Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-22 00:00:00

Представником позивача адвокатом адвокатського об`єднання "Тонконожко та партнери" Тонконожко Євгенією Пюрвеївною, яка діє в інтересах позивача [PERSON] , подано до Жовківського районного суду Львівської області позовну заяву до відповідача [PERSON] ( [PERSON] ) про розірвання шлюбу. В обгрунтування позову покликається на наступне. 14 лютого 2020 року між позивачем, [PERSON] , [INFO] , та відповідачем громадянином Литовської Республіки [PERSON] , [INFO] , відділом реєстрації актів цивільного стану громадян міста Алітус було зареєстровано шлюб, актовий запис про шлюб №13 від 14.02.2020 року, що стверджується Витягом про укладений шлюб від 14.02.2020 року № реєстрації S-20-11000-37. Від спільного шлюбу у сторін народилася дитина [PERSON] , [INFO] , що стверджується свідоцтвом про народження серія [NUMBER] , виданим 26.06.2020 року Жовківським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів). Вказує, що спочатку їхнє сімейне життя складалось добре, проте протягом останніх місяців шлюбні відносини між позивачем та відповідачем поступово погіршились, позивачка дізналась, що чоловік має іншу жінку, зникло порозуміння та взаємоповага у сімейних відносинах. У них різні погляди на сімейне життя та обов`язки. Стверджує, що можливості зберегти сім`ю немає. Подружні відносини між ними припинилися. На даний час кожен з них живе окремим життям та своїми інтересами, Відповідач, не зважаючи на наявність у них спільної малолітньої дитини, може не ночувати вдома та не піклуватися про дитину. За таких обставин позивач вважає, що подальше спільне життя та збереження шлюбу суперечить як інтересам позивача, так і інтересам відповідача. На примирення позивач не згодна і тому вважає, що необхідно розірвати шлюб. Просить розірвати шлюб, укладений між [PERSON] , [INFO] , та громадянином Литовської Республіки [PERSON] , [INFO] , який зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану громадян міста Алітус, актовий запис про шлюб №13 від 14.02.2020 року. Після розірвання шлюбу позивачеві надалі іменуватися прізвищем « [PERSON] ». Судові витрати покласти на відповідача. 1. Позивач та її представник у судове засідання не з`явилися. Позивач подала заяву про розгляд справи у її відсутності. Позовні вимоги підтримала у повному обсязі. Відповідач у судове засідання не з`явився, подав на електронну пошту судуу заяву про визнання позову про розірвання шлюбу та розгляд справи за його відсутності. Зазначив у заяві, що підтверджує ті обставини, що можливості зберегти сім`ю немає, відносини між ними припинені. На даний час кожен із них живе окремим життям та інтересами. Вважає, що подальше спільне життя та збереження шлюбу суперечить їхнім інресам. Оскільки всі учасники в судове засідання не з`явилися, фіксування судового процесу відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до частини 4 статті 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, з`ясувавши дійсні обставини справи, права та обов`язки сторін, дослідивши зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до ч. 1 ст. 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя. Судом встановлено, що 14 лютого 2020 року між позивачем громадянкою України, [PERSON] , [INFO] , та відповідачем громадянином Литовської Республіки [PERSON] , [INFO] , відділом реєстрації актів цивільного стану громадян міста Алітус було укладено шлюб, запис про шлюб №13 від 14.02.2020 року, що стверджується копією Витягу про укладений шлюб від 14.02.2020 року № реєстрації S-20-11000-37. Від подружнього життя у позивача та відповідача народилася дитина [PERSON] , [INFO] , що стверджується копією свідоцтва про народження серія [NUMBER] , виданого 26.06.2020 року Жовківським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів). Приватноправові відносини, що склалися між сторонами є відносинами з іноземним елементом, а тому регулюються Законом України «Про міжнародне приватне право». Правові наслідки шлюбу визначаються спільним особистим законом подружжя, тобто правом тієї держави, громадянами якої вони є одночасно, а за його відсутності - правом держави, у якій подружжя мало останнє спільне місце