Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-22 00:00:00

27 березня 2024 року [PERSON] звернувся до Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав. Позовна заява мотивована тим, що з 12.02.2010 сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі, та мають двох неповнолітніх дітей: доньку [PERSON] , [INFO] , та сина [PERSON] , [INFO] . Протягом останніх років донька проживає разом з позивачем за адресою: [ADDRESS] . Син наразі також проживає разом з позивачем, оскільки відповідачка протягом тривалого часу перебуває за кордоном. Позивач має постійний та достатній дохід, самостійно займається вихованням та утриманням дітей, забезпечує їх матеріально, піклується про їх стан здоров`я, має власний автомобіль, постійне місце проживання, в якому створені належні умови для проживання та розвитку дітей. Відповідачка як мати, належної турботи, уваги та піклування дітям не надає, не виконує свої батьківські обов`язки, наразі знаходиться за кордоном, та погрожує, що коли повернеться до України забере дітей та поїде з ними у невідомому йому напрямку. Позивач вважає, що позбавлення відповідачки батьківських прав буде відповідати інтересам дітей. Позивач у судове засідання не з`явився, його представник - адвокат Ярошевська С.В. підтримала позов у повному обсязі. Відповідачка у судове засідання не з`явилася, її представник - адвокат Бутенко О.В. позов визнав. Представники третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору у судове засідання не з`явилися, про час, день та місце слухання справи повідомлялися належним чином. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 12 лютого 2010 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, виданого Центрально-Міським відділом реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис № 42. Відповідно до свідоцтва про народження, виданого Центрально-Міським відділом реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції Дніпропетровській області, актовий запис № 692, [PERSON] є батьком, а [PERSON] матір`ю [PERSON] , [INFO] , та згідно свідоцтва про народження, виданого Покровським районним у місті Кривому Розі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 1575, [PERSON] є батьком, а [PERSON] матір`ю [PERSON] , [INFO] . Ухвалою Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 20.12.2023, яка набрала законної сили 05.01.2024, затверджено мирову угоду між сторонами, визначено місце проживання доньки [PERSON] , [INFO] , разом з батьком [PERSON] , за адресою його проживання, та за взаємною згодою сторони домовились, що батько самостійно буде займатися вихованням, утриманням доньки, до її повноліття. Згідно акту від 11.03.2024, посвідченого майстром дільниці ТОВ «Сітісервіс-КР», [PERSON] мешкає разом з батьком [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Матір з дитиною разом не мешкають. Також, побутовою характеристикою ТОВ «Сітісервіс-КР» від 30.04.2024 встановлено, що [PERSON] характеризується позитивно, самостійно виховує двох дітей [PERSON] , 2010 року народження, та [PERSON] , 2017 року народження. Зі слів сусідів мати самоусунулася від виховання дітей та не мешкає разом з ними. [PERSON] навчається у 7-В класі Криворізької гімназії № 103 Криворізької міської ради, та з грудня 2023 року проживає з батьком, який самостійно займається її вихованням, навчанням та утриманням. Мати дитини самоусунулася від виконання своїх батьківських обов`язків, що підтверджується характеристикою з навчального закладу. [PERSON] відвідує дитячий центр розвитку «Акула». Актом обстеження умов проживання від 10.05.2024 встановлено, що за адресою: [ADDRESS] , в наявності централізоване опалення, газо- водо- електропостачання, меблі, побутова техніка, спальні місця, місце для навчання, шафа для зберігання одягу, та взуття відповідного віку, та сезону, іграшки, книги. За вказаною адресою проживають: [PERSON] , 1981 року народження, [PERSON] , 2010 року народження, [PERSON] , 2017 року народження, [PERSON] , 1958 року народження (бабуся). В квартирі створені умови для проживання неповнолітніх дітей, базові потреби дітей забезпечені. Частинами 1-3 ст. 150 СК України визначено, що батьки зобов`язані: виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Одночасно відповідно до ч. 1 п. 2 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Верховний Суд України у своїх роз`ясненнях, викладених в п. 16 постанови Пленуму «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30 березня 2007 року №3 зазначав, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Згідно вимог ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Статтею 181 СК України визначено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Відповідно до Конвенції ООН про права дітей від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789-X11) дитина, з огляду на її фізичну й розумову незрілість, вимагає спеціального захисту й турботи, включаючи належний правовий захист, як до так і після народження. Позивачем заявлену вимогу про стягнення з відповідачки аліментів на утримання дітей в розмірі 1/3 частини, та на думку суду вказаний розмір аліментів відповідатиме гармонійному розвитку дітей. Згідно рішення виконавчого комітету Інгулецького районної у місті ради від 15.05.2024 № 221, виконавчий комітет Інгулецької районної у місті ради, вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] ,відносно малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . У справі «Мамчур проти України» від 16 липня 2015 року Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (§ 100). Згідно з частинами першою-третьою статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). За результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем (ч. 3 ст. 200 ЦПК України). Суд виходить з того, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Суд на перше місце ставить «якнайкращі інтереси дитини», оцінка яких включає знаходження балансу між усіма елементами, необхідними для прийняття рішення. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, правові наслідки позбавлення батьківських прав визначено статтею 166 СК України. Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращий бік неможливо, і лише за наявності вини у діях батьків. Пунктом 1 статті 9 Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону та процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо та необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним. Враховуючи те, що у матеріалах справи наявні беззаперечні та достатні докази, які свідчать, що відповідачка у порушення вимог статті 150 СК України свідомо не виконує обов`язків щодо виховання та розвитку дітей, суд дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для позбавлення відповідачки батьківських прав. Крім того, необхідно зазначити, що позбавлення батьківських прав не тягне невідворотних наслідків, оскільки не позбавляє особу, яка позбавлена батьківських прав, на спілкування з дітьми і побачення з ними, а також права на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. Вказаний висновок узгоджений з постановою Верховного Суду від 29 вересня 2021 року у справі № 459/3411/18. Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При зверненні до суду з позовом позивачем сплачено судовий збір у розмірі 1211,20 грн, що відповідає приписам Закону України «Про судовий збір», та підлягає стягненню з відповідачки на користь позивача. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved