Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-26 00:00:00

У квітні 2024 року позивач [PERSON] , в інтересах якого діє адвокат Лященко А.М., звернувся до суду з позовом до відповідача Акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» (далі - АТ «Кривбасзалізрудком») про відшкодування моральної шкоди, в зв`язку з втратою професійної працездатності. В обґрунтування позову посилався на те, що він протягом тривалого часу працював на підприємстві відповідача. За висновком МСЕК від 27.04.2015 позивачу встановлена первинно втрата працездатності в розмірі 50%. В подальшому 16.04.2024 позивачу встановлена втрата професійної працездатності у розмірі 40% безстроково (25% радикулопатія, 15 % ХОЗЛ). Причиною професійних захворювань є робота протягом 16 років 11 місяців в умовах впливу шкідливих факторів. Вважає, що з вини підприємства, яке не створило безпечних умов праці, він втратив своє здоров`я, чим йому була завдана моральна шкода, яка полягає в тому, що позивач відчуває постійні фізичні страждання, наслідком якого є порушення звичного способу життя, потреба додаткових зусиль для організації життя, порушення нормальних життєвих зв`язків, внаслідок неможливості вести активне життя. На підставі викладеного, просив суд стягнути з відповідача АТ «Кривбасзалізрудком» на його користь в рахунок відшкодування моральної шкоди 300 000,00 грн, без урахування податку з доходів фізичних осіб. Ухвалою суду від 30 квітня 2024 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи. Відповідач скористався правом на подання відзиву на позовну заяву та 15 травня 2024 року, шляхом формування в системі «Електронний суд» подав його до суду (16 травня 2024 року відзив отриманий судом), в якому зазначив, що у пункті 16 Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 20.03.2015 року, причиною виникнення професійного захворювання також послужив профмаршрут 01.1998-10.2001 підземний вибуховик н шахті «Ювілейна» ВАТ «Суха Балка». Факт спричинення моральної шкоди позивачу відповчем є недоведеним. Відповідач не погоджується із заявленим розміром моральної шкоди. Просив відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Суд, відповідно до ч. 5\~ст. 279 ЦПК України, вважає можливим ухвалити рішення у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін на підставі наявних у справі доказів. Справа розглядається за відсутності учасників справи, тому у відповідності до\~ст. 247 ч. 2 ЦПК України\~фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що позивач [PERSON] працював на підприємстві відповідача, а саме: - з 03.12.2001 по 20.03.2024 роки на посадах підземний вибухівник, електрослюсар (слюсар) черговий та з ремонту устаткування. Звільнений 20.03.2024 року за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію, згідно ст. 38 КЗпП України. (а.с. 7-9) Відповідно до копії Акта розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння) від 20 березня 2015 року (форми П-4) (далі Акт), [PERSON] було встановлено діагноз: 1) Радикулопатія п/крижова зліва та шийна, білатеральна, переважно справа, стійкий виражений больовий та м`язово-тонічний синдромами та статико-динамічні порушення, з нейродистрофічними проявами у вигляді деформуючого артрозу та періартрозу колінних та ліктьових суглобів, двобічного плечолопаткового періартрозу, периферичним нейроваскулярним синдромом. Хронічне пиловий бронхіт першого ст. (а.с.10-11) Пунктом 16 Акту визначено, що професійне захворювання виникло за таких обставин: Працюючи в підземних умовах шахти «Гвардійська» підземним вибуховиком, виконував весь комплекс підривних робіт при проходці підземних гірничих робіт, отримував, доставляв вибухові матеріали з роздавальних складів до місць ведення робіт, заряджав шпури, свердловини, монтував електропідривну мережу, проводив огляд місця після підривних робіт. При цьому внаслідок недосконалості технології підземного видобутку руди, мавших місце порушень системи вентиляції, пилоподавлення та режимів експлуатації гірничошахтного устаткування підпадав під вплив підвищення концентрацій аерозолю переважно фіброгенної дії у повітрі робочої зони. В підземних умовах шахти не завжди була можливість використовувати засоби малої механізації для переміщення вантажів з причин технологічного обмеження робочого простору перешкоджаючого їх застосування, внаслідок чого умови праці характеризувалися фізичними навантаженнями. Згідно медичного висновку лікарсько-експертної комісії УНДІПМ від 20.01.2015 протокол №093 підставою для встановлення професійного характеру захворювання також послужив профмаршрут: 01.1998-10.2001 підземний вибуховик на шахті «Ювілейна» ВАТ «Суха Балка». У п. 17 Акту зазначено, що причиною виникнення професійного захворювання стали: важкість праці та пил переважно фіброгеннної дії. Довідкою МСЕК серії 12 ААА №003985 від 27.04.2015 року [PERSON] первинно визначено ступінь втрати професійної працездатності у розмірі 50% (40% радикулоптаія, 10% хр.