивальника перед кредитором, про виконання/неналежне виконання позичальником своїх зобов`язань за Кредитним договором, іншу інформацію та повідомлення, пов`язані/передбачені кредитним договором, а також комерційні пропозиції кредитора та рекламні матеріали, за допомогою звичайних поштових відправлень листів-звернень, електронних засобів зв`язку, SMS - повідомлень, тощо, на адреси, номери телефонів, електронну пошту, вказані позичальником в заяві-анкеті або які стали відомі кредитору іншим чином. 24.09.2020 року між АТ «Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON] було укладено додаткову угоду №014/81-1-0-00/14768/81-1/34637 до кредитного договору № 014/81-1-0-00/14768 від 24.02.2015 року відповідно до якої сторони досягли згоди про зміну з 24.09.2020 року умов погашення кредиту, зокрема у пункті 1.1. такої угоди сторони зазначили, що фактична заборгованість за кредитним договором по сплаті суми кредиту становить 901 488,84 грн. Відповідно до п. 1.2. додаткової угоди№014/81-1-0-00/14768/81-1/34637 станом на дату укладення цієї додаткової угоди заборгованість позичальника за кредитним договором, строк сплати якої настав, складає 30 259,36 гривень, у тому числі: 13 444,38 гривень заборгованість з погашення суми Кредиту, та 16 814,98 гривень - заборгованість з погашення процентів. Визначено, що з дати застосування змін фіксована процентна ставка встановлюється у розмірі 17,00% річних (п.2.1.), а у разі виникнення простроченої заборгованості більше ніж 30 днів, з 31 дня прострочення фіксована процентна ставка за кредитним договором на виконання умов цієї додаткової угоди встановлюється у розмірі 19,00% річних. Як вказує позивач, у зв`язку із несплатою [PERSON] у процесі кредитування відсотків такі прострочені відсотки шляхом реструктуризації заборгованості були капіталізовані до суми кредиту, при цьому таке збільшення суми кредиту не супроводжувалося видачою кредитних коштів позичальнику, що відображено у розрахунку заборгованості у рядках «Реструктуризація» та «Капіталізація», починаючи з 01.03.2022 року. Зазначені реструктуризації, як стверджує позивач, були проведені дистанційно без підписання паперових угод, без звернення до відділення банку, через офіційний сайт позивача, направлені на зменшення фінансового навантаження на відповідача шляхом обміну СМС повідомленнями із відповідачем відповідно до п. 1.5 ст. 1 Розділу 6 Правил банківського обслуговування фізичних осіб в АТ «Райффайзен Банк Аваль», затверджених Правлінням АТ «Райффайзен Банк Аваль» 16.09.2013 р., який встановлює, що банк має право проводити реструктуризацію зобов`язань Клієнта за Кредитом (зміну умов Кредиту), при цьому реструктуризація проводиться банком відповідно до внутрішніх документів банку з урахуванням рівня платоспроможності клієнта, стану виконання клієнтом визначених заявою зобов`язань за кредитом, а також інших обставин, які впливають на виконання Клієнтом зобов`язань за кредитом. У вказаному пункті Правил банківського обслуговування фізичних осіб в АТ «Райффайзен Банк Аваль» також зазначено, що реструктуризація можу бути здійснена банком без підписання між банком та клієнтом додаткових угод до заяви, на підставі поданої клієнтом на сайті банку заяви, яка є акцептом оферти банку на зміну умов Кредиту, підтвердженням зміни умов кредиту на підставі поданої клієнтом на сайті банку заяви є направлення банком клієнту sms-повідомлення із зміненими умовами кредиту. Клієнт зобов`язаний виконувати свої зобов`язання за кредитом в порядку та на умовах, визначених заявою та з урахуванням зазначених в sms-повідомленні змін. Таким чином, позивач підтвердив, що він здійснював реструктуризації кредиту [PERSON] і при цьому застосовував пункт 1.5. ст. 1 Розділу 6 Правил банківського обслуговування фізичних осіб в АТ «Райффайзен Банк Аваль», затверджених Правлінням АТ «Райффайзен Банк Аваль» 16.09.2013 р., за яким він проводив реструктуризації дистанційно без підписання паперових угод, без звернення до відділення банку, через офіційний сайт позивача, шляхом обміну СМС повідомленнями із відповідачем. Як вбачається з наданих відповідачем скріншотів смс-повідомлень у мобільному застосунку «Viber», між відповідачем та працівником позивача (номер телефону [NUMBER] ) у серпні 2022 року також відбувалася переписка щодо здійснення реструктуризації кредиту. Зокрема, 18 серпня 2022 року відповідачем було отримано повідомлення наступного змісту: «Пропозицію закриття кредиту за 700 000 грн. за умови надання Вами довідки про зареєстрованих осіб в заставному майні». На питання відповідача: «То яке рішення?» було отримано повідомлення «Внесення 700 тис грн. та прощення залишку боргу». 