Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-21 00:00:00

Виконавчий комітет Березанської міської ради Київської області звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] , третя особа: [PERSON] про стягнення аліментів. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що [PERSON] перебував у цивільному шлюбі з [PERSON] та має двох малолітніх доньок: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Як вбачається з повних витягів з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актових записів про народження, наданих 29.12.2023 року Баришівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Броварському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) державна реєстрація народження [PERSON] та [PERSON] була проведена відповідно до ст. 126 СК України. Мати дітей [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим 12.09.2023 року виконавчим комітетом Березанської міської ради. У зв`язку зі смертю матері дітей та відсутністю батька [PERSON] , діти [PERSON] та [PERSON] залишились без батьківського піклування та відповідно до наказу Служби у справах дітей Березанської міської ради від 22.09.2023 року № 100 перебувають на первинному обліку дітей, позбавлених батьківського піклування. Відповідно до наказу Служби у справах дітей Березанської міської ради від 15.09.2023 року № 96 діти тимчасово влаштовані до сім`ї баби - [PERSON] . Відтак, позивач просить суд стягнути з [PERSON] аліменти на утримання [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/3 частини заробітку відповідача щомісячно з дня пред`явлення позову та до досягнення дітьми повноліття. 18.04.2024 року представником позивача - виконавчого комітету Березанської міської ради Київської області було подано заяву про збільшення позовних вомог, в якій останній просив позбавити [PERSON] батьківських прав щодо малолітніх [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . В судовому засіданні представник позивача - виконавчого комітету Березанської міської ради Київської області Верес Л.О. та третя особа - [PERSON] позовні вимоги підтримали, просили задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з"явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, шляхом публікації оголошення на офіційному на веб-порталі судової влади України. За таких обставин, суд прийняв рішення про заочний розгляд за наявними матеріалами відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, оскільки представник позивача та третя особа проти такого порядку не заперечують, а належним чином повідомлений відповідач в судове засідання повторно не з`явився, не повідомив причини своєї неявки та не подав відзиву. Суд, заслухавши представника позивача, третю особу, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи батьками неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданим 24.07.2010 року відділом реєстрації актів цивільного стану Березанського міського управління юстиції Київської області (актовий запис № 110) та копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданим 24.02.2012 року відділом реєстрації актів цивільного стану Березанського міського управління юстиції у Київській області (актовий запис № 29) відповідно (а.с. 8,9). 10.09.2023 року [PERSON] , [INFO] , померла про що 12.09.2023 року виконавчим комітетом Березанської міської ради зроблено відповідний актовий запис № 76 та видано свідоцтво про смерть серії [NUMBER] (а.с. 14). Як вбачається з акту обстеження умов проживання від 15.09.2023 року, проведеного за адресою: [ADDRESS] , на підставі повідомлення [PERSON] та виконавчого комітету Березанської міської ради умови проживання задовільні. Наявні електропостачання, газове опалення, вода підведена на вулицю, водовідведення відсутнє. Є необхідні для потреб меблі, побутова техніка. Для дітей є окремі спальні місця, місця для навчання, шафи для зберігання речей, є одяг, взуття по сезону. За цією адресою проживають і мають постійне місце реєстрації: [PERSON] , [INFO] (без реєстрації); [PERSON] , [INFO] (онука); [PERSON] , [INFO] (онука); [PERSON] , [INFO] (онук) (а.с. 15). Як вбачається з акту обстеження умов проживання від 26.09.2023 року, проведеного за адресою: [ADDRESS] , на підставі заяви [PERSON] умови проживання є задовільними. Вода підведена на вулицю, газове опалення, електропостачання. Також є в наявності побутова техніка та меблі, необхідні для задоволення потреб. Для виховання та розвитку дітей створено такі умови: є в наявності місця для навчання, окремі спальні місця, шафи для зберігання речей та одягу (а.с. 16). З акту обстеження житлово-побутових умов № 450 від 14.03.2024 року вбачається, що депутатом Березанської міської ради у присутності свідків проведено обстеження умов проживання за адресою: [ADDRESS] та встановлено, що [PERSON] , [INFO] дійсно проживав без реєстрації місця проживання за адресою: [ADDRESS] , яка є його останнім відомим місцем проживання, у цивільному шлюбі з [PERSON] , [INFO] , та їхніми спільними дітьми: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] (а.