бронхіт) з 14.04.2015 року до 01.05.2016. (а.с. 12) Довідкою МСЕК серії 12ААА №144325 від 16.04.2024 року [PERSON] повторно визначено ступінь втрати професійної працездатності у розмірі 40% (25% радикулопатія, 15% ХОЗЛ) безстроково. (а.с. 12) Також Медичним висновком лікарсько-експертної комісії ДУ «Український науково-дослідний інститут промислової медицини» від 07.11.2017 року №1326 підтверджено раніше встановлений позивачу діагноз хронічного професійного захворювання ХОЗЛ та радикулопатія захворювання професійні (20.01.2015). (а.с. 13) Відповідно до наданих копій виписок із медичної карти амбулаторного, стаціонарного хворого, позивач неодноразово проходив обстеження та знаходився на стаціонарному лікуванні у зв`язку з професійними захворюваннями. (а.с. 16-47) Суд, встановив, що між сторонами склалися трудові правовідносини, оскільки професійні захворювання отримано позивачем під час виконання ним трудових обов`язків, і наявності у зв`язку з цим підстав, передбачених ст.ст. 153, 237-1 КЗпП України, для відшкодування моральної шкоди. Згідно статті 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Відповідно до статті 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Статтею 173 КЗпП України закріплено за потерпілим право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків. Згідно частин 1,3 ст. 13 Закону України «Про охорону праці», роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог. Статтею 237-1 КЗпП України передбачено проведення відповідно до законодавства власником або уповноваженим ним органом відшкодування моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Конституційний Суд України у своєму рішенні від 08.10.2008 року № 20-рп/2008 також роз`яснив про право застрахованих громадян, що потерпіли на виробництві від нещасного випадку або професійного захворювання, на відшкодування моральної шкоди за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця). У відповідності зі ст.ст. 23,1167 ЦК України моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві або внаслідок профзахворювання виражається, зокрема, у фізичному болі, душевних стражданнях, які він поніс у зв`язку з ушкодженням здоров`я внаслідок отримання ним професійного захворювання. Суд вважає доведеним факт спричинення позивачу моральної шкоди у зв`язку з втратою останнім працездатності, оскільки уже самим фактом втрати позивачем професійної працездатності йому спричинена моральна шкода. Окрім того, наявний причинний зв`язок між виникненням професійних захворювань у [PERSON] та діями відповідача. Вирішуючи питання про покладення відповідальності за завдану позивачу моральну шкоду на відповідача, суд виходить з того, що професійне захворювання виникло у позивача під час його роботи саме на підприємстві відповідача, що підтверджується копією Актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 20.03.2015 року (форми П-4), що міститься в матеріалах справи та профмаршрутом, вказаним у Медичному висновку лікарсько-експертної комісії ДУ «Український науково-дослідний інститут промислової медицини» від 20.01.2015 року. Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду в своїй постанові від 15 червня 2020 року у справі № 212/3137/17-ц зазначив, що невиконання роботодавцем обов`язку по забезпеченню безпечних і здорових умов праці, яке мало наслідком виникнення у позивача професійного захворювання, втрати працездатності й встановлення інвалідності, є підставою для відшкодування роботодавцем (його правонаступником) заподіяної працівнику моральної шкоди. У зв`язку з тим, що відповідно до положень ст. 237-1 КЗпП України відшкодувати працівнику моральну шкоду у випадку, передбаченому даною статтею, покладено на власника або уповноважений ним орган, і, як встановлено судом, втрата працездатності позивача настала внаслідок професійного захворювання, пов`язаного з виробництвом, і моральну шкоду йому заподіяно ушкодженням здоров`я, пов`язаним із виконанням трудових обов`язків, а роботодавець не забезпечив створення безпечних умов