Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-21 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом і, з урахуванням заяви про зміну предмету позову, просить стягнути з відповідача - АТ`Сенс Банк» 275 526, 19 грн.,з яких: -189 239, 01 грн., отриманих ним без достатньої правової підстави у зв`язку з примусовою реалізацією майна в межах виконавчого провадження- автомобіля марки Mitsubishi Outlander, 2007 року випуску, д.н. [NUMBER] , номер кузова [NUMBER] ; -12 474, 22 грн. відсотків за користування безпідставно отриманими коштами з розрахунку 3% річних; -73 812, 96 грн. відсотків у вигляді інфляційних нарахувань за користування чужими грошовими коштами. Крім того, просить стягнути з відповідача - приватного виконавця Ляпіна Д.В. 34 096, 65 грн., з яких: -23 438, 85 гр. отриманих ним без достатньої правової підстави у зв`язку з примусовою реалізацією майна в межах виконавчого провадження- автомобіля марки Mitsubishi Outlander, 2007 року випуску, д.н. [NUMBER] , нмер кузова [NUMBER] ; -1 545, 04 грн. відсотків за користування безпідставно отриманими коштами з розрахунку 3% річних; -9 112, 76 грн. відсотків у вигляді інфляційних нарахувань за користування чужими грошовими коштами. Посилається в позові на те, що 30 серпня 2007 року між нею та Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку »Укрсоцбанк» був укладений кредитний договір №380/135/07-А, за умовами якого їй був наданий кредит у розмірі 42 492 00 долари США під 11% річних строком до 29 серпня 2014 року. В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором був укладений договір поруки з нею та [PERSON] . В квітні 2017 року банк звернувся до суду з позовом про стягнення з неї заборгованості за кредитним договором. Рішенням Деснянського районного суду м.Києва від 04 вересня 2020 року стягнуто з неї на користь банку 3 800, 27 доларів США заборгованості та судові витрати в справі. Крім того, був задоволений зустрічний позов [PERSON] про визнання поруки припинею. Рішенням Київського апеляційного суду від 03 березня 2021 року була частково задоволена апеляційна скарга банку в частині стягнення з неї відсотків за користування кредитом у розмірі 67. 51 долар США. Під час перебування справи в провадженні суду банк звернувся до приватного нотаріуса Івано-Франківського міського нотаріального округу Личука Т.В., яким 21 січня 2021 року без перевірки законності вимог банку, був вчинений Виконачий напис № 61 , яким засвідчено право банку на стягнення з неї 1 725 8829, 00 грн. заборгованості, що еквівалентно 61 199, 62 долари США. 01 лютого 2021 року приватним виконавцем виконавчого округу м.Києва Ляпіним Д.В. було відкрите виконавче провадження [NUMBER]. 09 квітня 2021 року були проведені електронні торги, на яких був реалізований належний їй транспортний засіб марки Mitsubishi Outlander, 2007 року випуску, д.н. [NUMBER] , номер кузова [NUMBER] за 222 223,00 грн. З вказаної суми 189 239, 01 грн. були перераховані АТ »Сенс банк», 23 438, 85 грн. приватному виконавцю Ляпіну Д.В., а також додаткові витрати виконавчого провадження. Рішення Деснянського районного суду м.Києва від 08 липня 2022 року вчинений Виконавчий напис визнано таким, що не підлягає виконанню. Постановою Київського апеляційного суду від 20 грудня 2022 року вказане рішення суду залишене без змін. З урахуванням цього вважає, що відповідачі набули кошти в розмірі 222 223, 00 грн.без достатньої правової підстави. З урахуванням того, що вона дізналася про реалізацію свого майна 23 квітня 2021 року, на вказану суму з 09 квітня 2022 року до 19 червня 2023 року нараховуються 3% річних та інфляційні втрати. На перераховану банку суму розмір річних та інфляційних втрат становить відповідно 12 474, 22 грн. та 73 812, 96 грн. На перераховану суму приватному виконавцю - 1 545, 04 грн. та 9 112, 76 грн. відповідно. З огляду на викладене, просить задовольнити позов. Позовна заява була зареєстрована в канцелярії суду 06 квітня 2023 року та відповідно до ст. 33 ЦПК України було визначено склад суду. Ухвалою суду від 06 квітня 2023 року в справі було відкрито провадження за правилами загального позовного провадження. Сторонам було направлено копію ухвали про відкриття провадження, відповідачам копію позовної заяви з додатками. На підставі ст.178 ЦПК України відповідачам був наданий строк для надання відзиву. 20 жовтня 2023 року відповідач - АТ`Сенс Банк» подав відзив, яким проти позову заперечує. Підтвердив укладення кредитного договору з позивачкою, вчинення Виконавчого напису нотаріусом та проведення одночасно виконавчих дій на підставі рішення суду та вказаного Виконачого напису. В свою чергу зазначив, що оскільки судовими рішеннями встановлено наявність заборгованості позивачки за кредитним договором у розмірі 47 619. 91 долар США, а позивачкою не надано доказів виконання зобов`язань за кредитним договором, положення ст.1212 ЦК України застосовуватися не можуть. Для виникнення зобов`язання, передбаченого даною нормою закону, є сам факт безпідставного набуття або збереження, а не конкретна підстава, за якою це відбулося. Вважає, що аналіз норм ст.ст.202 та 207 ЦК України свідчить про те, що чинний договір чи інший правочин є достатньою та належною правовою підставою набуття майна, в даному випадку грошових коштів. Зазначена норма закону застосовується лише у випадках, коли безпідставне збагачення однієї особи за рахунок іншої не може бути усунуто за допомогою інших, спеціальних способів захисту. Вважає, що норма ст.1212 ЦК України застосовується при абсолютній безпідставності набуття (збереження ) майна не лише в момент набуття, а й станом на час розгляду справи. Оскільки дана норма закону застосується лише до позадоговірних зобов`язань, в даному випадку вона застосовуватися не може. Під час примусового стягнення за кредитним договором було стягнуто кошти на повернення існуючої заборгованості. Крім того, вважає також, що на дані правовідносини вимоги про стягнення річних та інялційних втрат не розповсюджуються. Просить у позові відмовити. Відповідач - приватний виконавець виконавчого округу м.Києва Ляпін Д.В. своїм правом не скористався, відзив на позов не подав. Сторони в судове засідання не з`явилися. Представник позивачки подала заяву про розгляд справи в її відсутності. Відповідачі в судове засідання не з`явилися, про час розгляду справи повідомлені належним чином. Відповідно до позиції Верховного Суду, висловленої у постанові в справі № 918/539/16 від 07 липня 2022 року, відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Виходячи з цього, на підставі ч.1 ст.223 ЦПК України, суд вважає за можливе розглядати справу в їх відсутності. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про часткове задоволення вимог позивачки, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 30 серпня 2007 рок між позивачкою та Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку`Укрсоцбанк» був укладений кредитний договір №380/135/07-А, за умовами якого позивачці був наданий кредит у розмірі 42 492 00 долари США під 11% річних строком до 29 серпня 2014 року. В цей же день між сторонами кредитного договору був укладений Договір застави майна №380/1235/07-ЗА. 21 жовтня 2010 року був укладений Договір про внесення змін до Кредитного договору, яким була надана відстрочка на погашення основного боргу та встановлено новий графік погашення заборгованості шляхом щомісячної сплати заборгованості в розмірі 611, 00 доларів США, а також нова процента ставка на рівні 13,5%. Кінцевим терміном повернення заборгованості є 29 серпня 2014 року. 10 жовтня 2010 року була укладена Додаткова угода до Кедитного договору, якою змінено графік погашення основного боргу та розмір щомісячного платежу в сумі 759, 00 доарів США. Рішенням Деснянського районного суду м.Києва від 04 вересня 2020 року стягнуто з позивачки на користь банку 3 800, 27 доларів США заборгованості. Рішенням Київського апеляційного суду від 03 березня 2021 року в цій частині рішення суду залишено та додатково стягнуто на суму заборгованості 67, 51 долар США процентів. ( а.с. 15 - 36; 53 - 62; 177 - 201 ) Встановлено також, що 21 січня 2021 року приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Личуком Т.В. був вчинений Виконавчий напис №61 про стягнення з позивачки на користь АТ`Альфа-Банк» 61 199, 62 долари США заборгованості за кредитним договором, що було еквівалентно 1 725 829, 00 грн. та 1 500, 00 грн. Постановою приватного виконавця виконавчого округу м.Києва Ляпіна Д.В. від 01 лютого 2021 року було відкрите виконавче провадження [NUMBER] з виконання вказаного Виконавчого напису. Постановами приватного виконавця від 01 лютого 2021 року з позивачки, як боржника, було стягнуто 172 73, 93 грн. основної винагороди, встановлено загальну суму мінімальних витрат у розмірі 238, 55 грн. Постановою приватного виконавця від 04 березня 2021 року було здійснено опис майна боржника та накладено арешт на транспортний засіб - автомобіль марки Mitsubishi Outlander, 2007 року випуску, д.