Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-19 00:00:00

У березні 2024 року [PERSON] звернувся до\~суду з\~позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «ДІЄСА» про стягнення заробітної плати та компенсації за невикористану відпустку. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що з 24.05.2022 року по 21.08.2023 року перебував у трудових відносинах з ТОВ «ДІЄСА»,\~працюючи на\~посаді продавця-консульта\~філії 2\~департаменту з\~роздрібної торігвлі.\~Наказом №00/18/08/016\~від 18.08.2023\~року був\~звільнений із\~займаної посади\~за згодою\~сторін.\~Однак в\~день звільнення\~відповідач письмово\~не повідомив\~про нараховані\~суми належні\~йому при\~звільненні та\~не здійснив\~виплату належних\~сум,\~розрахункового листа\~не надав.Посилаючись на викладені обставини позивач просить стягнути з відповідача заборгованість із заробітної плати виходячи з розрахунку середньої заробітної плати за останні шість місяців перез звільненням (з 01.01.2023 року по 30.06.2023 року), за липень 2023 року в сумі 20602 грн., за серпень 2023 року (21 день) в сумі 13956 грн. 18 коп., а також компенсацію за невикористану відпустку в сумі 13291 грн. 60 коп., а всього в загальній сумі 47849 грн.79 коп. (а.с.23-26). Ухвалою суду від 02.04.2024 року позовну заяву залишено без руху та встановлено позивачу десятиденний строк для усунення недоліків позову (а.с.19-20). Ухвалою суду від 11.04.2024 року прийнято позовну заяву до розгляду та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з викликом сторін (а.с.29-30). Позивач в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином. Представника позивача в судовому засіданні позов підтримала у повному обсязі та просила його задовольнити з підстав зазначених у позовній заяві. Додатково пояснила, що позивачу не виплачено борг підприємства на початок місяця в сумі 19976 грн. 01 коп., та в сумі 14582,51 грн. зазначені в розрахунковому листі за серпень 2023 року. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином. Подав до суду клопотання, в якому просив розглядати справу за відсутності відповідача та відмовити у задоволенні позовних вимог в частині стягнення середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок та інших платежів, не пов`язаних із стягненням заробітної плати. В клопотанні зазначив, що невиплата заробітної плати перед працівниками та компенсації невикористаних днів відпускти сталася внаслідок об`єктивних обставин, непереборної сили (воєнний стан). Просить врахувати, що відповідно до ст.10 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» визначено, що роботодавець повинен вживати всіх можливих заходів для забезпечення реалізації права працівників на своєчасне отримання заробітної плати. Роботодавець звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання щодо строків оплати праці, якщо доведе, що це порушення сталося внаслідок ведення бойових дій або дії інших обставин непереборної сили. Звільнення роботодавця від відповідальності за несвоєчасну оплату праці не звільняє його від обов`язку виплати заробітної плати. Торгова мережа «Eldorado», до якої відноситься ТОВ «ДІЄСА», зазнала значних збитків внаслідок збройної агресії Російської Федерації; ракетним ударом знищена частина товарних запасів на центральному складі; втрачений контроль над магазинами підприємства; фактичне припинення роботи інших магазинів підприємства у зв`язку з неможливістю ведення господарської діяльності. Вказані обставини вважає форс-мажорними (а.с.42-45). Суд, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши та оцінивши докази в їх сукупності, прийшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного. Згідно із записів у трудовій книжці серії [NUMBER] , [PERSON] у період з 24.05.2022 року по 21.08.2023 року перебував у трудових відносинах з ТОВ «ДІЄСА» працюючи на посаді продавця-консультанта філії 2 департаменту з роздрібної торгівлі, що підтверджується її копією (а.с.8-9). Відповідно до копії наказу №Z00/18/08/016 про припинення трудового договору від 21.08.2023 року, [PERSON] звільнений з займаної посади продавця-консультатна департаменту з роздрібної торгівлі, філії 2 за угодою сторін згідно п.1 ст.36 КЗпП України з 21.08.2023 року, а також зазначено про виплату працівнику компенсації за 20 невикористаних календарних днів відпустки (а.с.7). Згідно з розрахунковим листком ТОВ «ДІЄСА» за серпень 2023 року [PERSON] нараховано: компенсація відпустки (20 днів) 13528 грн. 80 коп.; оклад по годинах (відпрацьовані 5 днів, що складає 40 годин) 1456 грн. 52 коп.; оплата простою (11 днів, що складає 88 годин) 2136 грн. 06 коп. Борг за підприємством на початок місяця 19976 грн. 01 коп. (а.