Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-21 00:00:00

12.03.2024 року [PERSON] звернувся до Дружківського міського суду Донецької області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс», треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: Приватний нотаріус Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк Олена Василівна, Приватний виконавець Виконавчого округу Донецької області Олійник Олег Іванович про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. В обґрунтування позову вказує, що 20.10.2019 року між [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» в особі директора Андронікової О. О., що діє на підставі Статуту, було укладено кредитний договір № 467395416, відповідно до якого відповідачем надано позивачу кредитні кошти без конкретної споживчої мети, на суму 5700 грн 00 коп. на умовах строковості, зворотності, платності, строком на 30 днів. 24.05.2021 року [PERSON] , приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області, було вчинено виконавий напис за № 48173 про звернення стягнення заборгованості з позивача за кредитним договором в сумі 15 990 грн 14 коп., з яких: прострочена заборгованість за сумою кредиту 5678 грн 44 коп.; прострочена заборгованість за комісією 0 грн 00 коп.; прострочена заборгованість по несплаченим відсоткам за користуванням кредитом 10 311 грн 70 коп.; строкова заборгованість за сумою кредиту 0 грн 00 коп.; строкова заборгованість за комісією 0 грн 00 коп.; строкова заборгованість по несплаченим відсоткам за користуванням кредитом 0 грн 00 коп.; строкова заборгованість за штрафами і пенями 0 грн 00 коп. Загальна сума, що підлягає стягненню за виконавчим написом за № 48173 17 190 грн 14 коп. Зазначає, що Наказом Міністерства юстиції України від 01.11.2021 № 3897/5 відповідно до рішення Вищої кваліфікаційної комісії нотаріату від 25.10.2021 № 4 та на підставі підпунктів «е», «з» та «і» пункту 2 частини першої статті 12 Закону України «Про нотаріат», а саме у зв?язку з неодноразовим порушенням нотаріусом законодавства при вчиненні нотаріальних дій, які встановлені рішеннями судів, що завдало шкоди фізичним та юридичним особам, та набранням законної сили рішеннями судів про порушення нотаріусом вимог законодавства при вчиненні нею нотаріальних дій та неодноразовим порушенням нотаріусом правил професійної етики, затверджених Міністерством юстиції України, свідоцтво про право на заняття нотаріальною діяльністю, видане Міністерством юстиції України 07.11.2005 за № 6014 на ім?я [PERSON] , анульовано. Відповідно до пункту 2 частини першої статті 30, статті 30-1 Закону «Про нотаріат» та на підставі вищезазначеного наказу Міністерства юстиції України наказом Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 02.11.2021 № 1633/6 діяльність приватного нотаріуса Грисюк О. В. припинена з 02.11.2021. 28.07.2021 року на підставі виконавчого напису за № 48173 постановою приватного виконавця виконавчого округу Донецької області Олійником Олегом Івановичем було відкрито виконавче провадження № 66302011. Ознайомившись з матеріалами виконавчого провадження № 66302011, позивач вважає, що виконавчий напис від 24.05.2021 року за № 48173 вчинено з грубими порушеннями порядку вчинення виконавчих написів нотаріусами, і, як наслідок, провадження щодо виконання вказаного виконавчого напису про звернення стягнення заборгованості за кредитним договором є неправомірним. Виконавчий напис за № 48173 було вчинено третьою особою після набрання чинності Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 у справі № 826/20084/14, що підтверджує його невідповідність вимогам чинного законодавства, оскільки вчинений не на передбаченому Переліком борговому документі, а саме на кредитному договорі, який нотаріально не посвідчений. Позивач вважає, що є всі правові підстави вважати виконавчий напис № 48173, вчинений приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області від 24.05.2021 року щодо звернення стягнення заборгованості з позивача за кредитним договором в сумі 15\~990 грн 14 коп., вчиненим з порушенням вимог Закону України «Про нотаріат»\~та\~постанови Кабінету Міністрів України № 1172 від 29 червня 1999 року «Про затвердження переліку документів», за якими стягнення заборгованості провадиться в безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, та має бути визнаним таким, що не підлягає виконанню. Враховуючи викладене, просить суд визнати виконавчий напис за № 48173 від 24.05.2021 року про звернення стягнення заборгованості з позивача за кредитним договором № 467395416 від 20.10.2019 року таким, що не підлягає виконанню, а також стягнути з відповідача судові витрати та витрати на надання правової допомоги. 