19 серпня 2022 року відповідач надіслала фото довідки про склад зареєстрованих осіб та попросила надати реквізити для оплати, на що було отримано повідомлення з банківськими реквізитами. 23 серпня 2022 року відповідачем було отримано повідомлення: «В четвер буде вже остаточно погоджено рішення щодо закриття кредиту за 700 000 грн. як тільки буде підписано протокол можна планувати проведення угоди». 25 серпня 2022 р. відповідачем було отримано повідомлення наступного змісту: «Доброго дня. Погоджено рішення щодо закриття кредиту за 700 тис.грн.» Оцінюючи вказану смс-переписку як доказ у даній справі, суд зазначає, що відповідачем такі докази були подані через підсистему «Електронний суд» з накладенням на них власного електронного цифрового підпису і позивачем не було спростовано або заперечено факту наявності такої переписки і її ведення від імені банку його працівником. Суд у цій справі дійшов висновку про те, що надана відповідачем смс-переписка дає змогу встановити його учасників та підтверджує доводи відповідача щодо того, що банком було запропоновано та погодже\-но рішення про реструктуризацію кредиту [PERSON] шляхом закриття кредиту при умові сплати нею (як позичальником) 700 000,00 грн. Суд зауважує, що можливість прийняття як доказу листування між особами у месенджері (як і будь-яке інше листування) відповідає правовій позиції, викладеній Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 21.06.2023 у справі №916/3027/21 та Верховним Судом у постанові від 15.11.2023 усправі № 593/270/22. Як вбачається з квитанції № 358-Н-0АК5-Н9Т5-Р703 від 26.08.2022 року на банківські реквізити, які були повідомлені у смс-переписці було перераховано 700 000,00 грн. (сімсот тисяч гривень 00 коп.) з призначенням платежу «Погашення кредиту для зарахування на рахунок 224341422». Отримання банком вказаного платежу не заперечується позивачем. Суд констатує, що сплата вказаної суми коштів свідчить про виконання [PERSON] умов реструктуризації, які були повідомлені їй банком у смс-переписці. 31.08.2022 року Департамент проблемної заборгованості роздрібних клієнтів АТ «Райффайзен Банк» оформив та видав відповідачу лист-повідомлення за вих. №114/5-246954 у якому повідомлено про припинення Договору іпотеки № 014/81-1-1-0-00/14768-і/1, реєстровий №291 від 24.02.2015р., укладеного з метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором, у зв`язку з виконанням умов Протоколу засідання Комітету з проблемних кредитів роздрібного бізнесу ЦО від 25 серпня 2022 р. №114-0-0-00/9-621 по кредитному договору № 014/81-1-1-0-00/14768, укладеному 24.02.2015 р. між клієнтом [PERSON] , ІПН [NUMBER] та Публічним акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого є Акціонерне товариство «Райффайзен банк» та припиненням цього договору. Крім того, у зв`язку із вказаним, у такому листі-повідомленні наведено прохання банку здійснити державну реєстрацію припинення іпотеки за №8843335, 8843752, що виникла за Договором іпотеки, та припинення обтяження у вигляді заборони відчуження об`єктів нерухомого майна. Здійснивши оцінку листа-повідомлення від 31.08.2022 за вих. №114/5-246954 суд дійшов висновку, що буквальне тлумачення його змісту свідчить про те, що АТ «Райффайзен Банк» визнав припинення кредитного договору № 014/81-1-1-0-00/14768, укладеного 24.02.2015 р. між [PERSON] та Публічним акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» та припинення у зв`язку із цим Договору іпотеки №014/81-1-1-0-00/14768-і/1, реєстровий № 291 від 24.02.2015р. Оцінюючи наявні в матеріалах справи докази кожен окремо та в сукупності, суд зазначає, що з урахуванням п.1.5 ст.1 Розділу 6 Правил банківського обслуговування фізичних осіб в АТ «Райффайзен Банк Аваль», затверджених Правлінням АТ «Райффайзен Банк Аваль» 16.09.2013 р., п.6.4. додаткової угоди №014/81-1-0-00/14768/81-1-0-00/14771 від 24.02.2015 до кредитного договору № 014/81-1-0-00/14768 від 24.02.2015 року, а також того, що банк у відносинах з позивачем як позичальником вже застосовував реструктуризацію кредиту без підписання письмових документів, відповідач після виконання повідомлених йому позивачем за допомогою смс-переписки умов реструктуризації кредиту та отримання листа-повідомлення від 31.08.2022 за вих. №114/5-246954 цілком обґрунтовано вважав кредит закритим. Відповідно до положень ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.