Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-09 00:00:00

20 лютого 2024 року представник ТОВ «Фінансова компанія» Фінтраст Україна» звернувся до Миргородського міськрайонного суду з вищевказаною позовною заявою. Представник позивача на підтвердження позовних вимог вказав, що 06.09.2021 Товариство з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» та [PERSON] уклали кредитний договір № 4732599 в електронній формі строком на 30 днів зі сплатою відсотків. В подальшому на підставі договору факторингу № 17.01/23-Ф від 17.01.2023 права кредитора у зобов`язанні перейшли до ТОВ «Фінансова компанія» Фінтраст Україна». Відповідач умови кредитного договору належним чином не виконав, внаслідок чого станом на 09.02.2024 утворилася заборгованість 35035,00 грн., яка складається із заборгованості за тілом кредиту 11000,00 грн; заборгованості за процентами за користування кредитом 24035,00 грн. Представник позивача просив стягнути на користь позивача заборгованість за договором та судові витрати. Ухвалою судді Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 26 лютого 2024 року відкрито провадження у справі та призначено проведення першого судового засідання (а.с.83). Представник позивача в судове засідання не з`явився, до суду подав заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав та просив задовольнити (а.с. 92). Відповідач в судове засідання не з`явилася. Представник, адвокат Колєсніков О.А. просив відмовити в задоволенні позову, так як позивачем при укладенні електронного кредитного договору був порушений порядок його укладення, а саме з відповідачем не погоджено, що електронний правочин буде підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Також позивачем не надано жодного доказу, що відповідач зареєструвався в інформаційно-телекомунікаційній системі кредитодавця, створив в такій системі особистий кабінет, отримав Пропозицію (оферту) та ознайомився із нею, отримав електронне повідомлення від кредитодавця із одноразовим ідентифікатором, ввів цей одноразовий ідентифікатор в інформаційно-телекомунікаційній системі (сайті) Кредитодавця, використав одноразовий ідентифікатор для підписання (укладення) кредитного договору. Крім того, позивач посилається на довідку ТОВ "ФК "Контрактовий дім", однак вона не відповідає вимогам Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність", оскільки такого первинного облікового бухгалтерського документу не передбачено. Позивачем не надано, що кредитні кошти надійшли відповідачу на його рахунок чи платіжну картку та не заявлено клопотання про витребування такої інформації з банківських установ. Також просив в разі задоволення позову зменшити витрати на правничу допомогу, так як вони неспівмірні із складністю справи, яка є типовою та незначної складності, а також витраченим часом на її підготовку та направлення до суду. Заслухавши представника відповідача, дослідивши та проаналізувавши письмові докази по справі, суд приходить до переконання, що позов підлягає до задоволення з таких підстав. Судом встановлено що 06.09.2021 Товариство з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» та [PERSON] уклали кредитний договір № 4732599 (а.с. 9-14). Договір було укладено в електронному вигляді шляхом виконання відповідачем певних дій, які свідчать про укладення кредитного договору. Сторони досягли згоди щодо усіх істотних умов правочину, договір про надання кредиту підписаний відповідачем в електронній формі за допомогою одноразового ідентифікатора, тобто належними та допустимими доказами підтверджено укладання між ТОВ «Авентус Україна» та [PERSON] 06 вересня 2021 року правочину. Без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між ТОВ «Авентус Україна» та [PERSON] не був би укладений. До таких висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18 (провадження № 61-8449св19); від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19 (провадження № 61-7203св20), від 12 січня 2021 року у справі № 524/5556/19 (провадження № 61-16243св20) від 22 листопада 2021 року у справі № 234/7719/20 (провадження № 61-154св21). Тобто судова практика у цій категорії справ є незмінною. Згідно умов договору кредитор надав відповідачу кредит в сумі 14000,00 грн. строком на 30 днів, дата повернення кредиту 06.10.2021 (п. 1.4. Договору). Сторонами погоджено розмір відсотків (п.п.1.7.1-1.7.2 Договору). Факт перерахування грошових коштів за договором в розмірі 14000,00 грн. відповідачу [PERSON] підтверджується довідкою ТОВ «Фінансова компанія «Контрактовий дім» про успішне виконання транзакції поповнення картки [NUMBER] , власником якої є [PERSON] на суму 14000 грн., номер транзакції 987436989 (а.с.47). За умовами кредитного договору, а саме п. 4.3.1 Договору передбачено право кредитора застосування автопролонгації договору в разі не сплати Позичальником заборгованості до закінчення строку дії договору. Згідно розрахунку позивача станом на 09.02.2024 заборгованість відповідача по договору складає 35035,00 грн., яка складається із заборгованості за тілом кредиту 11000,00 грн; заборгованості за процентами за користування кредитом 24035,00 грн. (а.