с. 5). Як вбачається з висновку виконавчого комітету Березанської міської ради від 26.04.2024 року № 93, останній вивчив питання про доцільність/недоцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] щодо малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Вищезазначене питання розглядалося на засіданні комісії з питань захисту прав дитини 23.04.2024 року. [PERSON] , [INFO] , паспорт громадянина росії [NUMBER] , виданий ТП № 1 в місті митищі ВУ ФМС росії по московській області, зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , росія, останнє відоме місце проживання [PERSON] : [ADDRESS] , що підтверджується актом депутата Березанської міської ради від 14.03.2024 року № 450. [PERSON] перебував у цивільному шлюбі з [PERSON] та має двох малолітніх доньок: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Мати дітей - [PERSON] померла. Службою у справах дітей Березанської міської ради було обстежено умови проживання малолітніх [PERSON] та [PERSON] за адресою: [ADDRESS] та встановлено факт їхнього залишення без батьківського піклування, про що складено відповідні акти від 15.09.2023 року та від 26.09.2023 року. Наразі місце проживання та перебування їхнього батька - [PERSON] не відоме. Відповідно до наказу Служби у справах дітей Березанської міської ради від 15.09.2023 року № 96 малолітні діти тимчасово влаштовані до сім`ї баби - [PERSON] . Згідно з характеристиками [PERSON] та [PERSON] , наданими Березанським ліцеєм № 1 від 18.09.2023 року № 124 та № 125, батька дітей у школі ніколи не було, він ніколи не цікавився успіхами чи навчанням дітей, участі у вихованні дітей не брав . На засіданні комісії з питань захисту прав дитини було заслухано малолітніх [PERSON] та [PERSON] , які повідомили, що батька останній раз бачили у 2015 році, він виїхав з України, наразі вони нічого не знають про його місце перебування, матеріально він не допомагає, повністю перебувають на утриманні баби [PERSON] . Вивчивши матеріали справи, виконавчий комітет (орган опіки та піклування) Березанської міської ради вважає доцільним позбавити [PERSON] батьківських прав відносно його малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] (а.с. 46-47). За змістом ст. 51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно приписів ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Принципом № 4 Декларації прав дитини, прийнятої резолюцією 1386 (ХIV) Генеральної Асамблеї ООН від 20.11.1959 року, закріплено право дитини на здорове зростання і розвиток; з цією метою їй мають бути забезпечені спеціальний догляд і охорона. Дитині має належати право на належне харчування, житло, розваги і медичне обслуговування. Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питання ми соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. У статті 9 Конвенції про права дитини встановлено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. У відповідності до ч. 2 ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Як визначено ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно з ч. 1 ст. 155 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Відповідно до ч. 2 ст. 155 СК України, батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. При цьому, як визначено ч. 4 ст. 155 СК України, ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дитини. За таких обставин, позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав і інтересів дитини, направлений на позитивний результат у долі неповнолітньої дитини. За правилами ст. 163 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. При цьому, за правилами, встановленими ч. 5 ст. 19 СК України, на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи, орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору, пов`язаного із захистом сімейних прав та інтересів, зокрема, про позбавлення батьківських прав. Як роз`яснено п. 15-16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Разом з тим, стаття 129 Конституції України як одну із основних засад судочинства визначає змагальність сторін та свободу в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Так, з урахуванням імперативних вимог ч. 1 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1, 5 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Враховуючи положення ч. 2 ст. 77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України). Доказами в розумінні ч. 1 ст. 76 ЦПК України, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання (ч. 1 ст. 82 ЦПК України). Відповідно до положень ст. 264 ЦПК України суд, ухвалюючи судове рішення, зобов`язаний