н. [NUMBER] , номер кузова [NUMBER] . 09 березня 2021 року був складений Звіт про оцінку майна, відповідно до якого вартість арештованого транспортного засобу становить 216 860, 00 грн. 09 квітня 2021 року були проведені електронні торги, на яких був реалізований транспортний засіб, який належить позивачці. Відповідно до Акту про проведені електронні торги майно було реалізовано за 222 223, 00 грн. 09 квітня 2021 року була винесена постанова про визначення розміру додаткових витрат виконавчого провадження, а саме: 1 284, 00 грн. за послуги перевезення транспортного засобу, 2 000, 00 грн. за проведення оцінки майна, 295, 80 грн. - друк документів, використаний папір, обкладинка та канцтовари, 696, 60 грн. вартості конвертів, марок та поштових відправлень, а всього 4 276, 40 грн. Рішенням Деснянського районного суду м.Києва від 08 липня 2022 року вчинений Виконавчий напис визнано таким, що не підлягає виконанню. Постановою Київського апеляційного суду від 20 грудня 2022 року вказане рішення суду залишене без змін. ( а.с. 30 - 78 ) Звертаючись до суду, в заяві про зміну предмету позову позивачка зазначила, що за результатами аукціону відповідачу - АТ »Сенс Банк» було перераховано 189 239, 01 грн. Подаючи відзив, представник відповідача даних обставин та розміру отриманої банком суми не заперечував. Відповідно до ст. 1212 ЦК України зобов`язання з набуття, збереження майна без достатньої правової підстави - це таке правовідношення, в силу якого одна сторона ( набувач), яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої сторони ( потерпілого) без достатньої правової підстави або на підставі, яка згодом відпала( безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Зазначені положення застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення глави 83 ЦК України «Набуття, збереження майна без достатньої правової підстави», у якій міститься і ст. 1212 ЦК України, застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. Не підлягає поверненню безпідставно набуті: 1)заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї,пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, наданіфізичній особіяк засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною абоюридичною особоюдобровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача;2) інше майно, якщо це встановлено законом (ст. 1215 ЦК України). Це відповідає позиції Верховного Суду, висловленої у постановах в справі № 623/363/20 від 06 жовтня 2021 року та №206/2212/18 від 08 вересня 2021 року. Виходячи з викладеного вище, визнання Виконавчого напису, за яким у межах виконавчого провадження був реалізований належний позивачці транспортний засіб, суд важає отримані АТ`Сенс Банк» грошові кошти за результатом аукціону отриманими безпідставно. Відповідно ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Даною нормою закону визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення ( договір чи делікт ). Положення ст. 625 ЦК України передбачають, що зобов`язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов`язки можуть виникати з деліктного зобов`язання та рішення суду. Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Отже, за змістом ст. 625 ЦК України нараховані на суму боргу інфляційні втрати входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування ним утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Це відповідає позиції Верховного Суду, висловленій у постанові Великої Палати в справі № 910/3831/22 від 07 лютого 2024 року. З розрахунку позивачки при подачі заяви про зміну предмету позову вбачається, що нарахування річних та інфляційних втрат здійснено з 09 квітня 2021 року, тобто дати проведення електронних торгів, до моменту звернення до суду з даню заявою 19 червня 2023 року. ( а.с.128 - 137 ) В свою чергу, рішення суду про визнання Виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, набрало законної сили 20 грудня 2022 року. Вирішуючи суму до стягнення, суд виходить з наступного. Відповідно до п.