Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-12 00:00:00

[PERSON] (далі - позивач, [PERSON] ) звернувся до суду з позовом до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (далі - відповідач, АТ КБ «ПриватБанк»), в якому просить стягнути з відповідача на свою користь грошові кошти в сумі 65 192,15 дол. США - відсотки за валютним вкладом та 240 737,00 грн - 3 % річних. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 03 січня 2014 року уклав із ПАТ КБ «ПриватБанк» договір банківського вкладу № SAMDNWFD0070051396000, відповідно до умов якого перерахував відповідачу грошові кошти в розмірі 120 000, 00 доларів США для розміщення на депозитному рахунку, терміном до 14 березня 2014 року включно. 07 березня 2014 року за його заявою депозитний договір було достроково розірвано, відповідач 12 березня 2014 року перерахував йому 118 254, 26 дол. США з депозитного рахунку на картковий рахунок. Станом на 12 березня 2014 року на його картковому рахунку, відкритому у ПАТ КБ «ПриватБанк», залишилося 121 543, 07 доларів США. Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 13 липня 2018 року у справі № №757/12160/17-ц стягнуто з ПАТ КБ «ПриватБанк» на його користь кошти в розмірі 121 280,00 доларів США та проценти в сумі 102 814,95 грн. Київський апеляційний суд постановою від 05 березня 2019 року рішення Печерського районного суду міста Києва від 13 липня 2018 року в частині вирішення вимог про стягнення 3 % річних скасував та ухвалив в цій частині нове рішення, яким стягнув з АТ КБ «ПриватБанк» на його користь за період із 12 березня 2014 року до 20 лютого 2017 року 3% річних від простроченої суми заборгованості в сумі 287 474,73 грн. У іншій частині рішення суду першої інстанції залишив без змін. Верховний Суд постановою від 05 серпня 2020 року залишив без змін постанову Київського апеляційного суду від 05 березня 2019 року. На виконання судового рішення було видано виконавчий лист та 25 липня 2019 року відкрито виконавче провадження. Фактично судове рішення було виконано 30 липня 2019 року після перерахування Державною казначейською службою України на його рахунок коштів згідно виконавчого листа від 28 березня 2019 року № 757/12160/17, а виконавче провадження закрито. Зазначає, що понад 5 років (з 15 березня 2014 року до 30 липня 2019 року) він був позбавлений можливості використовувати належні йому кошти. Враховуючи статті 509, 1058, 1060, 1061, 625 ЦК України, якими передбачена відповідальність за прострочення виконання грошового зобов`язання, вважає, що йому мають бути компенсовані проценти за депозитом та 3 % річних. Посилаючись на наведене, просив позов задовольнити. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 07 грудня 2021 року відкрито провадження в порядку загального позовного провадження у вказаній цивільній справі та призначено підготовче засідання у справі на 07 березня 2022 року. Протокольною ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 07 березня 2022 року відкладено підготовче засідання на 28 липня 2022 року. Протокольною ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 28 липня 2022 року відкладено підготовче засідання на 08 листопада 2022 року. Протокольною ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 08 листопада 2022 року відкладено підготовче засідання на 06 березня 2023 року. Протокольною ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 06 березня 2023 року підготовче засідання відкладено на 18 травня 2023 року. 23 березня 2023 року до суду надійшов відзив АТ КБ «ПриватБанк» на позовну заяву, у якому відповідач заперечує проти заявленого позову в повному обсязі, вважає його необґрунтованим та просить відмовити у його задоволенні. Також відзив обґрунтований тим, що 17 листопада 2014 року між АТ КБ «Приватбанк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінілон» (далі - третя особа, ТОВ «ФК «Фінілон») укладено договір про переведення боргу з подальшим укладенням 18 листопада 2014 року додаткової угоди до цього договору. За умовами цього договору електронний додаток № 1 містить перелік депозитних договорів та договорів банківського обслуговування, за якими здійснено переведення боргу на ТОВ «ФК «Фінілон», у тому числі і за договором банківського вкладу, який є предметом цього спору. Відтак, з 17 листопада 2014 року за договором, укладеним з позивачем, змінено боржника з первісного боржника - АТ КБ «Приватбанк» на нового боржника - ТОВ «ФК «Фінілон». Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 18 травня 2023 року до участі у вказаній цивільній справі залучено ТОВ «Фінансова компанія «Фінілон», у зв`язку з чим протокольною ухвалою суду відкладено підготовче засідання на 06 вересня 2023 року. 01 вересня 2023 року [PERSON] подав уточнену позовну заяву, в якій просив на підставі статті 625 ЦК України стягнути з АТ КБ «ПриватБанк» на свою користь 3 % річних у розмірі 322 580,31 грн. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 06 вересня 2023 року закрито підготовче провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до АТ КБ «ПриватБанк», за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, ТОВ «Фінілон», про захист прав споживачів та призначено до судового розгляду по суті в загальному позовному провадженні на 28 листопада 2023 року. Протокольною ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 28 листопада 2023 року розгляд справи відкладено на 12 березня 2024 року. Відповідно до довідки Печерського районного суду м. Києва судове засідання, призначене на 12 березня 2024 року, було знято з розгляду у зв`язку з оголошенням повітряної тривоги. Розгляд справи призначено на 13 травня 2024 року. Позивач в судове засідання 13 травня 2024 року не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, у матеріалах справи наявна заява представника позивача - адвоката Готи Н.О. про розгляд справи за їх відсутності, в якій останній підтримує доводи, викладені в уточненій позовній заяві, та просить задовольнити позов. Представник АТ КБ «ПриватБанк» у судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, просить розглядати справу за його відсутності та відмовити у задоволенні позову. Представник третьої особи ТОВ «Фінансова компанія «Фінілон» у судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Дослідивши та оцінивши письмові докази у справі у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з такого. Суд установив, що 03 січня 2014 року між [PERSON] та ПАТ КБ «ПриватБанк» був укладений договір банківського вкладу «Стандарт» № SAMDNWFD0070051396000, згідно з яким позивач перерахував відповідачу грошові кошти в розмірі 120 000,00 доларів США для розміщення на депозитному рахунку № [NUMBER]. 07 березня 2014 року за заявою [PERSON] депозитний договір достроково розірвано й ПАТ КБ «ПриватБанк» 12 березня 2014 року здійснило перерахунок коштів, що підлягають поверненню позивачу, в сумі 118 254,26 доларів США з рахунку № [NUMBER] на картковий рахунок [PERSON] № [NUMBER] . Станом на 12 березня 2014 року, з урахуванням перерахованої суми депозиту, на рахунку позивача знаходилося 121 543,07 доларів США. Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 13 липня 2018 року у справі № 757/12160/17-ц за позовом [PERSON] до ПАТ КБ «ПриватБанк»), правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк»), про стягнення коштів за договором банківського вкладу та захист прав споживача стягнуто з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь кошти [PERSON] в розмірі 121 280,00 доларів США та проценти в сумі 102 814,95 грн. Київський апеляційний суд постановою від 05 березня 2019 року рішення Печерського районного суду міста Києва від 13 липня 2018 року в частині вирішення вимог про стягнення 3 % річних скасував та ухвалив в цій частині нове рішення, яким стягнув з АТ КБ «ПриватБанк» на його користь 3% річних від простроченої суми заборгованості в сумі 287 474,73 грн. У іншій частині рішення суду першої інстанції залишив без змін. Постановою від 05 серпня 2020 року Верховний Суд залишив без змін постанову Київського апеляційного суду від 05 березня 2019 року. На виконання судового рішення 28 березня 2019 року був виданий виконавчий лист, на підставі якого було відкрито виконавче провадження ВП № 59642251. Постановою від 09 серпня 2019 року виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 757/12160/17-ц, виданого Печерським районним судом м. Києва 28 березня 2019 року, про стягнення з АТ КБ «ПриватБанк» на користь [PERSON] 121 280,00 дол. США заборгованості та 3 % річних від простроченої заборгованості у розмірі 207 474, 73 грн - закрито у зв`язку з фактичним виконанням рішення суду. Стягувачу перераховано 3 382 091,59 грн. Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права Статтями 15, 16 ЦК України, визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Звертаючись до суду з позовом, позивач просив стягнути з відповідача 3 % річних за період із 21 лютого 2017 року (наступний день за днем стягнення 3 % річних за рішенням суду) до 29 липня 2019 року (дата, що передує дню фактичного виконання судового рішення), надавши відповідний розрахунок 3% річних щодо грошового зобов`язання в іноземній валюті з урахуванням грошової суми, еквівалентної національній валюті. Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді трьох процентів річних не є санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора та отриманні компенсації від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника. Оскільки стаття 625 ЦК України розміщена в розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України, то вона поширює свою дію на всі зобов`язання, якщо інше не передбачено в спеціальних нормах, які регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань. За своєю правовою природою судове рішення є засобом захисту прав або інтересів фізичних та юридичних осіб. Положення статті 11 ЦК України передбачають, що зобов`язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду. Тобто, відповідно до положень статті 11 ЦК України, рішення суду може бути підставою виникнення цивільних прав та обов`язків у випадках, установлених актами цивільного законодавства, - за наявності прямої вказівки про це в законі. За загальним правилом судове рішення забезпечує примусове виконання зобов`язання, яке виникло з підстав, що існували до його ухвалення, але не породжує таке зобов`язання, крім випадків, коли положення норм чинного законодавства передбачають виникнення зобов`язання