праці, суд дійшов висновку про відшкодування на користь позивача моральної шкоди з відповідача. Відповідно до роз`яснень, викладених у п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням у кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховуються характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотних вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках. Суд не бере до уваги доводи представника відповідача про те, що в діях відповідача відсутня протиправна поведінка, оскільки відсутність причинного зв`язку між завданою позивачу шкодою і протиправною поведінкою відповідача не може бути підставою для відмови у задоволенні позову про відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я на виробництві, оскільки до юридичного складу, який є підставою правовідносин по\~відшкодуванню моральної шкоди, входять моральні страждання працівника або втрата нормальних життєвих зв`язків, або необхідність для працівника додаткових зусиль для організації свого життя. При цьому, вина власника не названа серед юридичних фактів, які входять до такого юридичного складу. Також Закон не перешкоджає стягненню з власника моральної шкоди за відсутності його вини, якщо є юридичні факти, що складають підставу обов`язку власника відшкодувати моральну шкоду. Так, отриманим професійним захворюванням позивачу була заподіяна моральна шкода, так як\~порушено та порушуються його нормальні життєві зв`язки, він позбавлений можливості реалізовувати свої звички та бажання, оскільки він постійно відчуває стійкий біль та інші негативні наслідки. У зв`язку з вищевикладеним, суд вважає безпідставними посилання відповідача на те, що\~факт заподіяння моральних страждань не підтверджений достовірними доказами. Матеріали справи містять достатньо доказів щодо спричинення позивачу в результаті ушкодження здоров`я, моральної шкоди. За таких обставин суд вбачає, що АТ «Кривбасзалізрудком» повинно нести відповідальність за заподіяну позивачу [PERSON] моральну шкоду, спричинену професійним захворюванням. Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди суд виходить з меж позовних вимог та доводів позовної заяви, тяжкості наслідків, які настали в здоров`ї позивача, незворотності таких наслідків, розміру втрати працездатності, відсутності наявності динаміки покращення стану позивача, постійний характер страждань позивача, який переносить постійний фізичний дискомфорт, обмежений в можливості звичайних повсякденних занять та активному спілкуванні, що вносить істотні вимушені зміни у життєвих стосунках, де виходячи із засад розумності та справедливості, з урахуванням ступеню втрати професійної працездатності у розмірі 40% встановлених безстроково, не встановлення групи інвалідності, тривалого періоду роботи на підприємстві відповідача у шкідливих умовах, періоду праці на іншому підприємстві, судом встановлені обставини щодо наявності правових підстав для відшкодування моральної шкоди позивачу, оскільки уже самим фактом втрати позивачем професійної працездатності йому спричинена моральна шкода, тому суд вважає необхідним призначити позивачу компенсацію з відповідача в розмірі 135 000,00 грн, без врахування податку з доходу фізичних осіб. Моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як не має і не може бути точного мірила майнового виразу душевного болю. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз. Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року). Доводи сторони відповідача щодо оподаткування суми моральної шкоди суд відхиляє, оскільки чинним податковим законодавством передбачено, що суми відшкодування немайнової (моральної) шкоди, стягнуті на підставі судового рішення, включаються до оподаткованого доходу платника податку, відповідно підлягають оподаткування, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику внаслідок заподіяння йому шкоди життю та здоров`ю. В даному випадку мова йде про суми відшкодування збитків, завданих платнику податків внаслідок ушкодження здоров`я, у зв`язку з чим зазначені відповідачем зміни до Податкового кодексу України не поширюються на оподаткування сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику внаслідок заподіяння йому шкоди життю та здоров`ю. З огляду на те, що позовні вимоги задоволено частково, враховуючи норми ст. 141 ЦПК України, суд приходить до висновку, що з відповідача підлягають стягненню судові витрати пов`язані зі сплатою судового збору на користь держави в сумі 1 350,00 грн.

Outcome: partial