12.03.2024 року разом з позовною заявою позивачем було подано заяву про забезпечення позову, відповідно до якої просив вжити заходи забезпечення позову шляхом зупинення стягнення на підставі виконавчого напису за № 48173 від 24.05.2021 року приватного нотаріуса Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк Олени Василівни. Дружківський міський суд Донецької області ухвалою від 13.03.2024 року у задоволенні заяви заявника [PERSON] про забезпечення позову по цивільній справі № 229/1838/24 за позовною заявою [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс», треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: Приватний нотаріус Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк Олена Василівна, Приватний виконавець Виконавчого округу Донецької області Олійник Олег Іванович про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню відмовив. Дружківський міський суд Донецької області ухвалою від 13.03.2024 року позовну заяву залишив без руху, надавши позивачу строк для усунення недоліків протягом п`яти днів з дня отримання копії ухвали. 01.04.2024 року до канцелярії суду від позивача [PERSON] надійшла заява про усунення недоліків позовної заяви. Дружківський міський суд Донецької області ухвалою від 10.04.2024 року прийняв позовну заяву до розгляду, відкрив провадження у даній цивільній справі та призначив судове засідання для розгляду справи по суті в порядку спрощеного позовного провадження. Відповідачу був наданий строк для подання відзиву на позовну заяву. 07.05.2024 року від представника відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» Тимошенка О. О. надійшли додаткові пояснення у справі, в яких зазначає, що позивач у позовній заяві про визнання виконавчого напису недійсним просить суд стягнути з відповідача витрати на надання правової допомоги. Згідно з ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких, зокрема належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч. 1-6 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. У вищенаведеній статті чітко вказано, що сторони несуть витрати пов`язані з правничою допомогою лише у випадку, якщо правнича допомога надана адвокатом. Проте, за договором № 21022409 від 21.02.2024 позивачу надає правничу допомогу Товариство з обмеженою відповідальністю «ЦЕНТР ПРАВОВОЇ ДОПОМОГИ УКРАЇНА», що не є адвокатом. Отже, правові підстави для стягнення з Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Онлайн Фінанс» відсутні. Враховуючи вищенаведене, просить суд відмовити у задоволені позову, а саме в частині стягнення з ТОВ «Фінансова Компанія «Онлайн Фінанс» витрати понесені позивачем при отриманні правничої допомоги (арк. с. 68-71). Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Разом з позовною заявою подав до суду клопотання про розгляд справи за відсутності позивача, позовні вимоги повністю підтримує (арк. с. 24-25). Представник відповідача ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» Тимошенко О. О., у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Про причини своєї неявки він суд не повідомив. Заяв та клопотань про розгляд справи без його участі або про відкладення судового засідання від відповідача на адресу суду не надходило. У встановлений ухвалою суду про відкриття провадження у справі строк відзив на позовну заяву відповідачем також не поданий. Третя особа: приватний нотаріус Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк О. В. у судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином. Про причини своєї неявки вона суд не повідомила. Заяв та клопотань про розгляд справи без її участі або про відкладення судового засідання від третьої особи на адресу суду не надходило. Приватний виконавець Виконавчого округу Донецької області Олійник О. І. у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, шляхом направлення судової повістки про виклик до суду на електронну адресу. Про причини своєї неявки він суд не повідомив. Заяв та клопотань про розгляд справи без його участі або про відкладення судового засідання від третьої особи на адресу суду не надходило. На підставі ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у зв`язку з неявкою учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, розглянувши цивільну справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши матеріали справи та докази в їх сукупності з точки зору допустимості, належності, об`єктивності, приходить до висновку, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають частковому задоволенню з огляду на наступне. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Як передбачено ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачений цим Кодексом випадках. Позивач [PERSON] , [INFO] , уродженець м. Дружківка Донецької області є громадянином України, зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією паспорта громадянина України серії [NUMBER] , виданий Дружківським МВ ГУДМС України в Донецькій області (арк. с. 8-9). 