Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-20 00:00:00

У грудні 2023 року позивач звернулась до суду з позовною заявою та просила суд визнати [PERSON] таким, що втратив право користування жилим приміщенням квартирою [ADDRESS] . В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначила, що на підставі ордеру №64 від 14.01.1970 року її батькові [PERSON] була надана квартира [ADDRESS] . Таким чином, позивач, як член сім`ї наймача, користується нарівні з ним усіма правами і несе усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Житлове приміщення квартири [ADDRESS] не приватизоване. У вказаному житловому приміщенні значиться зареєстрованими наступні особи: [PERSON] (наймач), [PERSON] (чоловік), [PERSON] (донька), [PERSON] (син), [PERSON] (онука), [PERSON] (онучка), [PERSON] (колишній зять). Однак, відповідач [PERSON] не проживає за своїм місцем реєстрації з листопада 2020 року, до цього часу добровільно не знявся з реєстрації. Позивач наголошує суду, що відповідач не сплачує комунальні послуги за місцем реєстрації, не несе витрат на утримання та ремонт квартири. Враховуючи, що відповідач не проживає в квартирі на протязі більше ніж шість місяців, позивач вважає, що є всі правові підстави для задоволення цього позову та визнання [PERSON] таким, що втратив право користування жилим приміщенням квартирою [ADDRESS] . У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити, посилаючись на підстави, зазначені в позовній заяві, не заперечувала проти проведення заочного розгляду справи. Відповідач не з`явився в судове засідання, надавши на електронну адресу суду заяву про розгляд справи за його відсутності у якій зазначив, що у нього відсутні будь-які заяви, заперечення та клопотання щодо розгляду даної справи та він на даний час перебуває за кордоном. Треті особи [PERSON] та [PERSON] у судовому засіданні, кожен окремо, не заперечували проти задоволення позовних вимог, підтримали позицію позивача щодо не проживання відповідача за місцем реєстрації та його довготривале перебування за кордоном. Інші особи у судове засідання не з`явились, належним чином на своєчасно сповіщені про час та місце розгляду справи, надавши на адресу суду, кожен окремо, заяви про розгляд справи за їх відсутності у яких не заперечували проти задоволення позовних вимог. Вислухавши позивача, третіх осіб, допитавши у судовому засіданні свідків, вивчивши та дослідивши письмові матеріали справи у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню у зв`язку з наступним. В судовому засіданні встановлено, що 14 січня 1970 року на підставі рішення адміністрації і заводського комітету заводу ЮМЗ, [PERSON] було отримано ордер №64, згідно якого останній та члени його родини у складі 4 людей: (мовою оригіналу) « [PERSON] -жена, [PERSON] дочь, [PERSON] мать», мають право на заняття двокімнатної квартири жилою площею 30,4 кв.м. в окремій квартирі [ADDRESS] (а.с.4). Зі свідоцтва про народження серії [NUMBER] вбачається, що батьками [PERSON] , [INFO] , значаться: [PERSON] та [PERSON] (а.с.53). Відповідно до свідоцтва про реєстрацію шлюбу серії [NUMBER] , [PERSON] , [INFO] , зареєструвала шлюб із [PERSON] та змінила дошлюбне прізвище на « [PERSON] » (а.с.54). Згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , [INFO] помер [PERSON] (а.с.55). Відповідно до актового запису про смерть №163 від 12.01.1971 року, [PERSON] померла [INFO] (а.с.94). Із матеріалів справи вбачається, що рішенням Виконавчого комітету Красногвардійської районної у місті Дніпропетровську ради №51/3 від 25.03.2016 року вирішено змінити умови договору найму житлового приміщення на двокімнатну квартиру [ADDRESS] , житловою площею 30,8 кв.м. на [PERSON] (1962 р.н.), на склад родини 7 осіб, у тому числі: [PERSON] чоловік (1960 р.н.), [PERSON] донька (1983 р.н.), [PERSON] син (1989 р.н.), [PERSON] онука (2002 р.н.), [PERSON] онука (2013 р.н.), [PERSON] зять (1979 р.н.) (а.с.12). Рішенням Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровьска від 13 січня 2021 року, яке набрало законної сили 15.02.2021 року, шлюб між [PERSON] та [PERSON] (до шлюбу [PERSON] ), зареєстрований 28 липня 2001 року у Відділі реєстрації актів громадянського стану Красногвардійського районного управління юстиції м.Дніпропетровська, актовий запис №254, в якому є малолітня та повнолітня дитина розірвано (а.с.15-17). З матеріалів справи вбачається, що за адресою: [ADDRESS] , значяться зареєстрованими: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] як наймач, [INFO] , [PERSON] , [INFO] , що підтверджується довідкою №4624 про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб, виданої 28 червня 2023 року Відділом формування та ведення реєстру територіальної громади Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради (а.