Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-08 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства «Електрометалургійний завод «Дніпроспецсталь» ім. Кузьміна» про стягнення моральної шкоди, спричиненої внаслідок професійного захворювання в розмірі 100000,00 грн. В обґрунтування своїх доводів позивач зазначила, що вона має 16-річний стаж роботи у відповідача за професією машиніста крану металургійного виробництва, зайнятого на гарячих ділянках робіт. Відповідно до Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння) у неї виявлено: вібраційну хворобу ІІ ступнею (хронічна полірадикулоневропатія з помірними статико-динамічними порушеннями, м`язово-тонічним та больовими синдромами), хронічна двобічна сенсоневральна приглухуватість з помірним ступенем зниження слуху ІІІ стадії, хронічний бронхіт ІІ стадії, фаза затихаючого загострення, прикореневий та базальний пневмофіброз ЛН І-ІІ ст. Крім того їй встановлено інвалідність третьої групи безстроково у зв`язку з професійним захворюванням, з втратою професійної працездатності 60% Зважаючи на пожиттєвий характер невідворотних змін у стані здоров`я, втрату працездатності, зміни умов життя, позивач просила суд стягнути з відповідача на її користь в якості відшкодування моральної шкоди в розмірі 100000,00 грн. Представник відповідача надала до суду відзив на позовну заяву, в якій просила зменшити суму відшкодування моральної шкоди, спричиненої внаслідок професійного захворювання, що підлягає стягненню з ПрАТ «Дніпроспецсталь» на користь позивача до суми 30000,00 гривень. Свою позицію відповідач обґрунтовує тим, що [PERSON] була повідомлена підприємством про умови праці, про наявність важких та шкідливих і виробничих факторів та можливі наслідки на здоров`я, щорічно проходила медичні огляди з метою визначення можливості за станом здоров`я працювати у вказаних умовах праці. Крім того, позивач отримувала додаткові пільги та компенсацію, а саме призначення пенсії на пільгових умовах. У судове засідання, повідомлена належним чином позивачка, не з`явилася. У матеріалах справи міститься заява про розгляд справи її відсутності. Позовні вимоги просила задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача у судове засідання не з`явилася. На адресу суду надійшла заява про розгляд справи у її відсутності. На позиції, висловленій у Відзиві, наполягає. На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, встановивши фактичні обставини та відповідні їм правовідносини, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] з 13.03.2007 по 01.05.2023 року перебувала у трудових відносинах із ПАТ «Електрометалургійний завод «Дніпрспецсталь» ім. А.М. Кузьміна», що підтверджується копією трудової книжки (а.с. 10-17). Відповідно Висновку ЛЕК ДУ «ІНСТИТУТ МЕДИЦИНИ ПРАЦІ ІМЕНІ Ю.І. КУНДІЄВА НАЦІОНАЛЬНОЇ АКАДЕМІЇ МЕДИЧНИХ НАУК УКРАЇНИ» від 26.07.2023 року про наявність (відсутність) хронічного професійного захворювання (отруєння) позивачці було встановлено: вібраційну хворобу ІІ ст. від дії загальної вібрації (хронічна полірадикулоневропатія з помірними статико-динамічними порушеннями, м`язово-тонічним та больовими синдромами), хронічна двобічна сенсоневральна приглухуватість з помірним ступенем зниження слуху ІІІ стадії; хронічний бронхіт ІІ стадії, фаза затихаючого загострення, прикореневий та базальний пневмофіброз ЛН І-ІІ ст (а.с. 18). Відповідно до Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 21.08.2023, хронічне професійне захворювання виникло внаслідок наявності на робочому місці машиніста крана металургійного виробництва, зайнятого на гарячих дільницях робіт прокатного цеху ПрАТ «Дніпроспецсталь» шкідливих виробничих факторів (перелік яких визначено в пункті 18 Акту та перевищення їх показників по ГДК (а.с.\~20-25). Довідкою про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги від 04.12.2023 позивачці встановлено 60% втрати професійної працездатності та встановлена третя група інвалідності безстроково (а.с. 34-35). Статтею 43\~Конституції України кожному гарантовано право на належні, безпечні і здорові умови праці. Відповідно до ч. 8 ст.\~36\~Закону України\~«Про загальнообов`язкове\~державне соціальне\~страхування» відшкодування моральної (немайнової) шкоди потерпілим від нещасних випадків на виробництві або професійних захворювань і членам їх сімей не є страховою виплатою та здійснюється незалежно від часу настання страхового випадку відповідно до положень Цивільного кодексу\~України та Кодексу законів про працю України. Згідно зі ст.\~13\~Закону України\~«Про охорону\~праці» роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Статтею 153\~Кодексу Законів\~про працю\~України встановлено, що забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноваженого ним органу. Відповідно до ст. 14 Закону України\~«Про загальнообов`язкове\~державне соціальне\~страхування від\~нещасного випадку\~на виробництві\~та професійного\~захворювання,\~які спричинили\~втрату працездатності» до професійного захворювання належить захворювання, що виникло внаслідок професійної діяльності застрахованого та зумовлюється виключно або переважно впливом шкідливих речовин і певних видів робіт та інших факторів, пов`язаних з роботою. Перелік професійних захворювань за поданням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я, затверджується КМУ. Статтею 173\~КЗпП України передбачено, що шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку. Статтею 237-1\~КЗпП України передбачається відшкодування власником або уповноваженим ним органом працівникові моральної шкоди. Відшкодування такої шкоди провадиться тоді, коли порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Відповідно до норм ст.