Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-20 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Дніпрофінанасгруп" звернулось до суду з позовом про стягнення заборгованості. Свої позовні вимоги обґрунтовують тим, що 14.12.2007 між ВАТ «Комерційний банк Експобанк», правонаступником якого є ТОВ "ФК "Дніпрофінанасгруп", на підставі Договору про відступлення прав вимоги, та [PERSON] було укладено Договір кредиту і забезпечення №268/АК-2007. До того ж, того ж дня, для забезпечення виконання зобов`язань за кредитним Договором, укладено Договір поруки з [PERSON] . У зв`язку з невиконанням умов кредитного договору, первісний кредитор звертався до суду з позовом про стягнення з [PERSON] та [PERSON] заборгованості. Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 16.02.2012, стягнуто солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь ПАТ «Комерційний банк Експобанк» заборгованість за кредитним Договром № 268/АК-2007 від 14.12.2007 в розмірі 33797,99дол США та 12611,27грн. На виконання рішення суду, стягувачу було видано виконавчий документ, проте рішення суду відповідачами не виконано. За наведених обставин просять стягнути солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь позивача 3% річних в сумі 3044,16дол США та 1135,89грн - 3% річних і 5883,00грн - інфляційних нарахувань, а всього 3044,16дол США та 7018,89грн. 26.12.2023 ухвалою Деснянського районного суму м. Києва відкрито провадження у справі, призначено справу до розгляду в порядку загального позовного провадження, визначено відповідачам п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву. Представник ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» в судове засідання, призначене на 16.05.2024 не з`явився. У матеріалах справи міститься заява про розгляд справи без участі їх представника. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання, призначене на 16.05.2024 не з`явились. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином. Причину неявки суду не повідомлено. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає за можливе вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити рішення у відсутності учасників справи. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Стаття 263 ЦПК України регламентує, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Дослідивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення, з таких підстав. Судом встановлені такі факти та їх правовідносини. 14.12.2027 між ВАТ «КБ Експобанк», правонаступником якого є ПАТ «КБ Експобанкк» та [PERSON] було укладено Договір кредиту і забезпечення №268/АК2007, згідно якого відповідачу було надано кредит у розмірі 18000дол США під 12% річних, термін повернення до 13.12.2014. Кредит видавався на умовах забезпеченості, цільового використання, повернення і платності для купівлі транспортного засобу з одночасним укладанням Договору поруки, згідно якого відповідачка [PERSON] поручилась перед Банком за виконання відповідачем [PERSON] договору кредиту. Дані обставини встановлені рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 16.02.2012, у справі №2-220/2012, відповідно до якого позов ПАТ «КБ «Експобанк» до [PERSON] , [PERSON] про солідарне стягнення заборгованості - задоволено. Стягнуто солідарно з [PERSON] , [PERSON] на користь ПАТ «КБ «Експобанк» заборгованість до Договором кредиту у розмірі 33 797,99дол США і 12 611,27грн. 30.05.2018 ухвалою Оболонського районного суду м. Києва, по справі №756/6055/18 було замінено стягувача ПАТ «КБ «Експобанк» на його правонаступника ТОВ "Фінансова компанія "Дніпрофінансгруп" у виконавчих листах № 2-220/12 виданих Оболонським районним судом м.Києва 09.10.2013 за позовом ПАТ «КБ «Експобанк» до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості на користь ПАТ «КБ «Експобанк» у розмірі 33797,99дол США та 12611,27грн. Згідно із розрахунків заборгованості відповідачів за кредитним договором, здійснених позивачем на заборгованість в доларах США, розмір 3% річних за період з 04.11.2020 по 04.11.2023 становить 3044,16дол США, а на заборгованість в гривневому еквіваленті становить 1135,89грн - 3% річних та 5883,00грн - інфляційних нарахувань, що всього становить 3044,16дол США та 7018,89грн. Відповідно до ст. 129-1 Конституції України, судові рішення ухвалюються іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд. Згідно зі ст. 18 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій. Посадових чи службових осіб та громадян в підлягають виконанню на всій території України. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом. Частиною 2 ст. 509 ЦК України визначено, що зобов`язання виникають із підстав, встановлених ст. 11 ЦК України. За вимогами ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі, інші юридичні факти. Згідно із ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 598 ЦК України передбачено, що зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Відповідно до ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Отже, для належного виконання зобов`язання необхідно дотримуватись визначених у договорі умов, зокрема щодо сплати коштів, визначених кредитним договором, а тому прострочення виконання зобов`язання є його порушенням. Положеннями статті 611 ЦК України передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. З огляду на вищенаведені норми, грошове зобов`язання може виникати між сторонами не тільки із договірних відносин, а й з інших підстав, зокрема, і факту наявності боргу, встановленого рішенням суду. Наслідки прострочення грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити грошові кошти, але неправомірно не сплачує їх, також врегульовані законодавством. У цьому разі відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом ч. 2 ст. 625 ЦК України нарахування інфляційних витрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Дані кошти нараховуються незалежно від вини боржника. Положення ст. 625 ЦК України, застосовуються до боржника у разі порушення ним грошового зобов`язання в не залежності від наявності вини в його діях. Кредитор реально