с.13). Із Акту обстеження домогосподарства за адресою: [ADDRESS] складеного 28 квітня 2023 року директором КП «Жилсервіс-5» ДМР Файфер С. вбачається, що [PERSON] не проживає за адресою: [ADDRESS] з 01.11.2020 року, що підтвердили особистим підписом у Акті мешканці будинку [ADDRESS] [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] (а.с.14). Зазначені обставини підтвердили свідки [PERSON] та [PERSON] , допитані в судовому засіданні. Так, свідок [PERSON] , допитана в судовому засіданні пояснила суду, що вона є сусідкою позивачки та зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Свідок проживає за вказаною адресою на постійній основі більше п`ятнадцяти років і бачила відповідача, який є колишнім зятем позивачки, останній раз у 2020 році. Так, свідку відомо, що відповідач поїхав до Німеччини і не повертався на територію України. Допитана у якості свідка [PERSON] в судовому засіданні зазначила суду, що є також сусідкою позивачки та проживає за адресою: [ADDRESS] більше десяти років; бачила відповідача, який колись був чоловіком доньки позивачки, останній раз у 2021 році, а потім він усім сказав, що поїхав до Німеччини, з тих пір сусіди його не бачили взагалі. З урахуванням наведеного, у суду немає підстав ставити під сумнів достовірність і правдивість фактів, повідомлених свідками, даних про їх заінтересованість в результаті розгляду справи відсутні, їх показання об`єктивно підтверджуються зібраними у справі доказами. Відповідно до ст.47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Відповідно до ст.379 ЦК України житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них. Згідно із ст.64 ЖК України члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім`ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов`язки, як наймач та члени його сім`ї. Відповідно до ст.9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного приміщення або обмежений у праві користування ним інакше як на підставах і в порядку, передбаченому законодавством. Відповідно до ч.1 ст.71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Аналіз статей 71,72 ЖК України дає підстави для висновку, що особа може бути визнана такою, що втратила право користування житловим приміщенням за одночасної наявності двох умов: непроживання особи в житловому приміщенні більше шести місяців та відсутність поважних причин на це. Підставою для визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, може слугувати лише свідома поведінка такої особи, яка свідчить про втрату нею інтересу до такого житлового приміщення. Вичерпного переліку поважних причин непроживання в житловому приміщенні законодавством не встановлено, у зв`язку з чим зазначене питання суд вирішує в кожному конкретному випадку, з урахуванням конкретних обставин справи і правил ЦПК України щодо оцінки доказів. Згідно зі ст.72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України, при цьому саме на позивача процесуальний закон покладає обов`язок довести факт відсутності відповідача понад встановлені ст.71 ЖК України строки у жилому приміщенні без поважних причин. Позивачем доведений факт відсутності [PERSON] у спірному житловому приміщенні більш ніж шість місяців. Відповідач в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, однак при цьому не спростував обставини, щодо не проживання в квартирі, якій відповідальним квартиронаймачем є позивачка. Крім того, на виконання ухвали суду від 16.04.2024 року, Головний центр обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України надав суду відомості щодо перетину кордону України громадянином [PERSON] (а.с.96). Так, із вказаної відповіді вбачається, що [PERSON] , [INFO] , перетнув кордон України 20.02.2022 року о 09 год. 45 хв. за напрямком Запоріжжя-Шарм-Ель-Шейх; іншої інформації у Базі даних Державної прикордонної служби України немає. Відповідно до ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Отже, позивач, відповідно до вимог ст.12 ЦПК України, довела за допомогою належних та допустимих доказів, з урахуванням положень ст.ст.76-78 ЦПК України, зазначені у позовній заяві обставини того, що у квартирі [ADDRESS] відповідач [PERSON] не проживає понад один рік, а лише зареєстрований в ній. Отже, позовні вимоги про визнання [PERSON] , таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS] , є обґрунтованими, та такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до ст.141 ЦПК України судові витрати покласти на відповідача. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved