Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-16 00:00:00

Позивач ТОВ «Авансар» звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості у загальному розмірі 19 634,89 грн. Позов обґрунтований тим, що 19.06.2014 року між ПАТ «БАНК Михайлівський» та [PERSON] було укладено Заяву (оферту) №200049697, а саме Договір про надання та використання платіжної картки № [NUMBER] з кредитним лімітом 2 000 грн., максимальною ставкою по ліміту - 58, 8% річних, страховим тарифом - 1,5%, найменуванням - Прибуткова картка + Кредитка (не іменна). Згідно п. 1 Заяви (оферти) відповідач пропонує (робить оферту) ПАТ «БАНК Михайлівський» на умовах, викладених у Заяву, Умовах надання та обслуговування платіжних карток Банку, зазначених в ОП Заяви та Тарифах по картах Банку, укласти з ним договір про надання та використання платіжної карти. 20.07.2020 року між ПАТ «БАНК Михайлівський» та ТОВ «Діджи Фінанс» було укладено Договір №7_БМ про відступлення прав вимоги за кредитним договором № 200049697 від 19.06.2014 р., укладений між ПАТ «БАНК Михайлівський» та [PERSON] , разом з усіма додатками та додатковими угодами/договорами про внесення змін. В подальшому, 17.05.2021 року між ТОВ «Діджи Фінанс» та ТОВ « ФК «Авансар», правонаступником якої у зв`язку із зміною назви є ТОВ «Авансар» було укладено Договір про відступлення прав вимоги №11/05. Позивач намагався в досудовому порядку домовитись з відповідачем про погашення боргу, телефонував за телефонами, наданими останнім особисто та надсилав листи щодо добровільної сплати боргу, для оперативного врегулювання договірних відносин. Однак вимоги були проігноровані. Позивач свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, а відповідач свої зобов`язання за договором не виконує, а тому вони вимшені звернутись до суду з вказаним позовом. Ухвалою Деснянського районного суд м. Києва від 12.02.2024 року у вказаній вище справі вирішено питання про доцільність її розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, учасникам процесу роз`яснено право подати заяви по суті справи та заяви з процесуальних питань відповідно до положень чинного ЦПК України. Відповідач по справі повідомлявся судом про розгляд судом даного провадження належним чином, шляхом направлення поштової кореспонденції суду, що підтверджується відміткою на рекомендованому повідомленні про її отримання. Клопотань до суду про розгляд справи з повідомленням сторін та відзиву на позовну заяву не надходило. Згідно вимог ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. У відповідності до ч.8 ст.279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. Положеннями ст.174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Враховуючи вищевикладене та вимоги ст.ст.178, 279, 280 ЦПК України, суд вважав за можливе проводити заочний розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження, за наявними у справі матеріалами, з ухваленням по справі заочного рішення. Дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, суд дійшов до наступних висновків. Судом встановлено, що 19.06.2014 року між ПАТ «БАНК Михайлівський» та [PERSON] було укладено Заяву (оферту) №200049697, а саме Договір про надання та використання платіжної картки № [NUMBER] з кредитним лімітом 2 000 грн., максимальною ставкою по ліміту - 58, 8% річних, страховим тарифом - 1,5%, найменуванням - Прибуткова картка + Кредитка (не іменна). Згідно п. 1 Заяви (оферти) відповідач пропонує (робить оферту) ПАТ «БАНК Михайлівський» на умовах, викладених у Заяву, Умовах надання та обслуговування платіжних карток Банку, зазначених в ОП Заяви та Тарифах по картах Банку, укласти з ним договір про надання та використання платіжної карти. 20.07.2020 року між ПАТ «БАНК Михайлівський» та ТОВ «Діджи Фінанс» було укладено Договір №7_БМ про відступлення прав вимоги за кредитним договором № 200049697 від 19.06.2014 р., укладений між ПАТ «БАНК Михайлівський» та [PERSON] , разом з усіма додатками та додатковими угодами/договорами про внесення змін. Публічна пропозиція (оферта) у розумінні статей 641, 644 ЦК України визначають порядок і умови кредитування, права і обов`язки сторін, іншу інформацію, необхідну для укладення договору, однак всі інші істотні умови які є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди, зазначено в Індивідуальній частині договору про надання фінансового кредиту - Кредитному договорі. В подальшому, 17.05.2021 року між ТОВ «Діджи Фінанс» та ТОВ «ФК «Авансар», правонаступником якої у зв`язку із зміною назви є ТОВ «Авансар» було укладено Договір про відступлення прав вимоги №11/05. Відповідно до Реєстру боржників до Договору відступлення прав вимоги № 11/05 від 17.05.2021 року ТОВ «Авансар» набуло права грошової вимоги до відповідача у сумі 19 634,89 грн., з яких: 5 500,00 грн. - розмір заборгованості за основним зобов`язанням; 14 134, 89 - розмір заборгованості по нарахованих доходах. Відповідно до ч. 1ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: 1) передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); 2) правонаступництва; 3) виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); 4) виконання обов`язку боржника третьою особою. Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом. Статтею 514 ЦК України визначено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно із ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Статтею 517 ЦК України визначено, що первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні. Згідно зі ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору ( ст. 95 ЦПК України). Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України). Відповідно до положень ч. 1, 3 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Згідно з ч.1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Згідно з ч. 1 ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). У постанові Верховного суду України від 17 січня 2020 року, справа №916/2286/16, предметом договору факторингу може бути лише право грошової вимоги (як такої, строк платежу за якою настав, так і майбутньої грошової вимоги). Позивачем в свою чергу не надано доказів факту відступлення права грошової вимоги до ТОВ «Діджи Фінанс» за Заявою (офертою) №200049697 від 19.06.2014 від первісного кредитора ПАТ «БАНК Михайлівський». Натомість документи, що підтверджують Права вимоги до Боржників, а також реєстр Прав вимог у електронному вигляді передаються Банком Новому кредитору за відповідним актом не пізніше 30 (тридцяти) календарних днів із дати настання Відкладальної обставини відповідно до пункту 161 цього Договору у матеріалах справи відсутні (п.5 Договору №7_БМ про відступлення права вимоги). Звертаючись до суду з цим позовом, позивач на підтвердження наявності заборгованості та її розміру подав до суду Заяву (оферту) №200049697 від 19.06.2014 року, в якій зазначено, що видано бажаний кредитний ліміт у розмірі 2 000 грн.. В той же час, доказів того, що відповідачем були отримані вказані кредитні кошти, розмір наданого кредиту, графіку погашення заборгованості, виписки з карткового рахунку відповідача, а також розрахунку заборгованості позивачем суду не надано. Крім того, згідно з Витягу з Реєстру боржників до Договору відступлення прав вимоги № 11/05 від 17.05.2021 року, розмір заборгованості за основним зобов`язанням вказано 5 500,00 грн., при цьому в матеріалах справи відсутня згода позичальника на збільшення ліміту та перерахування на його рахунок. Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з указаними положенням закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі. Відповідно до пункту 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04.07.2018 року № 75, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Аналіз зазначених норм дає підстави дійти висновку, що виписки за картковими рахунками (по кредитному договору) можуть бути належними доказами щодо заборгованості по тілу кредиту за кредитним договором. До аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 16 вересня 2020 року у справі №200/5647/18 та від 28 жовтня 2020 року у справі №760/7792/14-ц. Згідно з вимогами статті 264 ЦПК під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; та докази на їх підтвердження. Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Як роз`яснено в п.27 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року за №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», виходячи з принципу процесуального рівноправ`я сторін та враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів. Вирішальним фактором принципу змагальності сторін є обов`язок сторін у доказуванні, які користуються рівними правами щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом переконливості цих доказів. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, суд робить висновок про її недоведеність. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух. Таким чином, суд дійшов висновку, що позивачем не надано доказів факту відступлення права грошової вимоги до ТОВ «Діджи Фінанс» за Заявою (офертою) №200049697 від 19.06.2014 від первісного кредитора ПАТ «БАНК Михайлівський», а саме не надано Витягу з Реєстру боржників до Договору відступлення прав вимоги, доказів того, що відповідачем були отримані кредитні кошти, їх розмір та дата отримання; розмір відсотків та порядок і період їх нарахування, розрахунку заборгованості позивачем також суду не надано. Враховуючи встановлені за наслідками розгляду справи обставини та досліджені на їх підтвердження докази, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Авансар» у повному обсязі.

Outcome: dismissed