саме з набранням законної сили рішенням суду. Приписи розділу І книги 5 ЦК України, поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу ІІІ книги 5 цього ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу ІІІ книги 5 цього Кодексу). Таким чином, у статті 625 ЦК України визначено загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Такий правовий висновок викладений у постановах Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15 (провадження № 14-16цс18), від 19 червня 2019 року у справі № 646/14523/15 (провадження № 14-591цс18), від 09 листопада 2021 року в справі № 320/5115/17 (провадження № 14-133цс20). Після розірвання договорів банківського вкладу банк не звільняється від відповідальності за порушення виконання зобов`язань згідно зі статтею 625 ЦК України. Встановлено, що на виконання судового рішення у справі № 757/12160/17-ц АТ КБ «ПриватБанк» перерахувало кошти, стягнені судом, на банківський рахунок позивача 30 липня 2019 року. Зазначене відповідачем не спростовано. 09 серпня 2019 року заступник начальника відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Мурихін С.В. закрив виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 757/12160/17-ц, виданого Печерським районним судом м. Києва 28 березня 2019 року, про стягнення з АТ КБ «ПриватБанк» на користь [PERSON] 121 280,00 дол. США заборгованості та 3 % річних від простроченої заборгованості у розмірі 207 474, 73 грн. - у зв`язку з фактичним виконанням рішення суду. Стягувачу перераховано 3 382 091,59 грн. Оскільки, банк неналежним чином виконував зобов`язання за договором вкладу від 03 січня 2014 року № SAMDNWFD0070051396000, вчасно не повернув належні позивачу кошти, які були ним внесені на депозит, суд дійшов висновку про стягнення з АТ КБ «ПриватБанк» на користь [PERSON] за період із 21 лютого 2017 року до 29 липня 2019 року 3 % річних за прострочення повернення суми вкладу на підставі частини другої статті 625 ЦК України у розмірі 322 580,31 грн. Зазначений розрахунок стороною відповідача спростовано не було. Щодо договору про переведення боргу та належного відповідача у справі Відповідно до статті 520 ЦК України, боржник у зобов`язанні може бути замінений іншою особою (переведення боргу) лише за згодою кредитора, якщо інше не передбачено законом. Законодавець встановлює обмеження на заміну боржника у зобов`язанні поза волею кредитора. Такий підхід має на меті убезпечити кредитора від непередбачуваного та неочікуваного ризику невиконання зобов`язання внаслідок заміни особи боржника. Необхідність отримання згоди кредитора на переведення боргу зумовлена тим, що особа боржника завжди має істотне значення для кредитора. Вступаючи у договірні відносини, кредитор розраховував на отримання виконання з огляду на якості конкретного боржника (здатність виконати обов`язок, платоспроможність, наявність у боржника майна тощо). Як свідчить тлумачення статей 520, 521 ЦК України, при заміні боржника первісний боржник вибуває із зобов`язання і замінюється новим боржником. Для породження переведенням боргу правових наслідків необхідним є існування двох складових: по-перше, вчинення договору (двостороннього правочину) між новим та первісним боржниками, причому такий правочин має вчинятися у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання; по-друге, надання кредитором згоди на переведення боргу. Відсутність згоди кредитора на переведення боргу свідчить, що договір про переведення боргу між новим та первісним боржниками не породив правових наслідків для кредитора, тобто не відбулося переведення боргу. Подібний правовий висновок викладено у постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 03 липня 2023 року у справі № 175/4639/19 (провадження № 61-11582сво21), а також у постановах Верховного Суду від 26 січня 2022 року у справі № 757/34314/18-ц, від 20 січня 2021 року у справі № 729/887/19, від 07 листопада 2023 року у справі № 757/2801/20-ц, від 10 січня 2024 року у справі № 758/1366/16-ц. На вказаному наголошено і в постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 квітня 2023 року у справі № 199/3152/20, у якій, зокрема, зазначено про те, що договір про переведення боргу від 17 листопада 2014 року, укладений між банком та ТОВ «ФК «Фінілон» шляхом використання принципу мовчазної згоди вкладників банку, не створює правових наслідків для позивачів. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України). З огляду на зазначене та враховуючи вищевказані правові висновки Верховного Суду в аналогічних правовідносинах, суд вважає, що АТ «КБ «ПриватБанк» є боржником за договором банківського вкладу, укладеним між ним та позивачкою, а, відтак, є належним відповідачем у цій справі. З врахуванням зазначеного, суд дійшов висновку, про те, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню з викладених вище підстав. Відповідно до статті 141 ЦПК України, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору за подання цього позову на підставі частини третьої статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів», а суд дійшов висновку про задоволення його позовних вимог, з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 3 225,80 грн. Враховуючи викладене,

Outcome: approved