\~1167\~ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Відшкодування моральної шкоди провадиться власником, якщо небезпечні або шкідливі умови праці призвели до моральних втрат потерпілого, порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Під моральними втратами потерпілого розуміються страждання, заподіяні працівникові внаслідок фізичного або психічного впливу, що спричинило погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Згідно ст.\~23\~ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. При встановленні можливої суми відшкодування в грошовому еквіваленті суд зіставляє глибину моральних страждань і суму заявлених компенсацій. При цьому враховуються: загальні страждання, психологічний і фізичний стан потерпілого, погіршення функціонування його певних органів. Як зазначено в п. 4.1. Рішення Конституційного суду України від 27.01.2004 по справі № 1-9/2004, ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності, спричинюють йому моральні та фізичні страждання. У випадку каліцтва потерпілий втрачає працездатність і зазнає значно більшої моральної шкоди, ніж заподіяна працівникові, який не втратив професійної працездатності. В ході розгляду справи встановлено, що у зв`язку з професійним захворюванням позивачці заподіяно моральну шкоду, що полягає в тому, що [PERSON] втратила професійну працездатність у загальному розмірі 60%, її визнано особою з інвалідністю третьої групи. Після втрати працездатності у позивачки змінилися умови життя, вона періодично проходить лікування, повинна докладати додаткових зусиль для організації свого життя. За таких обставин, з урахуванням вимог ст. 23 ЦК України, зважаючи на наявність на робочому місці позивачки шкідливих виробничих факторів, тих обставин, що професійне захворювання у [PERSON] пов`язано із роботою в шкідливих та важких умовах на підприємстві відповідача, і що таке захворювання завдало позивачці моральної шкоди, фізичних і моральних страждань, суд вважає, що позивачці заподіяно моральну шкоду і вона має право на її відшкодування. Суд враховує також і той факт, що позивачка звільнилася з підприємства не за станом свого здоров`я, а за власним бажанням. Посилання відповідача на те, що позивачка була обізнана про можливість впливу шкідливих факторів, самостійно та за власним бажанням прийняла рішення про необхідність працювати саме на такому робочому місці, на думку суду, не знімають відповідальності з відповідача за незабезпечення максимально безпечних умов праці та не позбавляють позивача права на отримання відшкодування спричиненої моральної шкоди. Отримане професійне захворювання спричиняє позивачці як фізичну біль, так і моральні страждання, оскільки і біль і страждання є невід`ємні одне від одного. Моральна шкода, завдана [PERSON] в результаті професійного захворювання, є сукупністю тих моральних переживань, страждань та інших негативних емоцій, які викликані такими психотравмуючими чинниками як фізичні страждання, пов`язані з перенесенням сильного та виснажливого фізичного болю, що пов`язаний із професійним захворюванням, і якого позивачка вже ніколи не позбутися, моральні переживання за подальших стан свого здоров`я; переживання, пов`язані з пережитим відчуттям незадоволеності, оскільки своїм часом позивачка розпоряджатися в повній мірі не може у зв`язку із необхідністю проходити тривалий курс лікування, приймати ліки; переживання, пов`язані з тим, що позивачка не може виконувати свої звичайні повсякденні обов`язки та приділяти необхідну увагу сім`ї. З урахуванням вищезазначеного, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд вважає за доцільне задовольнити позов частково, стягнувши з відповідача моральну шкоду, спричинену внаслідок професійного захворювання у розмірі 60000,00 грн. Доводи відзиву про необхідність стягнення на відшкодування моральної шкоди з урахуванням податку та збору порушує права позивачки та суперечить податкового кодексу, а також правовій позиції Верховного Суду. Так, Верховний Суд у постанові від 25.07.2018 у справі № 180/683/13-ц визнав незаконним оподаткування суми відшкодування моральної шкоди, стягнутої за рішенням суду, зазначивши, що суми відшкодування немайнової (моральної) шкоди, стягнуті на підставі судового рішення, підлягають оподаткуванню, крім сум, які за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податків унаслідок заподіяння шкоди життю та здоров`ю. Після змін до пп.\~164.2.14 ПКУ згідно Закону № 466-IX, які діють із 23.05.2020 року, до оподаткованого доходу включають дохід у вигляді відшкодування матеріальної або немайнової (моральної) шкоди, крім сум, що за рішенням суду спрямовують на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди,а також шкоди життю та здоров`ю. На підставі ст.\~141\~ЦПК України з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню судовий збір у розмірі, передбаченому\~Законом України «Про судовий збір», пропорційно до розміру задоволених вимог, що складає 726,72 грн. На підставі викладеного та

Outcome: partial