Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-13 00:00:00

У квітні 2024 року представник позивача [PERSON] [PERSON] звернулась до суду із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Свої вимоги обґрунтувала тим, що 26.12.2015 року між сторонами було укладено шлюб. Від шлюбу мають неповнолітню дитину: [PERSON] , [INFO] . Відповідач не бажав підтримувати нормальні сімейні відносини, наприкінці 2018 року відповідач пішов із сім`ї, залишив позивача з 2-х річним сином, матеріально сім`ю не забезпечував. Вже більше 5-ти років сторони проживають за різними адресами, спільне господарство не ведуть, шлюб носить виключно формальний характер. Представник позивача подала заяву про розгляд справи у відсутність позивача та його представника, позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить позов задовольнити. Відповідач про дату, час і місце судового засідання повідомлявся у відповідності до ст.128 ЦПК України належним чином, про причину неприбуття не повідомив та не подав відзив, тому суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів відповідно до ч.1 ст.280 ЦПК України за відсутності заперечень до того позивача. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Згідно ст.110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до ч.2 ст.112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше сумісне проживання подружжя та збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їх дітей, які мають істотне значення. Судом встановлено, що сторони знаходяться в шлюбі з 26.12.2015 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим Відділом ДРАЦС Ізмаїльського міськрайонного управління юстиції в Одеській області, актовий запис № 973. Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину [PERSON] , [INFO] , (свідоцтво про народження серії [NUMBER] , видане 22.03.2016 року Відділом ДРАЦС Ізмаїльського міськрайонного управління юстиції в Одеській області, актовий запис № 340). З відповідачем у позивача сімейні відносини припинено через відсутність між сторонами взаєморозуміння та довір`я. Збереження сім`ї і подальше спільне проживання з відповідачем позивач вважає за неможливе. Статтею 51 Конституції України передбачено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. За правилами, передбаченими ст. ст. 24, 104, 105, 110 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання за рішенням суду. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Згідно ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, чоловік і жінка, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження, під час шлюбу та під час його розірвання. Оскільки сторони однією сім`єю не проживають, поновити шлюбно-сімейні стосунки наміру позивач не має, подальше сумісне проживання сторін і збереження шлюбу є неможливим та суперечить інтересам позивача, суд вважає за можливе шлюб розірвати.

Outcome: approved