Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-22 00:00:00

У вересні 2023 року [PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просила позбавити її колишнього чоловіка [PERSON] батьківських прав відносно їхніх неповнолітніх дітей: сина - [PERSON] , [INFO] , та доньки [PERSON] , [INFO] , і змінити визначений рішенням Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 05.05.2011 розмір спосіб стягнення аліментів з частки на тверду грошову суду, стягувати в подальшому по 2000 грн на кожну дитину. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що позов спрямований на захист прав дітей, оскільки відповідач ухиляється від виконання батьківських обов`язків, тривалий час проживає окремо від дітей, самоусунувся від їх виховання, не цікавиться станом здоров`я, потребами, успіхами та проблемами, не проявляє заінтересованості щодо подальшої долі. Необхідність зміни способу стягнення аліментів обумовила зростанням потреб дітей з урахуванням віку та вимушеною зміною місця проживання через військову агресію РФ. Відповідач [PERSON] у відзиві на позовну заяву (а.с.49) проти задоволення позову заперечив, зазначив, що любить і сумує за дітьми, проте позбавлений можливості спілкування через неприязні відносини із позивачкою. Значний розмір заборгованості зі сплати аліментів пояснив об`єктивними причинами, оскільки з лютого 2022 до листопада 2022 року проживав на тимчасово окупованій території, на даний час є внутрішньо переміщеною особою і мешкає в Миколаївській області. У відповіді на відзив (а.с.66) позивач навів аргументи на спростування доводів відповідача. Справу розглянуто за правилами загального позовного провадження. Ухвалою від 12.03.2024 позовні вимоги в частині зміни способу стягнення аліментів за клопотанням позивача залишені без розгляду. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги про позбавлення відповідача батьківських прав підтримала і пояснила, що перебувала з відповідачем у шлюбі з 1992 року. У 2010 році під час вагітності меншою донькою він залишив її та створив нову сім`ю. З того часу проживає окремо, участі у житті дітей не бере, упродовж 12 років не визнавав батьківства щодо [PERSON] , допоки не отримав висновок генетичної експертизи. Кожне звернення про допомогу завершувалося вимогою припинити стягнення аліментів. Остаточне рішення про звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав було прийняте після відмови відповідача надати особисті документи для оформлення дітям документів, що посвідчують особу. Представник позивача адвокат Чорна Б.М. позов підтримала і просила врахувати поведінку відповідача, який розпочав виплату заборгованості лише після порушення кримінального провадження, а під час судового засідання за участю дітей, не виявив до них зацікавленості, крім того, працюючи у закладі з профільним спрямуванням не запропонував допомогу своєму сину [PERSON] , який потребував такого лікування. Відповідач [PERSON] проти позову заперечив, визнав ту обставину, що вже 14 років поживає окремо від позивачки і дітей, з сином спілкується телефоном, з донькою не спілкувався, за можливості перераховує кошти від 3000 до 10000 грн, позбавлений можливості брати участь у вихованні дітей через різне місце проживання і поведінку позивачки. Представник відповідача адвокат Коробкова О.О. вважає, що конкретні обставини цієї справи не вимагають застосування до відповідача такого крайнього заходу як позбавлення батьківських прав. Представник органу опіки та піклування [PERSON] зазначив, що висновок органу опіки та піклування про недоцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав був мотивований відсутністю позивачки і дітей на території України з серпня 2023 року, а тому фактично обидві сторони як тимчасово перемішені особи не перебували у полі зору органу опіки та піклування Ковельської громади. Однак за результатами участі в судовому розгляді справи він як представник органу опіки та піклування просить позов задовольнити, вважає доведеним факт тривалого свідомого ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, що відповідно порушує права дітей. Опитані в судовому засіданні неповнолітні [PERSON] , [INFO] , і [PERSON] , [INFO] , просили позов задовольнити. Обидва категорично заперечили доводи відповідача про формування матір`ю негативного образу батька. [PERSON] зазначила, що раніше бачила відповідача лише на фото, жодного разу він не зателефонував їй. [PERSON] повідомив, що спілкування з батьком зведене до кількох дзвінків на рік, реального піклування і турботи він не відчув, у певний період свого життя особливо потребував його присутності і допомоги, однак батько віддав пріоритет власним інтересам. На сьогодні діти закордоном і бажають припинити юридичний зв`язок з батьком. Дослідивши докази у справі, суд дійшов висновку про задоволення позову з таких мотивів. Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України, сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»). Статтями 3,9,18 Конвенції про права дитини передбачено, що дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 Сімейного кодексу України (далі СК України). Згідно з пунктом 2 частини першої статті 164\~СК України батько може бути позбавлений судом батьківських прав, якщо він ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Європейський суд з прав людини у своїй практиці неодноразово вказував на умови, за яких втручання у сімейне життя особи вважається виправданим, зокрема виправданим є таке втручання, яке: здійснюється згідно із законом, тобто у випадках передбачених національним законодавством, має законну мету, наприклад захист прав та інтересів дитини, є необхідним у демократичному суспільстві. При цьому дотримання пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. У справі Olsson v. Sweden (№ 2), від 27.11.1992 Європейський суд з прав людини нагадував, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. За матеріалами справи сторони є батьками неповнолітніх [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , про що зазначено у свідоцтвах про народження серії [NUMBER] та серії [NUMBER] . Рішенням Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 26.07.2012 шлюб між сторонами розірваний. На підставі рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 05.05.2011 починаючи з 28.03.2011 з [PERSON] на користь [PERSON] стягуються аліменти на утримання [PERSON] та [PERSON] і в розмірі 1/3 частки доходу. Станом на 29.02.2024 борг зі сплати аліментів складає 71\~689,78 грн. Діти проживають разом з позивачкою, що відповідачем не заперечується. Відповідач [PERSON] також є тимчасово переміщеною особою, на час ухвалення рішення проживав в с.Іванівка Вознесенського району Миколаївської області, має на утриманні неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . В ході розгляду справи суд встановив, що діти з 2011 року перебувають під фактичною опікою лише позивача. Відповідач свідомо обрав такі життєві умови, за якими він не бере хоч б мінімально необхідну для дітей участь у їхньому житті. Відповідно до наданих позивачем доказів (а.с.19,20) відповідач не обізнаний із навчальним процесом дітей, а лікування сина [PERSON] у спеціалізованому закладі проводилося за відсутності згоди батька за рішенням органу опіки та піклування. Суд на виконання вимог статті 171 СК України заслухав неповнолітніх дітей і переконався у доведеності невиконання відповідачем обов`язку турбуватися про дітей. Особа, яка свідомо самоусунулася від виховання дітей, несе відповідні ризики порушення нормальних життєвих зв`язків та передбачених законом наслідків невиконання батьківських обов`язків, що в даному випадку і відбулось неповнолітні діти залишились без батьківського піклування. Подальше збереження юридичного зв`язку між відповідачем і дітьми створює загрозу для реалізації останніми своїх прав і ставить їх у залежність від волі батька на вчинення тих чи інших юридично значимих дій. За таких умов, на переконання суду, позбавлення відповідача батьківських прав є законною та необхідною мірою для захисту інтересів неповнолітніх дітей. Висновок органу опіки та піклування виконавчого комітету Ковельської міської ради від 08.02.2024 про недоцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав не є перешкодою для прийняття судом відповідного рішення, оскільки за приписами статті 19 СК України суд вправі з ним не погодитися. Крім того, висновок органу опіки та піклування не мотивований і фактично обумовлений виїздом дітей за межі України. Присутній в залі судового засідання представник органу опіки та піклування [PERSON] погодився із доводами позивача і підтримав позицію неповнолітніх дітей. У цій справі суд не вирішує питання стягнення з відповідача аліментів, оскільки проводиться стягнення аліментів на підставі рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 05.05.2011. Відповідно до положень статті 141 ЦПК України з відповідача в доход держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1211,20 грн.

Outcome: approved