Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-21 00:00:00

Позивач звернувся до Дарницького районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості, в якому просив стягнути з відповідачки заборгованість за послугу з централізованого опалення/постачання теплової енергії та гарячої води у розмірі 49 553,56 грн, інфляційні втрати в розмірі 15 557,49 грн, 3% річних у розмірі 4 663,56 грн. Позовну заяву обґрунтував тим, що ТОВ «Євро-реконструкція» здійснює надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води до будинку [ADDRESS] , зокрема, до квартири [ADDRESS] . У зазначеній квартирі зареєстрована відповідачка, яка є споживачем послуг із постачання теплової енергії та гарячої води. Письмовий договір з позивачем про надання послуг відповідачка не укладала, однак вона не звільняється від сплати за спожиті житлово-комунальні послуги. Відповідачка своєчасно з грудня 2015 року не вносила плату за отримані послуги з централізованого опалення/постачання теплової енергії та з липня 2017 року за отримані послуги з гарячого водопостачання, в результаті чого станом на 01.09.2023 утворилась заборгованість у розмірі 49 553,56 грн. Відповідно до ст. 625 ЦК України на розмір заборгованості нараховані 3% у розмірі 4 663,56 грн, інфляційні втрати становлять 15 557,49 грн. За відомостями електронного реєстру територіальної громади м. Києва «ГІОЦ/КМДА» [PERSON] , [INFO] , станом на 23.10.2023 значиться зареєстрованою за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою від 25.10.2023 суд прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у справі; призначив справу в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін для розгляду справи по суті; установив сторонам строки для подання заяв по суті справи. Разом із позовною заявою представник позивача подав клопотання про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує, не заперечує проти ухвалення заочного рішення у справі. 17.01.2024 відповідачка подала клопотання про відкладення судового засідання. 17.01.2024 суд задовольнив клопотання відповідачки та відклав розгляд справи на 12 год. 40 хв. 19.02.2024. 19.02.2024 справу знято з розгляду у зв`язку з оголошенням повітряної тривоги в м. Києві через загрозу ракетного обстрілу території України. 18.03.2024 представник відповідачки - адвокат Циба Д.М. подав відзив на позовну заяву, просив відмовити в задоволенні позовної заяви. На обґрунтування своєї позиції зазначив таке: - щодо застосування позовної давності Відповідно до ст. 256, 257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність застосовується тривалістю у три роки. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалась або могла довідатися про порушення свого права. За зобов`язанням з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. 1, 5 ст. 261 ЦК України). Оскільки заборгованість за житлово-комунальні послуги нараховувались позивачем щомісяця, то перебіг загальної позовної давності слід відраховувати від кожного щомісячного платежу. Постановою КМУ від 11.03.2020 № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої корона вірусом SARS-CoV-2», установлено з 12.03.2020 до 22.05.2020 на терарії всієї України карантин, який продовжено до 30.04.2023. Згідно з перехідними положеннями ЦК України, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені ст. 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Тобто, заборгованість, яка виникла до 12.03.2017 не підлягає стягненню у зв`язку зі спливом позовної давності. - щодо безпідставності нарахування інфляційних втрат та 3% річних З огляду на принцип диспозитивності та заявлений позивачем у розрахунку період нарахування 3% річних та інфляційних втрат за період прострочення оплати послуг з грудня 2015 року, однак з урахуванням застосування позовної давності за період з грудня 2015 року по 12.03.2017 зазначена санкція була нарахована із розрахунку сум, які було нараховано за цей період, що є помилковим. Представник позивачка та відповідача подали заяви про розгляд справи без їх участі за наявними в матеріалах справи документами. 25.03.2024 позивач засобами поштового зв`язку подав відповідь на відзив, який надійшов до суду 27.03.2024, зареєстрований за вх.. № 22819/24. У відповіді на відзив зазначив таке. Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за спожиті послуги. Відповідач своєчасно з грудня 2015 року не вносив плату за отримані послуги з централізованого опалення/постачання теплової енергії та з липня 2017 року за отримані послуги з гарячого водопостачання, в результаті чого утворилась заборгованість станом на 01.09.2023 року в розмірі 49 553,56 грн., з яких заборгованість з централізованого опалення становить 23 798,72 грн. та заборгованість із сплати послуг за гаряче водопостачання в розмірі 25 754,84 грн. Частинами першою, п`ятою статті 261 ЦК України встановлено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ст. 264 ЦК України, перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. Пунктом 12 Прикінцевих та перехідних положень ПК України визначено, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19», прийнятої відповідно до ст.29 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб», на УСІЙ території України був встановлений карантин з 12 березня 2020 року, який, у свою чергу, постановами Кабінету Міністрів України був неодноразово продовжений (від 25 березня 2020 року № 338, від 20 травня 2020 року № 392, від 22 липня 2020 року № 641, від 26 серпня 2020 року № 760, від 13 жовтня 2020 року № 956, від 09 грудня 2020 року № 1236, від 17 лютого 2021 року № 104, від 21 квітня 2021 року № 405, від 23 лютого 2022 № 229, від 27 травня 2022 року № 630, від 19 серпня 2022 № 928 був неодноразово продовжений. Так, постановою Кабінету Міністрів України від 23 грудня 2022 року №1423 вносились зміни до постанов Кабінету Міністрів України до від 25 березня 2020 року № 338 та від 9 грудня 2020 року № 1236 «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», якими продовжено термін дії карантину та обмежувальних протиепідемічних заходів в Україні для запобігання розповсюдженню COVID-19до 30 червня 2023 року. Отже, починаючи з 12 березня 2020 року строк позовної давності був продовжений на час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19). Тобто, виходячи з вищенаведених положень закону, пропущеною може бути позовна давність лише за вимогами, що виникли до 12 березня 2017 року. Строк позовної давності за всіма вимогами, що виникли після 12 березня 2017 року, та на які поширюється загальна позовна давність у три роки, вважаються продовженим на підставі п.12 Прикінцевих та перехідних положень ЦПК України, до закінчення дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19). Оскільки, з 12 березня 2017 року строк позовної давності продовжений, відтак, борг у період з 12 березня 2017 року по 31 серпня 2023 року нарахований в межах строку позовної давності, а відповідно подана відповідачем заява про застосування судом наслідків спливу строку позовної давності може бути застосована судом лише до частини заявлених позивачем позовних вимог за послугу з централізованого опалення у період з грудня 2015 року по 12 березня 2017 року. Заборгованість з гарячого водопостачання у період з липня 2017 року по 31 серпня 2023 року нарахована позивачем в межах строків позовної давності. З урахуванням заяви відповідача про застосування судом наслідків спливу строків позовної давності, позивач надає суду розрахунок заборгованості за послугу з теплової енергії за період з 12 березня 2017 року по 31 серпня 2023 року, з урахуванням п.12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України. Заборгованість відповідача з урахуванням зробленої ним заяви про застосування судом наслідків спливу строків позовної давності до заявлених вимог, за період з 12 березня 2017 року по 31 серпня 2023 року становить: - заборгованість за надані послуги з централізованого опалення 19 528,55 грн.; - заборгованість за надані послуги з гарячого водопостачання 25 754,84 грн; - інфляційна складова боргу за централізоване опалення становить 4 742,08 грн.; - за послуги з гарячого водопостачання становить 8 097,35 грн., а разом складає 12 839,43 грн; - розмір 3% річних з простроченої суми відповідно до розрахунку ціни вимоги за централізоване опалення становить 1 427,17 грн., за послуги з гарячого водопостачання становить 2 427,95 грн., а разом становить 3 855,12 грн. Таким чином, підлягає стягненню 61 977,94 грн. (ціна вимоги), яка складається: сума заборгованості за послуги з постачання централізованого опалення та постачання гарячої води у розмірі 45 283,39 грн.; інфляційна складова боргу в розмірі 12 839,43 грн.; три відсотки річних у розмірі 3 855,12 грн. Оскільки, відповідачі прострочили виконання грошового зобов`язання, з них на користь позивача стягуються заявлені 3% річних та інфляційні втрати. Зважаючи на те, що на території України з 12 березня 2020 року було запроваджено карантин, на період дії якого Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» (№530-ІХ від 17 березня 2020 року) заборонено нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені) за несвоєчасне здійснення платежів за житлово-комунальні послуги. При цьому, відповідно до на приписів п.п.4 п. З розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби(СОУГО-19)», оскільки вони стосуються заборони нарахування саме неустойки (шрафу та пені), як одного із способів забезпечення виконання грошового зобов`язання (ст.ст.549-552ЦК України). Однак, така заборона не стосується 3% річних та інфляційних втрат, які передбачені ст.625 ЦК України, та які не є неустойкою, а є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, яка має компенсаційний характер. Така позиція, висловлена у постанови Великої Палати Верховного Суду від 04 лютого 2020 року №912/1120/16, від 19 червня 2019 року № 703/2718/16-ц, від 08 листопада 2019 року № 127/15672/16-ц, від 18 березня 2020 року №902/417/18. Оскільки, 3% річних та інфляційні втрати, які передбачені ст.625 ЦК України, є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання і мають компенсаційний характер, тому до положення даної статті закону застосовується загальний строк позовної давності. Суд розглянув справу за відсутності сторін за наявними у справі матеріалами. Судом на підставі частини другої статті 247 Цивільно-процесуального кодексу України, у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Щодо заяви про зменшення розміру позовних вимог, суд зазначає таке. У відзиві на позовну заяву позивач просив стягнути з відповідачки: - заборгованість за послуги з централізованого опалення у розмірі 19 528,55 грн за період з 12.03.2017 по 31.08.2023; - заборгованість за послуги з гарячого водопостачання у розмірі 25 754,84 грн за період з 01.07.2017 по 31.08.2023; - інфляційні втрати щодо заборгованості з централізованого опалення за період з 12.03.2017 по 23.02.2022 у розмірі 4 742,08 грн; - інфляційні втрати щодо заборгованості з гарячого водопостачання за період з 01.07.2017 по 23.02.2022 у розмірі 8 097,35 грн; - 3% річних нараховані на заборгованість з централізованого опалення за період з 12.03.2017 по 23.02.2022 у розмірі 1 427,17 грн; - 3% річних нараховані на заборгованість з гарячого водопостачання за період з 01.07.2017 по 23.02.2022 у розмірі 2 427,95 грн. На обґрунтування заяви про зменшення розміру позовних вимог, позивач зазначив, що здійснив перерахунок заборгованості з урахуванням наслідків спливу позовної давності. Враховуючи, що згідно з принципом диспозитивності у цивільному судочинстві особа розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд, підстав для її неприйняття суд не вбачає. Подальший розгляд справи суд здійснюватиме з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог. Фактичні обставини справи, встановлені судом, норми права, які застосував суд, та мотиви, з яких виходив суд. Надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води до будинку [ADDRESS] здійснюється на підставі ліцензії № 198 від 01.06.2012 (а.с.24). Відповідно до ч. 1 ст. 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. 23.07.2014 в газеті «Хрещатик» (№ 103 (4503)) позивач розмістив повідомлення з пропозицією укладення договору про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води шляхом звернення споживачів до підрозділу теплопостачальної організації із зазначення відповідної адреси. Проект договору про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води опубліковано на офіційному віснику Київської міської Ради - газеті «Хрещатик» 06.08.2014 (№ 111 (4511)). Відповідачка зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Відповідачка не укладала з позивачем договір, однак відсутність договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг. У постанові Верховного Суду України від 30.10.2013 у справі №6-59цс13 зазначено, що відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Отже, підставою для стягнення заборгованості за наданні послуги є встановлення факту користування відповідачами житлово-комунальних послуг. Суд установив, що у спірний період позивач надавав відповідачці як фактичному користувачу послуги з централізованого опалення/теплової енергії та постачання гарячої води. Згідно зі ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог кодексу, актів законодавства, а при відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Із наданих позивачем розрахунків суд установив, що відповідачка: - з 12.03.2017 по 31.08.2023 відповідачка не в повному обсязі вносила плату за надані послуги з постачання теплової енергії, внаслідок чого утворилась заборгованість у розмірі 19 528,55 грн; - з 01.07.2017 по 31.08.2023 відповідачка не в повному обсязі вносила плату за надані послуги з постачання гарячої води, внаслідок чого утворилась заборгованість у розмірі 25 754,84 грн. Щодо заявлених представником відповідача - адвокатом Цибою Д.