Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-21 00:00:00

Заявник звернувся до суду з заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, мотивуючи свої вимоги тим, рішенням Тульчинського районного суду від 08.06.2021 між заявником та [PERSON] розірвано шлюб. Під час шлюбу у них народився син - [PERSON] , [INFO] . Після розірвання шлюбу син [PERSON] проживає разом із своїм батьком [PERSON] та відвідує Кинашівський заклад дошкільної освіти. Заявник зазначає, що [PERSON] не бере участі ні у вихованні, ні в матеріальному утриманні сина. Також, [PERSON] є особою з інвалідністю ІІ групи загального захворювання (згідно до довідки спец. психіатрична МСЕК серія 12 ААГ № 022538 видана на строк безтерміново) та остання перебуває на систематичному лікуванні. Рішенням виконавчого комітету Тульчинської міської ради № 267 від 30.09.2022 прийняте рішення про місце проживання неповнолітнього [PERSON] , [INFO] з батьком [PERSON] , за адресою [ADDRESS] , що відповідає інтересам дитини. Заявника має постійне місце роботи, він працює верстатником деревообробних верстатів в СПД-фізична особа [PERSON] ідентифікаційний код за № [NUMBER] та має стабільний дохід, тобто [PERSON] , є єдиним опікуном сина, здійснює за ним постійний догляд, утримання та виховання. Враховуючи зазначене вище, заявник просить суд встановити факт знаходження малолітнього [PERSON] , [INFO] на вихованні та утриманні його батька [PERSON] . Заявник [PERSON] у судовому засіданні підтримав заяву та просив її задовольнити, Також зазначив, що оскільки на території України проводиться мобілізація та з врахуванням того, що його колишня дружина страждає на психіатричне захворювання, яке періодично загострюється, що небезпечно для сина, заявнику необхідно встановити факт знаходження сина, на його вихованні та утриманні. На запитання суду - чи хтось заперечує факт його батьківства, заявник вказав, що ні, однак коли матір сина приїжджає до них додому для відвідування сина, то хоче його забрати у заявника. Представник заявника адвокат Подоляк М.Р. у судовому засіданні підтримала заяву та просила її задовольнити. Також, вказала, що встановлення факту знаходження малолітнього [PERSON] , на вихованні та утриманні його батька [PERSON] необхідне для захисту інтересів дитини, оскільки заявник може бути мобілізований, і фактично дитина залишиться без догляду батька. Представник Служби у справах дітей Тульчинської міської ради - Наконечний В.В. у судовому засіданні підтвердив факт проживання дитини з батьком. Заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Згідно копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого повторно 25.11.2020 Тульчинським районним відділом ДРАЦС Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький), [PERSON] , народився [INFO] та його батьками вказані [PERSON] та [PERSON] (а.с. 12). Відповідно до акту обстеження матеріально-побутових та санітарно-гігієнічних умов життя сім`ї від 13.03.2024, проведено обстеження сім`ї [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , в даній сім`ї проживає заявник та [PERSON] , [INFO] . Комісія підтверджує факт спільного проживання малолітнього [PERSON] з його батьком [PERSON] , дитина перебуває на повному утриманні батька (а.с. 13). Згідно Витягів з реєстру територіальної громади № 2023/009860643 від 01.12.2023 та №2024/002323095 від 06.03.2024, [PERSON] та [PERSON] проживають та зареєстровані за адресою: [ADDRESS] (а.с. 14, 15). Рішенням Тульчинського районного суду Вінницької області від 08.06.2021, шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано (а.с. 16-18). Згідно рішення виконавчого комітету Тульчинської міської ради Тульчинського району Вінницької області від 30.09.2022, виконавчим комітетом визначено місце проживання неповнолітнього [PERSON] , [INFO] з батьком [PERSON] , з адресою: [ADDRESS] (а.с. 19, 20). Відповідно до довідки до акта огляду МСЕК серії 12 ААГ № 022538 від 21.07.2022 (спец. Психіатрична МСЕК), [PERSON] має ІІ групу інвалідності, загальне захворювання, безтерміново (а.с. 21). Згідно довідки № 458, [PERSON] з 07.07.2022 по теперішній час знаходиться на стаціонарному лікуванні (а.