с. 29-41). 17.01.2023 між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «Фінансова компанія» Фінтраст Україна» було укладено договір факторингу № 17.01/23-Ф, згідно якого ТОВ «Авентус Україна» відступив ТОВ «Фінансова компанія» Фінтраст Україна» права кредитора, зокрема і по кредитному договору № 4732599, де боржником є [PERSON] (а.с.51-55). За змістом статей 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язань або одностороння зміна його умов не допускається. У відповідності до частини першої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно положень статей 3, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У відповідності до ч.ч.1-2 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. У відповідності до ч.ч. 1-3 ст. 1056-1 ЦК України, процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено кредитодавцем в односторонньому порядку. Згідно частини першої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Статтею 3 Закону України «Про електронну комерцію» (у редакції, що була чинною на день виникнення спірних правовідносин) визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону). Стаття 12 Закону «Про електронну комерцію» визначає, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним підчас реєстрації у його системі, та додається(приєднується)до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір (пункт12частини першої статті 3 Закону №675-VIII). З матеріалів справи вбачається, що відповідачем була прийнята пропозиція (оферта) укласти електронний кредитний договір шляхом заповнення заявки з накладенням електронного підпису. Такі дії сторін відповідають приписам статей 6, 627, 1046, 1047, 1054 ЦК України, статей 11 та 12 Закону України «Про електронну комерцію» та свідчать про укладення кредитного договору з дотриманням встановленої Законом форми правочину. З огляду на настання обумовленого сторонами строку, відповідач мав повернути кредит, але взятих на себе зобов`язань не виконав. Щодо стверджень представника відповідача про те, що позивачем не надано суду належних, допустимих, достатніх доказів перерахування кредитних коштів на рахунок чи платіжну картку відповідача, то розрахунок заборгованості, наданий позивачем суду на дослідження, є офіційним документом, що виготовляється уповноваженим працівником Банку у ліцензованому програмному забезпеченні, у якому фіксується розмір сплачених коштів на погашення кредиту та їх розподіл на погашення заборгованості. У зв`язку з невиконанням позичальником своїх зобов`язань по договору, позовні вимоги ґрунтуються на законі та підлягають до задоволення в повному обсязі. Позивачем додатково заявлена вимога про здійснення розподілу судових витрат. Позивач повідомив про наявність судових витрат пов`язаних зі сплатою судового збору в розмірі 2422,40 грн. та витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 10000,00 грн. Витрати зі сплати судового збору підтверджуються копією платіжною інструкцією від 13.02.2024 на суму 2422,40 грн. (а.с.8). Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У зв`язку із повним задоволенням позову, на користь позивача з відповідача підлягає стягненню документально підтверджених витрат, понесених у зв`язку зі сплатою судового збору, у розмірі 2422,40 грн. Вирішуючи, питання щодо розподілу витрат на правову допомогу, суд керується положеннями ст. 137 ЦПК України. У відповідності до ч.2 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: а) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; б) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Згідно ч.ч. 4,5 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі "Схід/Захід Альянс Лімітед" проти України" (заява N 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268). У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Аналогічна позиція викладена в Постанові Великої Палати Верховного Суду України від 19.02.2020 справа № 755/9215/15-ц. До матеріалів справи позивачем долучено договір про надання правової допомоги від 10.07.2023, укладеного між адвокатом Столітнім Михайлом Миколайовичем та ТОВ «Фінансова компанія» Фінтраст Україна», рахунок на оплату по замовленню з переліком наданих послуг від 09.02.2024, звіт про надання правової допомоги від 09.02.2024, платіжну інструкцію № 3408 від 13.02.2024 (а.с.28,69-71). Однак на переконання суду обсяг наданих послуг неспівмірний із складністю справи, яка є типовою та незначної складності, та часом витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, тому розмір витрат на правову допомогу підлягає зменшенню. Таким чином, на користь позивача з відповідача підлягають стягненню документально підтверджені витрати на правову допомогу у розмірі 5000,00 грн.

Outcome: approved