с.34). 29.02.2024 року позивач направив на адресу ТОВ «ДІЄСА» вимогу про проведення з ним повного розрахунку по виплаті заробітної плати при звільненні, компенсації за невикористану відпустку, а також надання повного розрахунку нарахованих сум при звільненні не пізніше трьох робочих днів, з дня отримання даної вимоги, що підтверджується копіями вимоги, фіскального чеку та трекінгу відстеження поштового відправлення (а.с.10-12). Як стверджує сторона позивача та не заперечив відповідач у поданому на адресу суду письмовому клопотанні роботодавцем ТОВ «ДІЄСА» не виплачено позивачу [PERSON] заробітну плату за липень-серпень 2023 року, а також компенсацію за невикористану відпустку. Про те,\~що в\~період липень-серпень\~2023\~рокуТОВ\~«ДІЄСА» не здійснювало виплату позивачу заробітної плати свідчать і дані Форми ОК-5, які надані позивачем (а.с.13-16). Крім цього, згідно даної форми сума заробітної плати позивача у 2023 році становила: січень 20413 грн. 65 коп., лютий 18080 грн. 27 коп., березень - 15843 грн. 09 коп., квітень 21620 грн. 15 коп., травень 21050 грн. 25 коп., червень 24814 грн. 92 коп. Статтею 43 Конституції України передбачено, що кожному громадянину гарантовано право на працю; на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Згідно зі ст.94 КЗпП України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Відповідно до ст.115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. У разі коли день виплати заробітної плати збігається з вихідним, святковим або неробочим днем, заробітна плата виплачується напередодні. Розмір заробітної плати за першу половину місяця визначається колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не менше оплати за фактично відпрацьований час з розрахунку тарифної ставки (посадового окладу) працівника. Статтею 10 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» визначено, що заробітна плата виплачується працівнику на умовах, визначених трудовим договором. Роботодавець повинен вживати всіх можливих заходів для забезпечення реалізації права працівників на своєчасне отримання заробітної плати. Роботодавець звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання щодо строків оплати праці, якщо доведе, що це порушення сталося внаслідок ведення бойових дій або дії інших обставин непереборної сили. Звільнення роботодавця від відповідальності за несвоєчасну оплату праці не звільняє його від обов`язку виплати заробітної плати. У разі неможливості своєчасної виплати заробітної плати внаслідок ведення бойові дії, строк виплати заробітної плати може бути відтермінований до моменту відновлення діяльності підприємства. У статті 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод вказано, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном; ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. За практикою Європейського суду з прав людини (справа «Будченко проти України», заява №38677/06) концепція «майна» не обмежується існуючим майном, може охоплювати активи, включаючи вимоги, стосовно яких можна було би довести, що заявник принаймні мав «законні сподівання» щодо отримання можливості ефективного володіння правом на власність. Тобто невиплачена заробітна плата є майном та однозначно підпадає під дію статті 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. Згідно зі ст.2 Закону України «Про оплату праці» до структури заробітної плати входить основна заробітна плата (винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов`язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців), додаткова заробітна плата (винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій) та інші заохочувальні та компенсаційні виплати до яких належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, виплати в рамках грантів, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми. Відповідно до ст.21 Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Згідно із ст.22 Закону України «Про оплату праці» суб`єкти організації оплати праці не мають права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами і колективними договорами. Частиною 1 статті 47 КЗпП України передбачено, що роботодавець зобов`язаний у день звільнення видати працівникові копію наказу (розпорядження) про звільнення, письмове повідомлення про нараховані та виплачені йому суми при звільненні (стаття 116) та провести з ним розрахунок у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу. Згідно зі ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати. У разі спору про розмір сум, нарахованих працівникові при звільненні, роботодавець у будь-якому разі повинен у визначений цією статтею строк виплатити не оспорювану ним суму. Відповідно до статті 115, 116 КЗпП України відсутність заборгованості перед позивачем має довести саме роботодавець. Крім того, необхідно зазначити, що у частині 2 статті 233 КЗпП України передбачено, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Незважаючи на те, що військовий стан віднесений до переліку форс-мажорних обставин, це не означає автоматичне звільнення суб`єкта господарювання від доказування. Посилаючись на форс-мажор як на підставу, зацікавленій стороні обов`язково потрібно довести, як саме проявився форс-мажор у конкретному випадку. Одного лише абстрактного посилання на наявність форс-мажору буде однозначно недостатньо. Зокрема, з цього приводу в постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 25 січня 2022 року у справі №904/3886/21 зазначено: «... Форс-мажорні обставини не мають преюдиціального (заздалегідь встановленого) характеру. При їх виникненні сторона, яка посилається на дію форс-мажорних обставин, повинна це довести. Сторона, яка посилається на конкретні обставини, повинна довести те, що вони є форс-мажорними, в тому числі саме для конкретного випадку. Виходячи з ознак форс-мажорних обставин, необхідно також довести їх надзвичайність та невідворотність. Те, що форс-мажорні обставини необхідно довести, не виключає того, що наявність форс-мажорних обставин може бути засвідчено відповідним компетентним органом ...». Тягар доказування впливу форс-мажорних обставин покладається на сторону, яка про них заявляє. Таким чином, суд не приймає до уваги доводи відповідача про неможливість виплати заробітної плати та компенсації за невикористані дні відпустки в період дії воєнного стану, оскільки надані докази не доводять неможливість здійснити виплату заробітної плати працівнику. Вимог щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку чи інших виплат позовна заява не містить, а тому відповідні доводи відповідача у письмових поясненнях є безпідставними. Таким чином, із матеріалів справи вбачається та не спростовано відповідачем, що останній, як роботодавець, порушуючи вимоги трудового законодавства в частині оплати праці працівника, не виплатив позивачу компенсацію відпустки та заробітну плату за липень-серпень 2023 року, а також не здійсненив розрахунок у день звільнення позивача, внаслідок чого виникла заборгованість по заробітній платі та компенсації за невикористану відпустку. Розмір заборгованості відповідача перед позивачем із компенсації за\~невикористану відпустку та по заробітній платі за липень-серпень 2023 року позивачем підтверджено розрахунковим листком за серпнь 2023 року, наданого відповідачем ТОВ «ДІЄСА» (а.с.34). Відповідач заперечень щодо факту заборгованості та її розміру не надав, також не надав доказів здійснення остаточного розрахунку з позивачем та виплати останньому нарахованих сум згідно розрахункового листка за серпнь 2023 року. Відповідно ж до п.6 постанови Пленуму ВСУ «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» від 24 грудня 1999 року № 13, оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення. Отже, суд зазначає у резолютивній частині рішення присудженні до стягнення кошти без утримання податків й інших обов`язкових платежів, передбачених законодавством, оскільки такі відрахування є обов`язком роботодавця. Таким чином, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обгрунтованими та підлягають задоволенню в частині стягнення з відповідача нарахованої, але не виплаченої 13528\~грн.\~80\~коп.\~компенсації за\~невикористану відпустку та 23568 грн. 59 коп. (19976,01 грн. за липень 2023 року та 3592,58 грн за серпень 2023 року) заборгованості по заробітній платі за липень-серпень 2023 року, за вирахуванням передбачених законом податків та обов`язкових платежів. В іншій частині вимоги позивача є необґрунтованими та задоволенню не підлягають. Відповідно до п.2 ч.1 ст.430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць. Позивач від\~сплати судового\~за вимогу\~стягнення заробітної\~плати звільнена\~на підставі\~п.1\~ч.1\~ст.5\~Закону України\~«Про судовий\~збір». Враховуючи, що судом ці вимоги задоволені частково на суму 37097 грн. 39 коп. з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог в сумі 939 грн. 04 коп.

Outcome: partial