с. 22). Відповідно до довідки Кинашівського закладу дошкільної освіти (ясла-садок) № 8 від 19.03.2024, [PERSON] , [INFO] , дійсно зарахований та відвідує даний заклад дошкільної освіти. Вихованням дитини займається батько (а.с. 23). Згідно довідки СПД-фізична особа [PERSON] , [PERSON] дійсно працює верстатником дереворобних верстатів, та за період з січня по березень 2024 його дохід складає 21300 грн (а.с. 24). Відповідно до СПД-фізична особа [PERSON] , [PERSON] дійсно працює верстатником дереворобних верстатів, та за період з січня по грудень 2023 його дохід складає 60300 грн (а.с. 25). Витягом з протоколу № 9 комісії з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Тульчинської міської ради від 07.09.2022, визначено місце проживання малолітнього[PERSON] , [INFO] , з батько [PERSON] , [INFO] , за адресою: [ADDRESS] (а.с. 37-41). Відповідно до статті 293 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК) окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. За змістом статей 293, 315 ЦПК України, суд може установити будь-який факт, що має юридичне значення для фізичної особи, від якого залежить подальший розвиток цивільних правовідносин, у яких така особа є учасником. Натомість особливістю справ окремого провадження про встановлення факту, що має юридичне значення, є та обставина, що суд може визнати існування лише тих певних фактичних обставин дійсності, які породжують настання наслідків у вигляді виникнення, зміни або припинення суб`єктивних цивільних прав, юридичних обов`язків, а також цивільних правовідносин в цілому, тобто юридичні факти можуть бути встановлені судом лише для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника. Відповідно до частини 3 статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Конвенція про права дитини в пункті 3 статті 9 закріпила принцип, за яким держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Відповідно до статті 150 Сімейного Кодексу України, батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Як визначено частини 1 статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Як визначено частинами 1-3 статті 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Згідно зі статтею 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Пунктом 2 частини 164 СК України передбачено, що підставою для позбавлення батьків або одного з них батьківських прав, може бути, зокрема, ухилення від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини. Крім того, відповідно до положень ЦК України у момент народження фізичної особи, в неї виникає цивільна правоздатність (здатність мати цивільні права та обов`язки) та припиняється у момент її смерті (ст. 25 ЦК України), а з підстав встановлених цим Кодексом виникає цивільна дієздатність (здатність своїми діями набувати для себе цивільних прав і самостійно їх здійснювати, а також здатність своїми діями створювати для себе цивільні обов`язки, самостійно їх виконувати та нести відповідальність у разі їх невиконання) котра може бути обмежена виключно у випадках і в порядку, встановлених законом (ч.2 ст. 30) ЦК України при цьому відповідно до частини 2 статті 15 СК України, якщо особа визнана недієздатною, її сімейний обов`язок особистого немайнового характеру припиняється у зв`язку з неможливістю його виконання, підставою позбавлення батьківських прав у відповідності до пункту 2 частини 1 ст. 164 СК України, є ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків. Таким чином, з настанням певних юридичних фактів, що підтверджуються певними актами обсяг батьківських прав може обмежуватися або припинятися. А тому підставою встановлення факту самостійного виховання неповнолітньої дитини батьком, є встановлення юридичного факту, або декількох, в силу яких обсяг прав матері обмежується або припиняється. Сімейним кодексом України чітко встановлено, що сімейні права та обов`язки є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути передані іншій особі (ч. 1 ст. 14, ч. 1 ст. 15 СК України). Разом з тим, в силу настання певних юридичних фактів (дій чи подій), котрі мають бути підтверджені виключно цивільно-правовими актами (свідоцтво про смерть) чи рішенням суду (про позбавлення батьківських прав, визнання недієздатним, померлим, безвісно відсутнім), та позбавляють особу користуватися батьківською правосуб`єктністю, такі права