Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-26 00:00:00

У квітні 2024 року [PERSON] звернулася до суду із зазначеним позовом, в якому просила розірвати укладений 04 серпня 2015 року шлюб із [PERSON] , зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Ніжинського міськрайонного управління юстиції у Чернігівській області за актовим записом № 337, посилаючись на те, що від спільного проживання в шлюбі у них [INFO] народилася дочка [PERSON] , а сімейне життя з відповідачем не склалося через відсутність взаєморозуміння, почуття любові та поваги один до одного, у зв`язку з чим з квітня 2024 року вони припинили шлюбні відносин, проживають окремо, спільного господарства не ведуть, тому збереження шлюбу та подальше спільне проживання є неможливим і суперечитиме їхнім інтересам. 21 травня 2024 року від представника позивачки [PERSON] надійшла заява про її участь у судовому засіданні в режимі відео конференції (а.с. 26), яке було задоволене ухвалою суду від 24 травня 2024 року (а.с. 32). Інших заяв та клопотань від учасників справи не надходило. Позивачка та її представник позивачки у судове засідання не з`явилися, при цьому від останньої надійшла заява про розгляд справи за її відсутності та позивачки, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Відповідач у судове засідання також не з`явився, який надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнає, але заперечує проти стягнення з нього 4\~000 грн витрат на правову допомогу, а також просить стягнути з нього половину судових витрат по сплаті судового збору. Відзиву на позов відповідачем не подано. За відсутності всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, що узгоджується з положеннями ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. Судом установлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 04 серпня 2015 року (а.с. 5). Від спільного проживання в шлюбі у сторін [INFO] народилася дочка [PERSON] (а.с. 11). Відповідно до ч. 1\~ст. 24 СК України\~шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. За положеннями ч. 3\~ст. 56 СК України\~кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування\~\~до збереження шлюбних відносин є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність. Згідно ч. 2 ст. 104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Частиною третьою статті 105 СК України передбачено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до ст. 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно з роз`ясненнями, викладеними у п. 10\~постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року № 11, суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Ураховуючи, що між сторонами припинені фактичні шлюбні відносини через відсутність взаєморозуміння, почуття любові та поваги один до одного, у зв`язку з чим вони з квітня 2024 року разом не проживають, спільного господарства не ведуть, примирятися не бажають суд, з`ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійшов висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить їх інтересам, тому їх формально існуючий шлюб необхідно розірвати. Відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України та ч.\~3\~ст.\~7\~Закону України\~«Про судовий\~збір» у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Так як відповідач визнав позов до початку розгляду справи по суті, а позивачка просить стягнути з нього судовий збір, тому суд вважає необхідним повернути останній з державного бюджету 50 відсотків судового збору, а саме 605,60 грн від 1 211,20 грн, який був сплачений [PERSON] 16.04.2024 року в АТ «Таскомбанк» по квитанції № 7738-1044-7908-3238, при цьому суму судового збору у розмірі 605,60 грн необхідно стягнути з відповідача на користь позивачки. Також представником позивачки ставиться питання про стягнення судових витрат на правничу допомогу у розмірі 4 000 грн. На підтвердження понесених [PERSON] витрат на правову допомогу до матеріалів справи долучено ордер адвоката, договір про надання правової допомоги у цивільній справі від 12.04.2024 року, в якому зазначено розмір гонорару адвоката у сумі 4\~000 грн, платіжну інструкцію про отримання 4\~000 грн на рахунок адвоката Беженар Є.О. Вирішуючи питання стягнення витрат на правничу допомогу, суд дійшов наступного висновку. Згідно положень\~ст. 133 ЦПК України\~судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до\~ст. 137 ЦПК України\~витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідно до п. 35 Постанови Пленуму вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справі «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» №10 від 17 жовтня 2014 року, вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати положення\~ЦПК\~та керуватися тим, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві - пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Відповідно до ч. 4 ст. 137 ЦПК України, враховуючи категорію справи, обсяг виконаних робіт та наданих адвокатом послуг, значення справи для сторони позивачки її публічним інтересом, наявність заперечення відповідача проти стягнення правничої допомоги, тому суд вважає, що співмірність даних витрат є завищеними, які підлягають частковому задоволенню у розмірі 2\~000 грн, які слід стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] .

Outcome: approved