п.66 - 70 вище приведеної постанови Великої Палати Верховного Суду в справі № 910/3831/22 від 07 лютого 2024 року, передбачений частиною другою статті 625 ЦК України обов`язок боржника, який прострочив виконання грошового зобов`язання, сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми виникає виходячи з наявності самого факту прострочення, який у цій справі має місце з моменту безпідставного одержання відповідачем грошових коштів позивача. Велика Палата Верховного Суду відхилила при цьому аргумент відповідача про те, що лише постановою апеляційного господарського суду від 22 березня 2021 року у справі встановлений факт безпідставного набуття ним грошових коштів та, як наслідок, обов`язок їх повернути. Зобов`язання повернути безпідставно набуте майно виникає у особи безпосередньо з норми статті 1212 ЦК України на підставі факту набуття нею майна (коштів) без достатньої правової підстави або факту відпадіння підстави набуття цього майна (коштів) згодом. Це зобов`язання не виникає з рішення суду. Судове рішення в цьому випадку є механізмом примусового виконання відповідачем свого обов`язку з повернення безпідставно отриманих коштів, який він не виконує добровільно. В іншому випадку (за позицією відповідача) без судового рішення зобов`язання з повернення безпідставно отриманих коштів не виникало б узагалі, тобто якби позивач не звернувся до суду, то відповідач не мав би обов`язку повернути йому безпідставно отримані кошти. Верховний Суд вважає, що такий підхід суперечив би засадам добросовісності, розумності та справедливості зобов`язання, передбаченим у частині третій статті 509 ЦК України. Як встановлено вище, рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 04 вересня 2020 року та Київського апеляційного суду від 03 березня 2021 року з позивачки на користь банку стягнуто 3 800. 00 доларів США заборгованості за кредитним договором та 67. 51 долар США процентів. Даними рішеннями суду встановлено обсяг зобов`язань позивачки перед банком за умовами Кредитного договору. Тобто, за вчиненням Виконавчого напису банк звернувся до приватного нотаріуса, коли спір уже перебував у провадженні суду, було наявне рішення суду першої інстанції, яке відповідачем було скаржене в апеляційнму порядку. Тобто, за вчиненням Виконавчого напису банк звернувся до закінчення вирішення спору судом. Виконавче провадження було відкрито за заявою стягувача - банку відповідно до поданої ним заяви про примусове виконання рішення від 29 січня 2021 року і продовжувало здійснюватися після увалення рішення Київським апеляційним судом, про що приватний виконавець банком, як стягувачем, до відома поставлений не був. Після закінчення апеляційного провадження даний виконавчий документ з виконання не був відкликаний. Крім того, банком, як стягувачем,було звернуто до виконання і судове рішення. ( а.с. 18 ) Відповідно до п.6 ч.1 ст.3 ЦК України основними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність. Тобто, дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору. Суд вважає, що поведінка відповідача - АТ`Сенс Банк» при зверненні за вчиненням Виконавчого напису після ухвалення рішення судом першої інстанції та перебування справи на стадії апеляційного провадження, таким стандартам поведінки не відповідала. З урахуванням приведеного суд вважає, що отримані відповідачем кошти за результатами аукціону мали статус безпідставно отриманих, тому приходить до висновку про задоволення вимог позивачки та стягнення річних та інфляційних втрат саме з дати аукціону. Заперечуючи проти позову, представник відповідача проведених позивачкою розрахунків не спростовував, своїх розрахунків не надав, а тому суд вважає вимоги позивачки щодо даного відповідача обґрунтованими, а суми до стягнення доведеними. Щодо стягнення коштів з приватного виконавця, як безпідставно отриманих, суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 45 Закону України «Про виконавче провадження» розподіл стягнутих виконавцем з боржника за виконавчим провадженням грошових сум (у тому числі одержаних від реалізації майна боржника) здійснюється у такій черговості: 1) у першу чергу повертається авансовий внесок стягувача на організацію та проведення виконавчих дій; 2) у другу чергу компенсуються витрати виконавчого провадження, не покриті авансовим внеском стягувача; 3) у третю чергу задовольняються вимоги стягувача та стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків фактично стягнутої суми або основна винагорода