та обов`язки припиняються, та не потребують додаткового підтвердження того, що один із батьків самостійно виконує їх. Заявник зазначає, що шлюб з [PERSON] розірвано, та неповнолітній син [PERSON] проживає разом з ним, знаходиться на його утриманні та вихованні. Такі твердження в силу статті 141 СК України, суд розцінює критично, оскільки розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків відносно дитини. Правовідносини, що включають особисті немайнові та майнові відносини, які виникають між особами на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, опіки та піклування, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства, є сімейними. При цьому, сімейні відносини, як вид суспільних відносин складаються з суб`єктів, об`єктів і змісту (прав та обов`язків). Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є юридичні факти, котрі поділяються на юридичні дії (спричинення яких залежить від волі людей і породжує певні правові наслідки) та юридичні події (юридичні факти, які настають незалежно від волі людини). Твердження заявника, про те, що матір [PERSON] яка страждає на психіатричне захворювання, що небезпечно для сина, тому він одноосібно опікується життям та здоров`ям сина, суд не приймає до уваги, оскільки проживання одного з батьків окремо від дитини не свідчить про те, що в даному випадку, мати самоусунулась від виховання та утримання дитини та це не звільняє її від обов`язку виховувати та утримувати дитину. Також, належних доказів того, що мати не може виконувати батьківські обов`язки, чи вона позбавлена батьківських прав, визнана недієздатною суду не надано. Отже, підстав для встановлення факту знаходження малолітнього [PERSON] , на вихованні та утриманні його батька [PERSON] , у справі не вбачається. Питання належного виховання дітей, досягнення порозуміння між батьками і дітьми, відповідальності батьків за неналежне виконання батьківських обов`язків завжди є важливими й актуальними. Законом України «Про охорону дитинства» визначено, що батьки або особи, які їх замінюють, зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Закон передбачає, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. Відповідальність щодо виховання дітей покладена на обох батьків, незалежно від того проживають вони разом чи окремо, оскільки обов`язок здійснювати належне виховання та нагляд за малолітнім є рівним для обох з них. Тому за неналежне виконання обов`язку щодо виховання дітей, передбачена відповідальність. Обов`язки батьків висвітлені в ст. 150 Сімейного кодексу України, згідно якої батьки зобов`язані: виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя та поважати дитину. За невиконання або неналежне виконання обов`язків щодо виховання дітей батьки можуть бути притягнені до різних видів юридичної відповідальності. Згідно ч. 2 ст. 12 ЗУ «Про охорону дитинства» - на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Також суд зазначає наступне. Крім того, системний аналіз положень СК України, Закону України «Про охорону дитинства» та Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» свідчить, що передбачене абзацом 12 підпунктом «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», звільнення військовослужбовців, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, під час дії воєнного стану, у зв`язку з самостійним виховуванням дитини (дітей) віком до 18 років - стосується військовозобов`язаних, які є одинокими батьками (одинока матір/одинокий батько), оскільки застосування такого заходу покликане з метою недопущення залишення без батьківського нагляду (опіки та піклування) неповнолітніх дітей. За таких обставин до категорії «чоловіків, які самостійно виховують дитину (дітей) віком до 18 років» відносяться чоловіки, які є батьками дитини (дітей) відповідного віку і виховують дитину, яка позбавлена можливості материнського виховання. Це стосується випадків коли мати дитини померла, безвісно відсутня, позбавлена батьківських прав щодо дитини, ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків або не здатна їх виконувати в силу об`єктивних обставин тощо. Згідно частини 7 статті 294 ЦПК України при ухваленні судом рішення судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом.

Outcome: dismissed