грошові кошти не отримав. Відтак, встановлені ст. 625 ЦК України відсотки річних та інфляційні витрати підлягають нарахуванню до моменту фактичного виконання грошового зобов`язання. Оскільки ст. 625 ЦК України розміщена в розділі І "Загальні положення про зобов`язання" книги 5 ЦК України, то вона поширює свою дію на всі зобов`язання, якщо інше не передбачено в спеціальних нормах, які регулюють суспільні відносини щодо виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань. Таким чином, у ст. 625 ЦК України визначено загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт (аналогічний висновок міститься у постановах Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2019 у справі №646/14523/15-ц, від 09.11.2021 у справі № 320/5115/17). За своєю правовою природою судове рішення є засобом захисту прав або інтересів фізичних та юридичних осіб. За загальним правилом судове рішення забезпечує примусове виконання зобов`язання, яке виникло з підстав, що існували до його ухвалення, але не породжує таке зобов`язання, крім випадків, коли положення норм чинного законодавства передбачають виникнення зобов`язання саме з набранням законної сили рішенням суду (аналогічний висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 09.11.2021 у справі №320/5115/17). Судом установлено, що відповідачі належним чином не виконував своїх зобов`язань за Кредитним договором. У зв`язку із чим первісний кредитор звернувся до суду з вимогою про стягнення боргу за кредитним договором, та рішенням суду підтверджено наявність грошового зобов`язання позичальника перед кредитором за Договором кредиту в розмірі 33797,99дол США і 12611,27грн. Правовий аналіз положень статей 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за кредитним договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення. Зазначена позиція підтверджена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 08 листопада 2019 року у справі №127/15672/16-ц, від 04 липня 2018 року у справі №310/11534/13-ц (провадження №14-154цс18), від 04 червня 2019 року у справі №916/190/18 (провадження №12-302гс18). Рішення суду не є підставою для виникнення нового грошового зобов`язання у спірних правовідносинах, а лише підтверджує факт порушення відповідачем грошового зобов`язання, яке виникло до ухвалення судового рішення на підставі договору. Зазначене рішення суду не трансформує та не припиняє грошове зобов`язання. У розумінні наведених приписів, позивач, як кредитор, вправі вимагати стягнення в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних до повного виконання грошового зобов`язання. При цьому, виходячи зі змісту правової позиції наведеної у постанові Верховного суду від 12 березня 2018 року № 914/712/16, базою (основою) для нарахування 3% річних та інфляційних втрат, згідно з вимогами наведеної норми, є сума основного боргу, необтяжена іншими нарахуваннями. Розрахунок суми заборгованості з урахуванням індексу інфляції провадиться шляхом помноження суми заборгованості на сукупний індекс інфляції за період прострочення виплати заборгованості. Розрахунок трьох процентів річних провадиться по формулі: сума заборгованості помножити на кількість днів прострочення та 3% і поділити на 365 днів. Відповідно до статті 524 ЦК України зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть обміняти грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті. Частина перша статті 533 ЦК України передбачає, що грошове зобов`язання має бути виконане в гривнях. Отже, гривня, як національна валюта, є єдиним законним платіжним засобом на території України. Разом із тим частиною другої статті 533 ЦК України допускає, що сторони можуть застосовувати грошові зобов`язання в грошовому еквіваленті в іноземній валюті. У разі такої суми, що підлягає сплаті за зобов`язаннями, надзвичайно в гривнях за офіційним курсом НБУ, встановленим для відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не передбачений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. За змістом статті 1 Закону України від 03 липня 1991 року N 1282-XII "Про індекс грошових доходів населення" індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на та послуги, які купує населення для невиробничого споживання. Офіційний індекс інфляції, що розраховується Держкомстатом, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти. Таким чином, індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України - гривня, іноземна валюта індексації не підлягає. Норми частини другої статті 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції поширюється лише на випадки прострочення грошового зобов`язання, визначеного в гривнях. Отже зі змісту позовної заяви вбачається, що позивачем, у відповідності до розрахунку заборгованості, що підлягає стягненню, правильно нараховані 3% річних окремо на заборгованість у доларах США і окремо на заборгованість в гривневому зобов`язанні 3% річних та інфляційні витрати, що становить загальну суму заборгованості за час прострочення виконання рішення суду в розмірі 3044,16дол США та 7018,89грн. Однак, відповідачами вказаний розрахунок жодними доказами не спростований та доказів на підтвердження належного виконання як вимог договору так і рішення суду з боку відповідачів суду надано не було. Конституцією України передбачено, що всі рівні перед законом і судом; змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості (статті 24 та 129). Виходячи зі змісту ч.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків. Аналізуючи викладене вище, обставини справи і зважаючи на невиконання відповідачами своїх зобов`язань, встановлених рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 16.02.2012, та враховуючи період за який здійснюється розрахунок з 04.11.2020 по 04.11.2023, суд вважає, що позовні вимоги обґрунтовані, належні та підлягають до задоволення в повному обсязі. У зв`язку з задоволенням позову в повному обсязі, судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 2958,37грн, відповідно до ст. 141 ЦПК України покладаються на відповідачів, по 1479,19грн з кожного.

Outcome: approved