М. вимог про застосування наслідків спливу строку позовної давності до заявлених вимог, суд зазначає таке. Згідно зі ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. За ч. 1 ст. 257 цього Кодексу загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ч. 1 ст. 260 ЦК України позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього Кодексу. Позивач звернувся до суду з позовною заявою 05.10.2023. Позивачем заявлено вимоги (з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог) про стягнення заборгованості з послуг з централізованого опалення, яка виникла з 12.03.2017 по 31.08.2023 та заборгованості з постачання гарячої води за період з 01.07.2017 по 31.08.2023. Відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 30.03.2020 (далі Закон 540-ІХ) розділ ХІІ «Прикінцеві положення» ЦПК України доповнено пунктом 3 такого змісту: «3. Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 49, 83, 84, 170, 178, 179, 180, 181, 185, 210, 222, 253, 275, 284, 325, 354, 357, 360, 371, 390, 393, 395, 398, 407, 424 цього Кодексу, а також інші процесуальні строки щодо зміни предмета або підстави позову, збільшення або зменшення розміру позовних вимог, подання доказів, витребування доказів, забезпечення доказів, а також строки звернення до суду, подання відзиву та відповіді на відзив, заперечення, пояснень третьої особи щодо позову або відзиву, залишення позовної заяви без руху, подання заяви про перегляд заочного рішення, повернення позовної заяви, пред`явлення зустрічного позову, заяви про скасування судового наказу, розгляду справи, апеляційного оскарження, розгляду апеляційної скарги, касаційного оскарження, розгляду касаційної скарги, подання заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами продовжуються на строк дії такого карантину». Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19» на усій території України установлено з 12 березня до 3 квітня 2020 карантин. Постановою Кабінету Міністрів України від 27 червня 2023 року № 651 «Про відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» відмінено з 24 години 00 хвилин 30 червня 2023 р. на всій території України карантин, встановлений з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2. Отже, починаючи з 12 березня 2020 року строк позовної давності був продовжений на час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), тому пропущеною може бути позовна давність лише за вимогами, що виникли до 12 березня 2017 року. Враховуючи, що з 12 березня 2020 року на усій території України було установлено карантин, а відповідно до Закону 540-ІХ під час дії карантину строки звернення до суду, продовжуються на строк дії такого карантину, строк позовної давності за вимогами, заявленими після 12 березня 2017 року є таким, що продовжений відповідно до закону, тому суд не вправі застосувати наслідки спливу строку позовної давності до цих вимог. Суд відмовляє в застосуванні наслідків спливу строку позовної давності до заявлених вимог, оскільки позивач здійснював нарахування заборгованості відповідачці за постачання централізованого опалення у період з 12.03.2017 по 31.08.2023 та за постачання гарячої води за період з 01.07.2017 по 31.08.2023, тобто у межах строку позовної давності. Щодо вимог про стягнення 3% річних та інфляційних втрат, суд зазначає таке. Із наданих позивачем розрахунків суд також установив, що: - інфляційні втрати щодо заборгованості з централізованого опалення за період з 12.03.2017 по 23.02.2022 становлять 4 742,08 грн; - інфляційні втрати щодо заборгованості з гарячого водопостачання за період з 01.07.2017 по 23.02.2022 становлять 8 097,35 грн; - 3% річних нараховані на заборгованість з централізованого опалення за період з 12.03.2017 по 23.02.2022 становлять 1 427,17 грн; - 3% річних нараховані на заборгованість з гарячого водопостачання за період з 01.07.2017 по 23.02.2022 стяновлять 2 427,95 грн. Згідно зі ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором абозаконом. У зв`язку з простроченням відповідачем оплати за спожиті послуги, вона зобов`язана сплатити на користь позивача 3% річних та інфляційні втрати в розмірі, визначеному в наданому позивачем розрахунку. Частиною 1 статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає таке. Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позовні вимоги задоволено повністю, з відповідача на користь позивачки підлягають стягненню судові витрати, які складається з судового збору у розмірі 2 684,00 грн.

Outcome: approved