20.10.2019 року між [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» в особі директора Андронікової О. О., що діє на підставі Статуту, було укладено кредитний договір № 467395416, відповідно до якого відповідачем надано позивачу кредит без конкретної споживчої мети, на суму 5700 грн 00 коп. на умовах строковості, зворотності, платності, строком на 30 днів (арк. с. 17-20). 24.05.2021 року приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк О. В., на підставі ст. 87-91 Закону України «Про нотаріат» та п. 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року № 1172, було вчинено виконавчий напис № 48173 про звернення стягнення з громадянина України, яким є [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , який є боржником за кредитиним договором 467395416 від 20.10.2019 року, укладеним з ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА», правонаступником усіх прав та обов`язків якого, на підставі договору відступлення прав вимоги за кредитними договорами 95 від 25.08.2020 є ТОВ «Таліон Плюс», правонаступником усіх прав та обов`язків якого, на підставі договору відступлення прав вимоги за кредитними договорами 05/0820-01 від 05.08.2020, реєстр прав вимоги № 5 від 16.04.2021 є ТОВ «Фінансова Компанія «Онлайн Фінанс», заборгованість за кредитним договором 467395416 від 20.10.2019 року. Строк платежу за кредитним договором 467395416 від 20.10.2019 року настав. Боржником допущено прострочення платежів. Стягнення заборгованості проводиться за період з 16.04.2021 року по 12 травня 2021 року. Сума заборгованості складає 15\~990,14 грн, в тому числі: прострочена заборгованість за сумою кредиту 5678 грн 44 коп.; прострочена заборгованість за комісією 0 грн 00 коп.; прострочена заборгованість по несплаченим відсоткам за користуванням кредитом 10 311 грн 70 коп.; строкова заборгованість за сумою кредиту 0 грн 00 коп.; строкова заборгованість за комісією 0 грн 00 коп.; строкова заборгованість по несплаченим відсоткам за користуванням кредитом 0 грн 00 коп.; строкова заборгованість за штрафами і пенями 0 грн 00 коп. За вчинення йього виконавчого напису нотаріусом на підставі ст. 31 Закону України «Про нотаріат» стягнуто плати зі стягувача в розмірі 1200 грн, які підслягають стягненню з боржника на користь стягувача. Загальна сума, що підлягає стягненню 17\~190,14 грн (арк. с. 21). 27.07.2021 року представник ТОВ «Фінансова Компанія «Онлайн Фінанс» Тимошенко О. О. звернувся до приватного виконавця виконавчого округу Донецької області Олійника О. І. з заявою про примусове виконання виконавчого напису за № 48173 від 24.05.2021 року, про стягнення з боржника, яким є: [PERSON] , заборгованості на користь ТОВ «Фінансова Компанія «Онлайн Фінанс» у розмірі 17\~190,14 грн (арк. с. 22). 28.07.2021 року приватним виконавцем виконавчого округу Донецької області Олійником О. І. на підставі виконавчого напису № 48173, вчиненого 24.05.2021 року приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк О. В., винесено постанову про відкриття виконавчого провадження про стягнення з боржника, яким є: [PERSON] на користь ТОВ «Фінансова Компанія «Онлайн Фінанс» заборгованість в розмірі 17190,14 грн (арк.с. 15-16). Вирішуючи спір згідно встановлених обставин справи та відповідних їм правовідносин, суд виходить з наступного. \~За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. При цьому, відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно з частиною першої ст. 1 Закону України «Про нотаріат», нотаріат в Україні це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 Закону «Про нотаріат»). Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5 та зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595, зі змінами та доповненнями до нього. Вчинення нотаріусом виконавчого напису це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону України «Про нотаріат»). Так, згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. Підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій. Стаття 50 Закону України «Про нотаріат» передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Метою вчинення виконавчого напису є надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення, а нотаріус задля вчинення виконавчого напису повинен дійти висновку, що з дня виникнення права вимоги у стягувача минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року, та, що подані стягувачем документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед ним. Саме такого висновку дійшов Верховний Суд у постановах № 569/8884/17 від 14 серпня 2019 року, № 137/1666/16-ц від 29 березня 2019 року та № 201/11696/16-ц від 10 квітня 2019 року. Законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України у справі № 6-887цс17. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. Таким чином, вчинення виконавчого напису нотаріусом можливе лише на підставі нотаріально посвідченого договору, за фактом подання стягувачем документів, які згідно з відповідним переліком є підтвердженням безспірності заборгованості перед стягувачем та дотримання ним строків звернення. У п. 10 «Узагальнення судової практики розгляду справ про оскарження нотаріальних дій або відмову в їх вчиненні» від 07.02.2014 Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ роз`яснено, що однією з об`єктивних причин оскарження виконавчих написів є поверхневий підхід нотаріуса до вирішення питання про можливість вчинення виконавчого напису у кожному конкретному випадку. Поза увагою нотаріуса часто лишається те, що стягувачи, звертаючись за вчиненням виконавчого напису, необґрунтовано завищують суми своїх вимог, включаючи до їх складу всі санкції, комісії, винагороди, або звертаються про стягнення спірного боргу. Тому судами під час розгляду таких справ має бути враховано пред`явлені банками розрахунки заборгованості за кредитними договорами, суми, які зазначені у письмових вимогах та виконавчих написах нотаріусів, з`ясовано всі обставини у справі, зокрема чи є за боржником сума боргу. При цьому судам слід особливу увагу приділяти спірності сум у частині зазначення різних сум у письмовій вимозі та у виконавчому написі. Верховний суд України у справі за № 6-887цс17 висловив правову позицію, та зазначив, що з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису. Тому суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Разом із тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Зі змісту спірного виконавчого напису нотаріуса вбачається, що в даному випадку нотаріус при вчиненні спірного напису не переконався належним чином у безспірності розміру сум, що підлягають стягненню за виконавчим написом. Позивач [PERSON] звертаючись до суду з відповідним позовом про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, обґрунтовує свої позовні вимоги не дотриманням принципу безспірності. Постановою Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться y безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», внесено зміни до Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172, зокрема, в частині доповнення переліку після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту: «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин». Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14 визнано незаконною та нечинною Постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться y безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів\~в частині, у тому числі: «п. 2. Змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів: «Доповнити перелік після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту: «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин 2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості». Таким чином, з 22 лютого 2017 року чинне законодавство не передбачає можливості вчинення виконавчого напису щодо заборгованості, яка випливає із кредитних відносин. Оскаржуваний виконавчий напис був вчинений нотаріусом 24 травня 2021 року, тобто після набрання законної сили Постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14, а тому такий виконавчий напис щодо заборгованості, яка випливає із кредитних відносин, є незаконним. Оскільки в момент вчинення виконавчого напису 24 травня 2021 року були відсутні правові підстави для його вчинення, то такий виконавчий напис не підлягає виконанню. Отже, оскаржуваний виконавчий напис вчинено з порушенням імперативно встановленою законом вимогою безспірності розміру заборгованості. Вирішуючи питання по суті заявлених позовних вимог, суд виходить з принципу змагальності сторін, закріпленому в статті 12 ЦПК України, згідно з яким кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. З урахування вищевикладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині визнання виконавчого\~напису таким,\~що не\~підлягає виконанню обґрунтовані та підлягають задоволенню. Згідно з розрахунком судових витрат позивач [PERSON] очікує понести витрати в сумі 14 211 грн 20 коп, які складаються з судового збору в сумі 1 211 грн 20 коп та витрат на надання правової допомоги в сумі 13\~000 грн. Однак позивачем було сплачено судовий збір за подання позовної заяви немайнового характеру в сумі 1211,20 грн та судовий збір за подання заяви про забезпечення позову в сумі 605,60 грн. Відповідно до ч. 1, п. 1, 4 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду та витрати на професійну правничу допомогу. Отже, витрати пов`язані із забезпеченням