Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-26 00:00:00

08.05.2024 Садгірським районним судом м. Чернівці отримано позовну заяву [PERSON] , від імені та в інтересах якої діє представник - адвокат Шалар І.В., до [PERSON] про розірвання шлюбу, який зареєстрований 21.08.2012 відділом державної реєстрації актів цивільного стану Кіровського міського управління юстиції у Донецькій області за актовим записом № 135. Прізвище [PERSON] на дошлюбне вказує, що змінювати не потрібно. Представник позивача вказує, що від шлюбу подружжя має двоє неповнолітніх дітей: [PERSON] , 2013 року народження та [PERSON] , 2023 року народження. Також у позові зазначено, що сторони припинили спільне проживання та їх відносини між собою погіршилися і призвели до втрати кохання та поваги один до одного. Через російську агресію, з квітня 2022 року, позивач вимушено переїхала до м. Чернівці, де знаходиться на обліку внутрішньо переміщених осіб. З посиланням на відповідні норми просить суд задовольнити позов. Від відповідача [PERSON] відзив на позовну заяву до суду не надходив. Вказана позовна заява про розірвання шлюбу відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08.05.2024, передана на розгляд головуючого судді Асташева С.А. Ухвалою судді Садгірського районного суду м. Чернівці Асташева С.А. від 09.05.2024 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи визначено проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Судове засідання призначено на 21 травня 2024 року про що повідомлено сторони. В подальшому судове засідання відкладено на 27 травня 2024 року. У судове засідання сторони не з`явилися, хоча належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи. Представник позивачки [PERSON] адвокат Шалар І.В. у позові просив розгляд справи провести без його участі та участі позивачки, у разі неявки у судове засідання відповідача не заперечили щодо заочного розгляду справи. Також 20.05.2024 скерував письмове клопотання у якому просив провести судове засідання без його участі та участі позивачки, підтримав позовні вимоги. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, повідомлений про дату, час та місце розгляду справи у порядку визначеному ч. 11 ст. 128 ЦПК України, що підтверджується матеріалами справи. Відзив на позовну заяву до суду від нього не надходив, як і жодних клопотань чи заяв. Таким чином суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України, оскільки наявні підстави для заочного розгляду справи. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Розглянувши письмові матеріали справи, встановивши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, дослідивши та оцінивши надані докази в сукупності, ухвалюючи рішення відповідно до вимог ст.263 ЦПК України, суд доходить таких висновків. Судом встановлено, що між позивачкою [PERSON] , [INFO] та відповідачем [PERSON] , [INFO] , укладено шлюб 21 серпня 2012 року, який зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Кіровського міського управління юстиції у Донецькій області, про що в Книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис за № 135, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Кіровського міського управління юстиції у Донецькій області 21 серпня 2012 року. Також [PERSON] та [PERSON] є батьками малолітніх дітей: сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 26 квітня 2023 року та доньки [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 11 листопада 2013 року. Заходів забезпечення позову та доказів не вживалося. Зупинення і поновлення провадження у справі не здійснювалося. Строк для примирення подружжю не призначався. Вирішуючи позовні вимоги, суд виходить із таких правових положень. Статтею 51 Конституції України передбачено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Аналогічне положення містить ч. 1 ст. 24 Сімейного кодексу України, в якій також зазначено, що примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Статтею 5 Протоколу №7 «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод» встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та щодо його розірвання. Частиною 3 статті 56 Сімейного кодексу України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Відповідно до ч.1 ст.110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Згідно із ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до ст.112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно із положеннями ч.2 ст. 114, ст. 115 Сімейного кодексу України, у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Рішення суду про розірвання шлюбу після набрання ним законної сили надсилається судом до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та постановлення відмітки в актовому записі про шлюб. Документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Судом встановлено, що на даний час шлюб носить формальний характер, оскільки сторони припинили сімейно-шлюбні відносини, як вказує позивачка, примирення між нею та відповідачем стало неможливим, а тому позивачка бажає розірвати шлюб. Таким чином подальше збереження шлюбу порушує передбачене ст.56 Сімейного кодексу України право дружини на особисту свободу. Аналізуючи вищевикладене та з урахуванням обставин, передбачених ст.ст. 110, 112 Сімейного кодексу України, суд вважає, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивачки, яка не бажає більше перебувати у шлюбі із відповідачем, не бажає примиритися та зберегти шлюб, а відповідач не з`явився до суду та не подав жодних заяв про своє бажання зберегти шлюб, - таким чином суд приходить до висновку, що шлюб між сторонами слід розірвати. При цьому, судом були з`ясовані фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, що заява про розірвання шлюбу відповідає волі дружини і після розірвання шлюбу не будуть порушені особисті та майнові права сторін, їх дітей. Враховуючи вищезазначене, беручи до уваги відсутність перешкод для пред`явлення позову про розірвання шлюбу, оскільки доказів існування таких суду не надано, встановлені судом обставини, позовна заява про розірвання шлюбу підлягає до задоволення, а шлюб між сторонами необхідно припинити шляхом його розірвання. Статтею 113 Сімейного кодексу України, передбачено, що особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Питання про стягнення судових витрат із відповідача позивач не ставить на розгляд суду. На підставі ст. 51 Конституції України, п. 4 ч.2 ст.18, ст.ст. 24, 56, 104-105, 110, 112 -115 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved