Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-21 00:00:00

До Кілійського районного суду Одеської області надійшла позовна заява [PERSON] , представника позивача адвоката Базалицького Р.В., до АТ «Державний ощадний банк України» про звільнення майна з-під арешту. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що під час подання документів у грудні 2023 року для реєстрації права власності на будинок за адресою [ADDRESS] , [PERSON] було повідомлено про наявність заборони на вказаний будинок в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна. З Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна вбачається, що підставою заборони є запис №8241947 від 28 листопада 2008 року, зареєстрований реєстратором: Кілійська районна державна нотаріальна контора; об`єкт обтяження будинок, адреса [ADDRESS] ; власник [PERSON] ; додаткові дані - дата виникнення 23.08.1994. Згідно архівної довідки, наданої Одеським державним нотаріальним архівом від 09.05.2023, зазначено, що за матеріалами архівного фонду Кілійської державної нотаріальної контори Одеської області міститься повідомлення про надання позички [PERSON] Кілійським відділенням Ощадбанку в сумі 10 000 000 крб. на 10 років на будівництво на відведеній ділянці [ADDRESS] від 23.08.1994 за №684. На підставі вказаного повідомлення накладено заборону на відчуження будинку від 16 вересня 1994 року за реєстровим номером 46. Відомості про зняття заборони у матеріалах справи відсутні. В додатку до довідки надано повідомлення про видання суди. Вказане обтяження є актуальним і на теперішній час. Позивач [PERSON] є власником майна на яке накладено заборону з 1978 року. Наявність обтяження перешкоджає позивачу вільно користуватись та розпоряджатись належним позивачу вищевказаним майном та порушує його права, як власника цього майна, а тому просить суд скасувати заборону, накладену Кілійською районною державною нотаріальною конторою на нерухоме майно за адресою [ADDRESS] , виключивши з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна заборону (архівний запис), реєстраційний номер обтяження №8241947, зареєстрований 28.11.2008 за №8241947 реєстратором Кілійська районна державна нотаріальна контора. 19.01.2024 позовну заяву залишено без руху та\~надано позивачу строк для усунення недоліків, зазначених в ухвалі, який не може перевищувати десяти днів з дня її вручення. 24.01.2024 провадження у справі відкрито в порядку спрощеного позовного провадження. 01.05.2024 за клопотанням представника позивачу у справі замінено первісного відповідача Кілійську державну нотаріальну контору Одеської області на належного відповідача АТ «Державний ощадний банк України», ЄДРПОУ 00032129. 14.05.2024 на адресу суду надійшов відзив АТ «Державний ощадний банк України» у якому просять відмовити у задоволенні позовних вимог, обґрунтовуючи тим, що АТ «Державний ощадний банк України» не є належним відповідачем у справі, а також вказують, що заборону накладено на будинок, відношення до якого позивач не має. Представник позивача в судове засідання не з`явився, у поданій заяві просив справу розглянути без його участі, на позовних вимогах наполягав. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, у відзиві просили справу розглядати без участі представника. Враховуючи положення ч. 2\~ст. 247 ЦПК України\~фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, з огляду на неявку всіх учасників справи, не здійснювалось. Розглянувши матеріали справи та надавши належну правову оцінку всім наявним у матеріалах справи доказам у їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позову в повному обсязі з огляду на наступне. Судом встановлено, що [PERSON] на підставі договору купівлі продажу від 14.12.1978, зареєстрованого в книзі записів нотаріальних дій під [ADDRESS] , що також вбачається з рішення Вилківської міської ради №67 від 15.04.2023, де зазначеному будинку присвоєно відповідну адресу та вулицю перейменовано на «Врожайну». З копії паспорта позивача вбачається, що він зареєстрований за вказаною адресою [ADDRESS] , з 29 липня 1997 року. На вказаний будинок позивачем виготовлено технічний паспорт. Відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯИ №396107 та інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №362252500, [PERSON] з 23.11.2009 є власником земельної ділянки 0,2475 га, кадастровий номер: 5122382200:02:001:0070, цільове призначення: для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . З Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна вбачається, що об`єктом обтяження є будинок, адреса [ADDRESS] , зареєстрований реєстратором: Кілійська районна державна нотаріальна контора; власник [PERSON] ; додаткові дані - дата виникнення 23.08.1994; реєстраційний номер обтяження №8241947 від 28 листопада 2008 року. Згідно архівної довідки наданої Одеським державним нотаріальним архівом від 09.05.2023 встановлено, що за матеріалами архівного фонду Кілійської державної нотаріальної контори Одеської області міститься повідомлення про надання позички [PERSON] Кілійським відділенням Ощадбанку в сумі 10 000 000 крб. на 10 років на будівництво на відведеній ділянці [ADDRESS] від 23.08.1994 за №684. На підставі вказаного повідомлення накладено заборону на відчуження будинку від 16 вересня 1994 року за реєстровим номером 46. Відомості про зняття заборони у матеріалах справи відсутні. В додатку до довідки надано повідомлення про видання суди. Судом виконано всі процесуальні дії передбачені цивільним процесуальним кодексом України, що дає суду підстави ухвалити рішення на підставі наявних в матеріалах справи доказів. Наявні докази є належними та допустимими, оскільки отримані у встановленому законом порядку, містять інформацію щодо предмету доказування, узгоджуються між собою, не заперечуються сторонами та не викликають сумніву щодо їх достовірності. Відповідно до ч. 1\~ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ч. 1ст. 19\~Цивільного процесуального кодексу України\~суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється порядку іншого судочинства. Позивач у позові наголошує, що він є власником житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , та вказане підтверджено належними та допустимими і судом під сумнів не ставиться. На зазначений будинок накладено заборону, що очевидно перешкоджає позивачу вільно користуватись та розпоряджатись належним йому майном. Водночас, відповідач у своєму відзиві вказує, що позивач не має ніякого відношення до вказаного будинку, на який накладено заборону, а також зазначає про безпідставність та необґрунтованість залучення АТ «Державний ощадний банк України». З наведеними твердженнями у відзиві суд не погоджується у зв`язку з наступним обґрунтуванням. Щодо належного відповідача у справі АТ «Державний ощадний банк України». Відповідно до\~статті 48 ЦПК України\~сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава. Основною ознакою сторін цивільного процесу є їхня матеріальна і процесуальна заінтересованість у справі. Саме сторони є суб`єктами правовідношення, з приводу якого виник спір. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі (частина друга\~статті 51 ЦПК України). При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта\~статті 263 ЦПК України). Визначення відповідачів, предмета і підстав спору є правом позивача, водночас встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи: суд за клопотанням позивача, не припиняючи розгляду справи, замінює первісного відповідача належним відповідачем, якщо позов пред`явлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, або залучає до участі у справі іншу особу як співвідповідача (див. висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений у постанові від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц). Спори, пов`язані з належністю майна, на яке накладений арешт, відповідно до статей\~15\~і\~16 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, якщо існує спір щодо визнання права власності на майно та однією зі сторін відповідного спору є фізична особа, крім випадків, коли розгляд таких справ відбувається за правилами іншого судочинства. У разі якщо опис та арешт майна проводився державним виконавцем, скарга сторони виконавчого провадження розглядається в порядку, передбаченому\~розділом VII ЦПК України\~у вказаній редакції. Інші особи, які є власниками (володільцями) майна і які вважають, що майно, на яке накладено арешт, належить їм, а не боржникові, можуть звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно та про зняття з нього арешту. Особи, які є власниками (володільцями) майна і які вважають, що майно, на яке накладено арешт, належить їм, а не боржникові, можуть звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Відповідачем у справах за позовами про звільнення майна з-під арешту є боржник або особа,\~в інтересах\~якої накладено\~арешт на\~майно у виконавчих провадженнях, оскільки задоволення такого позову може безпосередньо\~вплинути на\~права та\~законні інтереси\~сторін спірних\~правовідносин щодо такого майна (див. постанову Великої Палати Верховного Суду у постанові від 05 травня 2020 року у справі № 554/8004/16 (провадження 14-431цс19)). Відповідачем у справах за позовами про звільнення з-під арешту майна є боржник або особа,\~в інтересах\~якої накладено\~арешт на\~майно у виконавчих провадженнях, оскільки задоволення такого позову може безпосередньо вплинути на права та законні інтереси сторін спірних відносин щодо такого майна (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 26 листопада 2019 року у справі № 905/386/18 (провадження № 12-85гс19)). Водночас, пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у своїй постанові від 03.06.2016 №5 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» зазначив аналогічні вищенаведеним твердження, а саме, що у позовах про зняття арешту з майна відповідачами в справі є боржник, особа, в інтересах якої накладено арешт на майно, а в окремих випадках - особа, якій передано майно, якщо воно було реалізоване. З матеріалів справи встановлено, що [PERSON] саме Кілійським відділенням Ощадбанку надано позику у розмірі 10\~000\~000 крб на 10 років для будівництва будинку, за адресою за адресою: [ADDRESS] , про що зазначено у повідомленні про видачу позики від 23.08.1994. У вказаному повідомлені наведено прохання Кілійського відділення Ощадбанку до державної нотаріальної контори про встановлення обтяження на зазначений будинок. За таких обставин, позивачем вірно визначено відповідача у спорі як АТ «Державний ощадний банк України», позаяк саме в його інтересах встановлено відповідне обтяження. Щодо скасування обтяження. Зі змісту\~статті 2 Закону № 1952-IV\~вбачається, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно; Державний реєстр речових прав на нерухоме майно (далі - Державний реєстр прав) - єдина державна інформаційна система, що забезпечує обробку, збереження та надання відомостей про зареєстровані речові права на нерухоме майно та їх обтяження; обтяження - заборона або обмеження розпорядження та/або користування нерухомим майном, встановлені законом, актами уповноважених на це органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб, або такі, що виникли з правочину; реєстраційна дія - державна реєстрація прав, взяття на облік безхазяйного нерухомого майна, а також інші дії, що здійснюються державним реєстратором у Державному реєстрі прав, крім надання інформації з цього реєстру. Відповідно до ч. 2\~ст. 18 Закону № 1952-IV\~перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав, та порядок державної реєстрації прав визначаються Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Згідно до п. 6 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого\~постановою КМУ від 25 грудня 2015 р. № 1127, визначено, що державна реєстрація прав проводиться за заявою заявника шляхом звернення до суб`єкта державної реєстрації прав або нотаріуса. У свою чергу\~стаття 2 Закону № 1952-IV\~заявником визначає особу, в інтересах якої встановлено, змінено або припинено обтяження, або уповноважену ним особу - у разі подання документів для проведення державної реєстрації набуття, зміни або припинення обтяження речових прав. На підставі п. 7 Порядку для державної реєстрації прав заявник подає оригінали документів, необхідних для відповідної реєстрації, передбачені\~Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", іншими законами України та цим Порядком. Відповідно до\~ст. 74 Закону України «Про нотаріат»\~Нотаріус знімає заборону відчуження нерухомого майна (майнових прав на нерухоме майно), об`єктів незавершеного будівництва, майбутніх об`єктів нерухомості, права на які підлягають державній реєстрації, частки у праві власності на таке майно у зв`язку із: повідомленням кредитора (позикодавця) про погашення позики (кредиту); припиненням, розірванням іпотечного договору, договору застави, ренти, довічного утримання (догляду), спадкового договору, іншого договору, на підставі якого було накладено заборону відчуження; смертю відчужувача за договором довічного утримання (догляду), спадковим договором або смертю другого з подружжя, що уклали спадковий договір; смертю другого з подружжя, яке склало спільний заповіт подружжя; відчуженням майна, переданого під виплату ренти; спливом строку, на який накладено заборону відчуження; рішенням суду; судовим рішенням про скасування рішення суду про оголошення фізичної особи померлою, про скасування рішення суду про позбавлення батьків дитини батьківських прав або відібрання дитини без позбавлення батьківських прав; зверненням органів опіки та піклування про усунення обставин, що обумовили накладення заборони відчуження майна дитини; в інших випадках, встановлених законодавством. Аналогічна норма міститься у пункті 5.1 пункту 5 глави 15 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого\~наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22.02.2012\~(зі змінами). З аналізу наведених норм чинного законодавства суд приходить до переконання, що відносно власності позивача, який володіє вищезгаданим житловим будинком з 1978 року, наявне обтяження у виді заборони на нерухоме майно, яке виникло на підставі повідомлення Кілійського відділення Ощадбанку до державної нотаріальної контори. Водночас, як зазначено у відзиві на позовну заяву АТ «Державний ощадний банк України» звернув увагу на тому, що у АТ «Ощадбанк» відсутня інформація та документи щодо підстав накладення заборони на нерухоме майно, за адресою: [ADDRESS] . За наведених обставин, суд приходить до висновку про безпідставність існування обтяження на житловий будинок, власником якого є позивач. Конституцією України\~(ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої приєдналась Україна 17.07.1997 відповідно до\~Закону № 475/97-ВР від 17.07.1997 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватись і розпоряджатись належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Статтями\~319,\~321 ЦК України\~передбачено, що власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії. Право власності є непорушним. Гарантуючи захист права власності законодавство надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, навіть якщо ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст. ст.\~16,\~386,\~391 ЦК України. Відповідно до\~ст. 391 ЦК України\~власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Наявне обтяження за умови відсутності у самого обтяжувача будь-яких претензій майнового характеру до власника та належного йому майна порушує право власності позивача, оскільки останній наразі обмежений у можливості реалізації своїх прав, у зв`язку із чим таке порушене право підлягає судовому захисту шляхом усунення перешкод у його користуванні та зняття зареєстрованого обтяження майна, що відповідає вимогам\~ст. 16 ЦК України. Відповідно до ч. 1\~ст. 16 ЦК України\~кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, припинення дії, яка порушує право (п. 3 ч. 2\~ст. 16 ЦК України).

Outcome: approved