приватного виконавця пропорційно до фактично стягнутої з боржника суми (крім виконавчих документів про стягнення аліментів). Основна винагорода приватного виконавця стягується в порядку, передбаченому для стягнення виконавчого збору. Частиною 2 ст. 74 Закону передбачено, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом. Тобто, Законом України «Про виконавче провадження» встановлено спеціальний порядок судового оскарження рішення, дії чи бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця щодо стягнення виконавчого збору та/або витрат на проведення виконавчих дій, згідно з яким відповідні спори відносяться до юрисдикції адміністративних судів та підлягають розгляду за правилами адміністративного судочинства. Це відповідає позиції Верховного Суду, висловленій у в постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 червня 2018 року у справі №921/16/14-г/15. З урахуванням цього, підстави для задоволення вимог позивачки в частині стягнення витрат виконавчого провадження та винагороди приватного виконавця відсутні. Відповідно до ч.ч.1,2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч. 3 ст. 133 ЦПК України во витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. З матеріалів справи вбачається, що 15 липня 2020 року між позивачкою та адвокатом Гончарук А.С. укладено договір № 05/2020 про надання професійної правничої допомоги. Додатковою угодою №5 від 27 березня 2023 року адвокат Гончарук А.С. взяла на себе зобов`язання представляти інтереси позивачки в даній справі. Пунктом 5 Додаткової угоди сторони погодили гонорар адвоката в розмірі 25 000, 00 грн. 20 травня 2024 року між позивачкою та адвокатом був підписаний Акт виконаних робіт, позивачка сплатила визначену договором вартість правничої допомоги. Статтею 59 Конституції закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Відповідно до п.п.6, 9 ч.1 ст.1 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. За змістом ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову. З точки зору ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). При визначенні розміру судових витрат, які підлягають відшкодуванню на користь відповідача, суд виходить з наступного. Відповідно до ч.ч. 5, 6 ст. 137 ЦПК України за клопотанням іншої сторони суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи. Це відповідає позиції Верховного Суду, висловленій у постановіВеликої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц. Разом з тим, відповідачі з клопотанням про зменшення розміру витрат на професійну правову допомогу до суду не зверталися. При визначенні розміру цих витрат суд виходить з наступного. З Акту виконаних робіт вбачається, що позивачці були надані наступні послуги та їх вартість: -аналіз судової практики та обрання належного способу захисту - 5 000, 00 грн; -написання та подання позову про стягнення безпідставно отриманих коштів - 10 000, 00 грн.; -підготовка та подання заяви про зміну предмета позову - 2 000, 00 грн.; -участь у судових засіданнях - 8 000, 00 грн. Суд враховує, що в даній категорії справ давно склалася усталена судова практика та давно визначені способи захисту порушених прав. З урахуванням цього суд вважає, що для фахівця в галузі права, яким є професійний адвокат, проаналізувати судову практику, визначитися із способом захисту та підготувати позов не потребувало таких значних затрат часу. Крім того, суд зважає на те, що підставою для підготовки та подачі заяви про зміну предмету позову стала лише неправильно визначена в позові сума, яка за результатом електронних торгів була перерахована банку,що, в свою чергу, потягло за собою неправильно нараховані 3% річних та інфляційні втрати. Суд також враховує, що адвокат Гончаренко А.С. участі в судових засіданнях не приймала, хоч і готувала документи до суду. Враховуючи викладене вище, предмет спору сторін та складність справи, характер та обсяг виконаної роботи адвокатом, принцип співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, а також критерій розумності їхнього розміру, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача - АТ`Сенс Банк» витрат на правничу допомогу в розмірі 10 000, 00 грн. Крім того, з урахуванням часткового задоволення вимог позивачки, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача - АТ`Сенс Банк» на користь позивачки 2 755, 26 грн. судового збору.

Outcome: partial