Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-15 00:00:00

Акціонерне товариство\~"Акцент-Банк" (далі позивач) звернувся до суду з позовом до [PERSON] (далі відповідач), в якому просив: - стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором №б/н від 28.01.2022 у розмірі 23138,10 грн, станом на 19.03.2024, яка складається: 19459,87 грн - заборгованість за кредитом; 3678,23 грн - заборгованість по відсоткам; 0,00 грн - заборгованість по штрафам. Позивач обґрунтовує свій позов наступними обставинами. 28.01.2022 між позивачем та відповідачем був укладений кредитний договір б/н, відповідно до якого йому був наданий кредит у вигляді встановлення кредитного ліміту на платіжну картку із сплатою процентів за користування кредитними коштами в розмірі 40,8% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. При укладенні кредитного договору відповідач був ознайомлений з Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Правилами користування платіжною карткою і Тарифами банку. За умовами кредитного договору відповідач брав на себе зобов`язання погашати заборгованість за кредитом, проценти за користування ним, а також сплачувати комісії. Однак свої зобов`язання за договором відповідач не виконав, у зв`язку з чим станом на 19.03.2024, за ним утворилася заборгованість в розмірі 23138,10 грн, яка включає в себе: 19459,87 грн - заборгованість за кредитом; 3678,23 грн - заборгованість по відсоткам; 0,00 грн - заборгованість по штрафам. Відповідач ухиляється від виконання зобов`язань за кредитним договором, що є порушенням прав та інтересів позивача. Ухвалою суду від 16.04.2024 відкрито провадження у справі та призначено її розгляд у спрощеному позовному провадженні без виклику сторін, а відповідачу визначено строк для подання відзиву. Сторони не заперечували проти розгляду справи в спрощеному провадженні. Відповідач у визначений судом строк відзиву на позов не подав. Суд, дослідивши зібрані докази, встановив наступні фактичні обставини. Відповідач приєднався до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку з метою отримання банківських послуг та відкриття банківського рахунку. На підставі Анкети-Заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг а А-Банку відповідачем ініційовано встановлення кредитного ліміту на його банківський рахунок та отримання платіжної картки, як засобу доступу до зазначеного рахунку. Позивачем надано паспорт споживчого кредиту «Кредитна картка «Зелена». Згідно розрахунку заборгованості, який був сформований позивачем, за відповідачем утворилася заборгованість в розмірі 23138,10 грн, яка включає в себе: 19459,87 грн - заборгованість за кредитом; 3678,23 грн - заборгованість по відсоткам; 0,00 грн - заборгованість по штрафам. Також позивачем надана виписка по картці відповідача, однак вона не містила всі необхідні реквізити та відомості за ними. Суд дійшов висновку, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав. Як визначено в ч. 1-2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений в письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною. Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1ст. 628 ЦК України). В силу ч. 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. За змістом ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Судом було встановлено, що анкета-заява яка підписана відповідачем №б/н від 28.01.2022, містить анкетні дані відповідача, однак у ній не вказано на тип послуги та бажаний кредитний ліміт, а лише з паспорту споживчого кредиту «Кредитна картка «Зелена» вбачається про умови кредитування з урахуванням побажань позивача. При цьому навіть у паспорті споживчого кредиту немає чіткої суми кредитного ліміту, яку банк зобов`язувався йому надати. Натомість вказано процентну ставку за користування кредитними коштами в розмірі 40,8% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. У графі про загальні витрати за кредитом вказано суму, яка розрахована з орієнтовної суми кредиту, про факт отримання якої з матеріалів справи не вбачається. Суд вважає анкету-заяву неналежним доказом про отримання кредитної картки з ПІН кодом для верифікації в платіжній системі. При цьому передумовою надання кредиту шляхом перерахування коштів на поточний рахунок позичальника є надання останнім інформації про банківський картковий рахунок, на який кредитодавець має перерахувати необхідні позичальнику кошти. Суд вважає довідка за кредитними ліміта та за картками є неналежними та недопустимими доказами існування заборгованості в заявленому представником позивача до стягнення розмірі, оскільки вони не містять обов`язкових реквізитів таких документів (вихідного номера та дати створення) у зв`язку з чим у суду відсутні підстави вважати, що ці довідки стосуються саме кредитного договору, за яким представник позивача просив стягнути заборгованість з відповідача. Суду не надано доказів на підтвердження видачі відповідачу кредитної картки з ПІН кодом для верифікації в платіжній системі та розміру наданого кредиту, а також належних та допустимих доказів на підтвердження наявності заборгованості відповідача за кредитним договором саме у зазначеному в позовній заяві розмірі, а тому суд позбавлений можливості перевірити розмір нарахованої суми боргу. Суд вважає неналежним доказом наданий представником позивача витяг з Умов та Правила надання банківських послуг, оскільки він не містять підпису відповідача, отож не доведено, що саме ці Умови мала на увазі відповідач, підписуючи заяву позичальника (правова позиція Верховного Суду від 03.07.2019, у справі № 342/180/17/14-131цс19, Великої Палати). Оскільки «Умови та правила надання банківських послуг», на які посилається позивач не містять підпису позичальника, такі Умови не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами договору. Це положення узгоджується також із правовою позицією у постанові Верховного Суду України від 11.03.2015 по справі №6-16цс-15. Суд зауважує, що доданий до позовної заяви розрахунок заборгованості відповідача не може бути підтвердженням існування його заборгованості перед позивачем, оскільки цей розрахунок не є первинним документом, він не відповідає вимогам ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", а також п. 61 Положення про організацію бухгалтерського обліку в банках України, затвердженого постановою Правління НБУ №75 від 04.07.2018. На підтвердження заборгованості за кредитним договором мають бути подані первинні документи, які відповідають вимогам вказаних норм Закону і Положенням. Так, первинні документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади і прізвища (крім первинних документів, вимоги до яких встановлюються НБУ) осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Позивачем надано виписку з рахунку відповідача, однак вона не містить всі необхідні реквізити та відомості за ними. У виписці мають бути зазначені такі реквізити: номер особового рахунку; дату здійснення останньої (попередньої) операції; дату здійснення поточної операції; код банку, де відкрито рахунок; код валюти; суму вхідного залишку за рахунком; код банку-кореспондента; номер рахунку кореспондента; номер документа; суму операції (відповідно за дебетом/кредитом); суму оборотів за дебетом/кредитом рахунку; суму вихідного залишку. Суд вважає неналежним та недопустимим доказом виписку, яка надано до позовної заяви, оскільки в ній відсутності відомості про суму операції (відповідно за дебетом/кредитом) та суму оборотів за дебетом/кредитом рахунку. Суд зауважує, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зазначений принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний. Суд, оцінивши подані позивачем докази, вважає їх неналежними та недостатніми, оскільки вони не підтверджують існування обставин на які посилається позивач і на їх основі не можна встановити заборгованість відповідача. Отже, з урахуванням встановлених обставин та норм для їх правового регулювання, суд дійшов висновку, що позовна вимога: стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором №б/н від 28.01.2022 у розмірі 23138,10 грн, станом на 19.03.2024, яка складається: 19459,87 грн - заборгованість за кредитом; 3678,23 грн - заборгованість по відсоткам; 0,00 грн - заборгованість по штрафам, не є обґрунтованою та задоволенню не підлягає. Суд, вирішуючи питання судових витрат керується ч. 1 ст. 141 ЦПК України, згідно з якою судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Отже, з огляду на те, що у задоволенні позову відмовлено, суд відносить судові витрати понесені позивачем зі сплати судового збору на його рахунок.

Outcome: dismissed