позову, як процесуальна дія, необхідна для розгляду справи та відновлення порушених прав та законних інтересів сторони у справі, відносяться до судових витрат, які підлягають поділу за наслідками розгляду справи. Позивач [PERSON] просить стягнути з відповідача понесені витрати на правову допомогу в розмірі 13 000 грн. На підтвердження заявленого позивач надає копії платіжних інструкції № 0.0.3487332923.1 від 21.02.2024 року про оплату 3 000 грн та № 0.0.3487764349.1 від 21.02.2024 року про оплату 10 000 грн за послуги надання правової допомоги Товариством з обмеженою відповідальністю «ЦЕНТР ПРАВОВОЇ ДОПОМОГИ УКРАЇНА», копію договору № 21022409 про надання правової допомоги/юридичних послуг від 21.02.2024 року, копію акту приймання-передачі наданих послуг № 21022409 до Договору про надання юридичних послуг/правової допомоги № 21022409 від 29.02.2024 року. Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України). Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно з ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. У частині 3 статті 137 ЦПК України\~зазначено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) вказано, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Отже, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою\~професійної\~правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі. У ч. 4 ст. 62 ЦПК України передбачено, що повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність». Закон України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» визначає засади організації і діяльності адвокатури та здійснення адвокатської діяльності в Україні, відповідно до статті 1 якого договір про надання правової допомоги домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Адвокат може здійснювати адвокатську діяльність індивідуально або в організаційно-правових формах адвокатського бюро чи адвокатського об`єднання (організаційні форми адвокатської діяльності) (ч. 3 ст. 4 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Відповідно до ст. 13\~Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокат, який здійснює адвокатську діяльність індивідуально, є самозайнятою особою. Адвокат, який здійснює адвокатську діяльність індивідуально, може відкривати рахунки в банках, мати печатку, штампи, бланки (у тому числі ордера) із зазначенням свого прізвища, імені та по батькові, номера і дати видачі свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Тлумачення наведених норм дає підстави для висновку, що до судових витрат на\~професійну правничу допомогу\~віднесено витрати на правничу допомогу адвоката, і така\~допомога надавалася саме тим адвокатом (адвокатами), з яким укладено договір про надання правової допомоги або з відповідним адвокатським бюро чи об`єднанням. Витрати на юридичні послуги, надані стороні у справі іншою, ніж адвокат, особою, не належать до витрат на професійну правничу допомогу та не можуть бути відшкодовані у порядку частини четвертої статті 137, частини сьомої статті 139 та частини третьої статті 141 ЦПК України (пункт 63 постанови Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19 (провадження № 14-44цс21)). Вирішуючи питання про стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу, понесених позивачем при розгляд цієї справи в суді, суд провів правову оцінку наданих на підтвердження понесених таких витрат доказів та дійшов висновку про відсутність підстав для відшкодування на користь позивача витрат на правову допомогу в розмірі 13 000 грн, оскільки за договором № 21022409\~про надання\~правової допомоги/юридичних\~послуг від 21.02.2024 року позивачу надає правничу допомогу Товариство з обмеженою відповідальністю «ЦЕНТР ПРАВОВОЇ ДОПОМОГИ УКРАЇНА», що не є адвокатом в розумінні чинного законодавства України. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до абз. 1, 5, 6 п. 35 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних від 17 жовтня 2014 року № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має керуватися тим, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві - пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Згідно із п. 36 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних від 17 жовтня 2014 року № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» вимога пропорційності присудження судових витрат при частковому задоволенні позову застосовується незалежно від того, за якою ставкою сплачено судовий збір (наприклад, його сплачено за мінімальною ставкою, визначеною Законом № 3674-VI). Якщо вимогу пропорційності розподілу судових витрат при частковому задоволенні позову точно визначити неможливо (наприклад, при частковому задоволенні позову немайнового характеру), то судові витрати розподіляються між сторонами порівну.

Outcome: partial