встановити, зокрема, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувались вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються. За таких обставин, враховуючи вказані вище положення законодавства, будь-яких належних та допустимих доказів спростування вимог позивача відповідачем надано не було та в судовому засіданні їх не встановлено. Також суду не надано жодних доказів того, що відповідач намагався побачити дітей чи якимось чином взяти участь у їх вихованні з 2015 року до часу звернення із заявою, що є значним проміжком часу, протягом якого відповідач не проявляв жодного інтересу до дітей. Як визначено ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. За правилами ч. 1, 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Так, аналізуючи зібрані у справі докази у їх сукупності, враховуючи характер спірних правовідносин, судом встановлено, що відповідач фактично самоусунувся від виконання батьківських обов`язків по відношення до своїх неповнолітніх дітей - [PERSON] та [PERSON] , за відсутності будь-яких об`єктивних та доведених перешкод не бачиться та не спілкується з доньками, не приймає участі у їх вихованні, навчанні, розвитку та утриманні, не цікавиться успіхами та здоров`ям, не турбується про фізичний та духовний розвиток дітей, про їх харчування, лікування та освіту, не надає належної матеріальної допомоги та моральної підтримки, відтак, свідомо ухиляється від виховання дітей та нехтує своїми батьківськими обов`язками. Доказів зворотного суду не надано та в судовому засіданні їх не встановлено. За таких обставин, враховуючи наданий суду висновок органу опіки та піклування про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно його неповнолітніх доньок [PERSON] та [PERSON] , який є достатньо обґрунтованим та не суперечить інтересам дітей, систематичність та тривалий, винний, свідомий характер невиконання відповідачем своїх батьківських обов`язків, суд вважає, що вимоги позивача про позбавлення відповідача батьківських прав щодо його неповнолітніх дітей підлягають задоволенню. У відповідності до ч. 2 ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Так, обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття визначено ст. 180 СК України. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 8 ЗУ «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. За правилами ч. 3 ст. 166 СК України, при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов`язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду. Згідно ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. У відповідності до ч. 1 ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Приймаючи до уваги всі обставини та оцінивши подані суду докази, враховуючи положення ст. 166, 180-183 СК України, суд вважає за необхідне одночасно з позбавленням батьківських прав стягнути з відповідача аліменти на утримання неповнолітніх дітей. При вирішенні питання щодо розміру аліментів суд враховує, що відповідач залишив дітей без батьківського піклування, будь-якої участі в матеріальному забезпеченні дітей не приймає. Будь-яких інших доказів на підтвердження існування обставин, що впливають на розмір аліментів, суду надано не було та в судовому засіданні їх не встановлено. Виходячи з правового аналізу положень ст.ст. 166, 181 СК України, законодавством встановлено два способи присудження аліментів на утримання дитини за рішенням суду, а саме у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі. Таким чином, виходячи з наданих суду доказів та встановлених обставин, суд приходить до висновку, що вимоги позивача в частині стягнення аліментів з відповідача [PERSON] підлягають задоволенню, а саме стягненню з відповідача на утримання [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/3 частини заробітку відповідача щомісячно з дня пред`явлення позову та до досягнення дітьми повноліття. Положеннями ч. 1 ст. 191 СК України передбачено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. А відтак, вимога позивача підлягає задоволенню з дня подання позовної заяви до суду, тобто з 18.03.2024 року. Відповідно п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України у справах про стягнення аліментів суд допускає негайне виконання рішення у межах суми платежу за один місяць. За змістом п. 1 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» № 10 від 17.10.2014 року, судові витрати - передбачені законом витрати (грошові кошти) сторін, інших осіб, які беруть участь у справі, понесені ними у зв`язку з її розглядом та вирішенням, а у випадках їх звільнення від сплати - це витрати держави, які вона несе у зв`язку з вирішенням конкретної справи. Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення аліментів. Враховуючи ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Враховуючи викладене,

Outcome: approved