Отже, стаття 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи. Загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність (пункт 6 статті 3 ЦК України). Тлумачення як статті 3 ЦК України загалом, так і пункту 6 статті 3 ЦК України, свідчить, що загальні засади (принципи) цивільного права мають фундаментальний характер й інші джерела правового регулювання, в першу чергу, акти цивільного законодавства, мають відповідати змісту загальних засад. Це, зокрема, проявляється в тому, що загальні засади (принципи) є по своїй суті нормами прямої дії та повинні враховуватися, зокрема, при тлумаченні норм, що містяться в актах цивільного законодавства. Відповідно до ч.1 ст.8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Верховенство права - це панування права в суспільстві. Верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність, зокрема у закони, які за своїм змістом мають бути проникнуті передусім ідеями соціальної справедливості, свободи, рівності тощо. Одним з проявів верховенства права є те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори, зокрема норми моралі, традиції, звичаї тощо, які легітимовані суспільством і зумовлені історично досягнутим культурним рівнем суспільства. Всі ці елементи права об`єднуються якістю, що відповідає ідеології справедливості, ідеї права, яка значною мірою дістала відображення в Конституції України. Таке розуміння права не дає підстав для його ототожнення із законом, який іноді може бути й несправедливим, у тому числі обмежувати свободу та рівність особи. Справедливість - одна з основних засад права, є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права (пункт 4.1. Рішення Конституційного Суду України від 02 листопада 2004 року № 15-рп/2004). Розумність характерна як для оцінки/врахування поведінки учасників цивільного обороту, тлумачення матеріальних приватно-правових норм, що здійснюється при вирішенні спорів, так і для тлумачення процесуальних норм (постанови Верховного Суду від 16.06.2021 у справі №554/4741/19, від 18.04.2022 у справі № 520/1185/16-ц, постанова Великої Палати Верховного Суду від 08.02.2022 у справі №209/3085/20). Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 10.04.2019 у справі №390/34/17 зазначив, що: «добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК України) - це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Доктрина venirecontrafactumproprium (заборони суперечливої поведінки), базується ще на римській максимі - «nonconcedit venirecontrafactumproprium» (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці). В основі доктрини venirecontrafactumproprium знаходиться принцип добросовісності. Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них». У постанові Верховного Суду від 08.05.2018 у справі №910/1873/17 вказується, що принцип добросовісності - це загальноправовий принцип, який передбачає необхідність сумлінної та чесної поведінки суб`єктів при виконанні своїх юридичних обов`язків і здійсненні своїх суб`єктивних прав. У суб`єктивному значенні добросовісність розглядається як усвідомлення суб`єктом власної сумлінності та чесності при здійсненні ним прав і виконанні обов`язків. Добросовісність при реалізації прав і повноважень включає в себе неприпустимість зловживання правом, яка, виходячи із конституційних положень, означає, що здійснення прав та свобод людини не повинно порушувати права та свободи інших осіб. Зловживання правом - це свого роду спотворення права. У цьому випадку особа надає своїм діям повну видимість юридичної правильності, використовуючи насправді свої права в цілях, які є протилежними тим, що переслідує позитивне право. Частиною другою статті 13 