проживання, за умови, що хоча б один з подружжя все ще має місце проживання у цій державі (частина 1 статті 60 Закону України «Про міжнародне приватне право»). Між Україною і Литовською Республікою укладений Договір про правову допомогу та правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах від 20.11.1994 року № 3737/12. Відповідно до статті 27 Договору якщо на момент подання заяви про розірвання шлюбу один з подружжя є громадянином однієї Договірної Сторони, а другий - іншої Договірної Сторони і один з них проживає на території однієї, а другий - на території іншої Договірної Сторони, то компетентні установи обох Договірних Сторін. При цьому вони застосовують законодавство своєї держави. Відповідно до ч. 1 ст. 58 Закону України «Про міжнародне приватне право», шлюб між громадянами України, шлюб між громадянином України та іноземцем, шлюб між громадянином України та особою без громадянства, що укладений за межами України відповідно до права іноземної держави, є дійсним в Україні за умови додержання щодо громадянина України вимог Сімейного кодексу щодо підстав недійсності шлюбу. Правові наслідки шлюбу визначаються спільним особистим законом подружжя, а за його відсутності - правом держави, у якій подружжя мало останнє спільне місце проживання, за умови, що хоча б один з подружжя все ще має місце проживання у цій державі, а за відсутності такого - правом, з яким обидва з подружжя мають найбільш тісний зв`язок іншим чином (ст. 60 закону). Згідно з ст. 63 Закону, припинення шлюбу та правові наслідки припинення шлюбу визначаються правом, яке діє на цей час щодо правових наслідків шлюбу. Особистим законом фізичної особи вважається право держави, громадянином якої вона є. Тому, у разі якщо подружжя є громадянами однієї держави, їх спільним особистим законом вважається право такої держави. Якщо ж подружжя, що є громадянами різних держав, спільно проживали на території України і на час розірвання шлюбу хоча б один з них продовжує проживати на її території, то розірвання шлюбу здійснюється за законодавством України. З урахуванням викладеного, оскільки подружжя є громадянами різних держав і на час розгляду справи позивачка продовжує проживати на території України, то розірвання шлюбу сторін у цій справі має здійснюватись за законодавством України. Відповідно до\~частини 1 статті 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Згідно з п. 10\~постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України «Про\~практику застосування\~судами законодавства\~при розгляді\~справ про\~право на\~шлюб,\~розірвання шлюбу,\~визнання його\~недійсним та\~поділ спільного\~майна подружжя»\~№ 11\~від 21.12.2007\~року проголошена\~Конституцією України\~охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Статтею 55\~Конституції України передбачено, що\~права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Відповідно до\~обставин,\~викладених у\~позовній заяві,\~причиною розірвання\~шлюбу є\~те,\~що впродовж останніх місяців шлюбні відносини між позивачем та відповідачем поступово погіршились, позивачка дізналась, що чоловік має іншу жінку, зникло порозуміння та взаємоповага у сімейних відносинах. У них різні погляди на сімейне життя та обов`язки. Позивач стверджує, що можливості зберегти сім`ю немає. Подружні відносини між позивачем та відповідачем припинилися. Подальше збереження шлюбу суперечить інтересам сторін. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Згідно з ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. За таких обставин, суд приходить до висновку, що розлад в сім`ї носить стійкий характер, сім`я розпалась остаточно, сторони припинили подружні стосунки, сім`я фактично не існує. Суд враховує, що відповідач позовні вимоги визнав та приходить до переконання про задоволення позову. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Від так суд приходить до висновку, що з відповідача слід стягнути в користь позивача судовий збір, який сплачений при подачі позову до суду у розмірі 1 211 грн 20 коп. Відповідно до ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Таким чином, вимога позивача про залишення їй прізвища [PERSON] підлягає до задоволення.

Outcome: approved