Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-14 00:00:00

У жовтні 2022 року Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу звернувся з позовом представник [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу, у якому просив суд стягнути з відповідача борг у розмірі 332000,00 грн., а також судові витрати. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що в лютому 2019 року між [PERSON] та [PERSON] було досягнуто домовленості про продаж позивачем відповідачу продукції, а саме 50 тон сої. 13 лютого 2019 року позивачем було передано відповідачу продукцію, проте у відповідача були відсутні кошти для проведення розрахунку. У зв`язку з цим відповідач надав позивачу розписку, якою зобов`язувався сплатити позивачу кошти в сумі 332 000 гривень, що станом на 13.02.2019 року є еквівалентом 12 320 доларів, на протязі 2 днів після відвантаження і перевірки продукції. На неодноразові телефонні дзвінки відповідач або не відповідав, або обіцяв передзвонити пізніше. 12 січня 2021 року позивач звернувся до відповідача з листом про повернення коштів, проте даний лист не було отримано, грошові кошти не повернуті. Враховуючи вищевикладене, позивач вимушений звернутись до суду з даним позовом. Ухвалою судді Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 02.11.2022 року справа була передана за підсудністю до Малиновського районного суду м. Одеси. Відповідно до автоматизованого розподілу справ між суддями від 02.02.2023 року справа була передана на розгляд судді Мурзенко М.В. Відповідно до розпорядження голови Верховного Суду від 26.09.2022 року №52 «Про зміну територіальної підсудності судових справ судів Херсонської області» було внесено зміни до розпорядження Голови Верховного Суду від 06.03.2022 року №1/0/9-22 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану» та визначено з 03 жовтня 2022 року територіальну підсудність судових справ Херсонського міського суду Херсонської області за Малиновським районним судом м. Одеси. Ухвалою судді Малиновського районного суду м. Одеси від 08.02.2023 року по справі було відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження та призначено справу до судового розгляду на 20.03.2023 р. Ухвалою судді Малиновського районного суду м. Одеси від 26.09.2023 року (протокольною) вирішено питання щодо переходу до розгляду справ в порядку загального позовного провадження. Ухвалою судді Малиновського районного суду м. Одеси від 11.12.2023 року по справі було закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 05.02.2024 р. Ухвалою судді Малиновського районного суду м. Одеси від 18.03.2024 року (протокольною) вирішено питання щодо допит свідка у режимі відеоконференції у Вінницькому окружному адміністративному суду (вулиця Брацлавська, 14, Вінниця, Вінницька область, 21001). У судове засідання позивач [PERSON] не з`явився, про місце, дату та час судового розгляду повідомлявся належним чином та своєчасно. У судовому засіданні 16.04.2024 року пояснив суду, що між [PERSON] , та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу сої, що була вирощена позивачем, відвантаження товару було здійснено на вантажні автомобілі, що були надані [PERSON] , проте у зв`язку із тим, що у відповідача були відсутні в повному обсязі кошти для розрахунку за товар, сторони дійшли згоди, що кошти будуть сплачені позивачу протягом двох днів, про що відповідачем було написано розписку, навантаження товару було здійснено трактором , зважування проводилось в с. Червой, ціна сої була 8650 грн. за 1 тону, продаж було здійснено ним особисто як фізичною особою, документи на підтвердження факту передання товару (накладні, транспортні накладні) не оформлювались. Представник позивача адвокат Бурятинський В.О. у судовому засідання заявлені вимоги підтримав у повному обсязі, просив їх задовольнити з мотивів викладених в позовній заяві. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечував. Надав до суду відзив (а.с.89-95), у якому зазначив, що дійсно, 13.02.2019 року діючи як представник юридичної особи ТОВ «Делфа Опт» зустрічався з [PERSON] щодо купівлі-продажу зерна сої українського походження у кількості 500 тон. На підставі попередніх домовленостей керівництва ТОВ «Делфа Опт» із [PERSON] , [PERSON] передав [PERSON] оригінал Договору купівлі-продажу, підписаний керівником ТОВ «Делфа Опт» та кошти у розмірі 135000,00 доларів США, за зерно сої українського походження у кількості 500 (п`ятсот) тон, яке мало бути поставлено на користь ТОВ «Делфа Опт». [PERSON] отримавши кошти у розмірі 135000,00 доларів США, зобов`язався поставити оплачене зерно сої українського походження у кількості 500 (п?ятсот) тон на один із зернових складів покупця у м. Миколаїв. 13 лютого 2019 року під час зустрічі [PERSON] повідомив [PERSON] , що хоче поставити на 40-50 тон більше продукції ніж передбачено Договором купівлі-продажу. Протягом деякого часу [PERSON] спілкувався телефоном із керівництвом ТОВ «Делфа Опт» та погоджував поставку додаткової партії Товару. Після погодження додаткових умов поставки на виконання розпорядження керівництва ТОВ «Делфа Опт», [PERSON] виписав гарантійний лист від 13.02.2019. В даному листі зазначено, що [PERSON] після поставки, вивантаження та перевірки якості продукції, зобов`язався протягом двох днів особисто передати [PERSON] оплату за поставлену продукцію. Даний гарантійний лист не є борговим документом, а лише засвідчує факт домовленостей між сторонами щодо поставки відповідного товару в майбутньому, товар позивачем відвантажено не було, а відтак й відсутній обов`язок відповідача сплатити позивачеві зазначену в листі суму, зазначив, що між сторонами по справі відсутні будь-які договірні зобов`язання, сторонами не укладався договір купівлі-продажу а ні в усній, а ні в письмовій формі. Соя, зазначена у гарантійному листі від 13.02.2019 року, була предметом договору між [PERSON] та ТОВ «Делфа Опт», дана соя не була поставлена позивачем. Тому підстави для оплати або стягнення із [PERSON] заборгованості у сумі 332000,00 гривень, як і сама заборгованість - відсутні. Звернув увагу суду на те, що відповідні правовідносини є господарськими, оскільки позивач діяв як фізична особа-підприємець, а відповідач як представник юридичної особи. Допитаний у судовому засідання, призначеному на 16.04.2024 року, та проведеному у режимі відеоконференції свідок [PERSON] , надав показання суду, з яких вбачається, що позивачем відповідачу було відвантажено три машини сої, проте відповідач розрахувався тільки за дві, за третю не розрахувався, написав розписку, сої у машині було близько 38 тон. Заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, допитавши свідка, суд доходить висновку про задоволення позову з огляду на наступне. Судом встановлено та визнається сторонами, що 13 лютого 2019 року відповідачем було власноручно надано позивачеві письмовий документ, в якому зазначено, що відповідач виконає оплату за поставлену продукцію протягом двох днів після вивантаження та перевірки продукції, оплату передасть відповідачеві в сумі 332\~000 грн., що еквівалентно 12\~300 доларів США по курсу на 13 лютого 2019 р., оригінал документу знаходиться в матеріалах справи (а.с. 141) Згідно положень\~ст. 4 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах. Так,\~статтею 15 ЦК України, передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до ч.1 ст.626 ЦК договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно з ч.1 ст.627 ЦК сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ч.1 ст.628 ЦК зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Відповідно до ч. 1 ст. 206 ЦК України, усно можуть вчинятися правочини, які повністю виконуються сторонами у момент їх вчинення, за винятком правочинів, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, а також правочинів, для яких недодержання письмової форми має наслідком їх недійсність. Відповідно до п. 3) ч. 1 ст. 208 ЦК України, правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин, тобто на 13 лютого 2019 року), правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства. Відповідно до ст. 218 ЦК України, недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом. Заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами. Рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків. Згідно з частинами першою-четвертою статті\~12, частинами першою п`ятою, шостою статті\~81 ЦПК України\~цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до\~статті 89 ЦПК України\~суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Цивільна справа повинна вирішується з урахуванням «балансу вірогідностей». Суд повинен вирішити, чи існує вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри». Лексично-граматичний аналіз написаного відповідачем документу (а.с. 141) дає підстави для висновку, що словосполучення «виконаю оплату за поставлену продукцію, протягом двох днів після вивантаження та перевірки продукції» чітко та беззаперечно свідчить про те, що на момент його складення продукцію було відвантажено, й у зв`язку із необхідністю додаткової перевірки її якості після вивантаження, оплату за продукцію було відстрочено на два дні після вивантаження та перевірки якості. Також зі змісту зазначеного документу вбачається погоджена сторонами по справі вартість продукції в сумі 332\~000 грн., що складає 12\~300 доларів США по курсу станом н 13.02.2019 р. Враховуючи викладене, суд доходить висновку, що дійсно, 13 лютого 2019 року між сторонами по справі було укладено договір купівлі-продажу сільськогосподарської продукції, а саме сої, вартість відвантаженої сої складає 332\~000 грн., які відповідач зобов`язався сплатити протягом двох днів після вивантаження та перевірки продукції. Позивачем добросовісно виконано взяті на себе обов`язки щодо відвантаження товару, проте станом на час розгляду справи розрахунок за товар відповідачем не було проведено, претензії щодо якості товару відповідачем не заявлялись. Відповідно до ч.1 ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Це правило є універсальним і підлягає застосуванню як до виконання договірних, так і недоговірних зобов`язань. Недотримання умов виконання призводить до порушення зобов`язання. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів, зокрема може бути примусове виконання обов`язку в натурі. За таких обставин, суд доходить висновку про наявність правових підстав для задоволення позову та стягнення з відповідача на користь позивача грошової суми в розмірі 332\~000,00 грн. Суд зауважує, що сума укладеного між сторонами договору перевищує двадцять розмірів неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, який відповідно до ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік», станом на 13.02.2019 року складав 1853 грн., та відповідний договір не відноситься до договорів, визначених ч. 1 ст. 206 ЦК України, оскільки містить умову про відстрочення платежу, з огляду на приписи ч. 2 ст. 218 ЦК України, ч.\~2\~ст.\~78\~ЦПК України, суд при розгляді справи показання свідка [PERSON] до уваги не бере. Доводи сторони відповідача про те, що він діяв як представник ТОВ «Делфа Опт» та про господарський характер відносин між сторонами відхиляються судом за недоведеністю, оскільки з складеного відповідачем документу (а.с. 141) не вбачається, що він діяв від імені юридичної особи, також в матеріалах справи відсутні докази, що б вказували на наявність у позивача статусу суб`єкту господарювання в розумінні ст. 55 ГК України. Відповідно до\~ ст. 141 ЦПК України\~з відповідача на користь позивача\~підлягає стягненню судовий збір в розмірі 3320,00 гривень. Питання розподілу інших судових витрат за заявою відповідача буде вирішено відповідно до вимог ч. 8 ст. 141, 270 ЦПК України.

Outcome: approved