ЦК України передбачено, що при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, а згідно з частиною третьою статті 13 ЦК України не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. В разі порушення особою зазначених вимог закону суд може відмовити у захисті її цивільного права та інтересу (ч. 3 ст. 16 ЦКУкраїни). Положення ч.3 ст.16 ЦК України є домірним засобом досягнення такої мети, як стимулювання учасників цивільних відносин до добросовісного та розумного здійснення своїх цивільних прав (п. 5.5 Рішення Конституційного Суду України від 28.04.2021р. №2-р(ІІ)/2021). З вказаних норм слідує, що суперечлива поведінка особи є порушенням засад добросовісності, а відтак може бути підставою для відмови у захисті цивільних прав та інтересів такої особи. У даній справі суд дійшов висновку, що подальше обліковування позивачем боргового зобов`язання відповідача за кредитом після виконання нею умов реструктуризації та надіслання позивачем на адресу відповідача вимоги про дострокове виконання грошових зобов`язань за кредитним договором вих.№114/5-280217 від 27.09.2023 свідчить про недобросовісність поведінки позивача у відносинах з відповідачем і порушення ним доктрини venirecontrafactumproprium. Згідно зі ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.3 ст.12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.Отже, обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи. Важливим елементом змагальності процесу є стандарти доказування - спеціальні правила, яким суд має керуватися при вирішення справи. Ці правила дозволяють оцінити, наскільки вдало сторони виконали вимоги щодо тягаря доказування і наскільки вони змогли переконати суд у своїй позиції, що робить оцінку доказів більш алгоритмізованою та обґрунтованою. У постанові від 22.09.2021р. у справі № 463/3724/18 Верховний Суд зробив висновок про те, що формування змісту та обсягу позовних вимог є диспозитивним правом позивача. Кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, а також предмет та підстави позову, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Отже, суд не може вважати доведеними обставини, про які стверджує одна сторона і заперечує інша, якщо вони не підтверджені належними та допустимими доказами, а згідно ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Таким чином, слід виснувати, що враховуючи зміст позовних вимог та підстави позову, саме на позивача в даному випадку покладається обов`язок надати суду докази на підтвердження того, що припинення кредиту внаслідок виконання відповідачем умов реструктуризації кредитного договору №014/81-1-1-0-00/14768 від 24.02.2015 р. не відбулося або про те, що наведена банком у листі-повідомленні від 31.08.2022 за вих. №114/5-246954 інформація про припинення кредиту недостовірна. Ненадання суду відповідних доказів має наслідком ухвалення судом рішення про відмову в позові. За обставинами спірних правовідносин судом встановлено, що предметом позовних вимог є стягнення заборгованості за кредитним договору №014/81-1-1-0-00/14768 від 24.02.2015 р. в сумі 133 704,41 грн., натомість наявні у справі докази в сукупності свідчать про припинення цього договору за наслідками виконання відповідачем 26.08.2022 року умов реструктуризації кредиту та підтвердження цього факту банком у листі-повідомленні від 31.08.2022 за вих. №114/5-246954, при цьому позивачем всупереч вимог ст.ст. 12, 81 ЦПК України не надано суду належних і допустимих доказів, які б спростовували факт припинення кредитного договору №014/81-1-1-0-00/14768 від 24.02.2015р. за результатами реструктуризації (прощення банком залишку боргу по кредиту після сплати позичальником 700 000,00 грн.). Враховуючи наведене, суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог. Частиною 1 та п. 1 ч. 3 ст.133 ЦПК України визначено, щосудові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч.1 та п. 2 ч. 2 ст.141 ЦПК Українисудовий збірпокладається насторони пропорційнорозміру задоволенихпозовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача. Зважаючи на відмову у задоволенні позовних вимог, суд не вбачає підстав для стягнення з відповідача на користь позивача витрат по сплаті судового збору та відносить їх на рахунок позивача.

Outcome: dismissed