Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-26 00:00:00

07.02.2024 заявниця звернулася до суду із заявою, в якій просить [PERSON] , [INFO] , недієздатним та встановити над ним опіку. Свою заяву мотивувала тим, що її син [PERSON] має вади психічного характеру (страждає на психічну хворобу), має встановлений діагноз: розлади особистості та поведінки внаслідок ЧМТ з помірним інтелектуально мне стичним зниженням та вираженим характерологічними змінами особистості за органічним типом F07/84, він періодично проходить лікування в КНП СОР «Обласна клінічна спеціалізована лікарня» . На ґрунті психічної хвороби [PERSON] періодично, час від часу стає агресивним, яку він проявляє до своєї матері. Тому просить задовольнити вимоги і визнати недієздатним її сина [PERSON] і призначити опікуна. 08.02.2024 провадження у справі було відкрито. 01.03.2024 у справі було призначено судово- психіатричну експертизу і провадження у справі було зупинено. 25.04.2024 до суду надійшов висновок експерта, у зв`язку з чим провадження у справі було відновлено та призначено судовий розгляд. У судовому засіданні заявник зазначила, що проживає разом із сином, який внаслідок психічної хвороби поводить себе агресивно, застосовує щодо неї фізичну силу, виносить речі з дому, ламає меблі, спалив документи. Просила визнати його недієздатним та призначити опікуном КНП СОР «Обласна клінічна спеціалізована лікарня». Представник заінтересованої особи в судове засідання не з`явився, надала заяву, в якій просили провести розгляд без її участі. [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що дійсно має психічне захворювання, в нього бувають неконтрольовані приступи агресії, але він не є недієздатним, оскільки розуміє значення своїх дій. Представник [PERSON] адвокат Кудін О.М. в суді проти заявлених вимог заперечив, оскільки, виходячи з висновку експерта, не має законних підстав для визнання [PERSON] недієздатним. Вислухавши учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що в заяві необхідно відмовити з огляду на таке. Суд встановив, що [PERSON] є сином [PERSON] . Заявниця та [PERSON] проживають та зареєстровані за адресою: [ADDRESS] ( а.с. 11). Як вбачається з виписки із медичної карти стаціонарного хворого від 24.07.2023, [PERSON] проходив лікування в КНП СОР «Обласна клінічна спеціалізована лікарня» з діагнозом розлади особистості та поведінки внаслідок ЧМТ з помірним інтелектуально мнестичним зниженням та вираженим характерологічними змінами особистості за органічним типом F07/84 ( а.с 10). На час звернення до суду, [PERSON] проходив стаціонарне лікування в КНП СОР «Обласна клінічна спеціалізована лікарня» (а.с. 12). Відповідно до висновку судово психіатричного експерта №268 від 03.04.2024, [PERSON] виявляє ознаки органічного розладу особистості внаслідок ЧМТ з легким когнітивним зниженням, емоційною нестійкістю, за своїм психічним станом [PERSON] може усвідомлювати значення своїх дій та керувати ним, за своїм психічним станом [PERSON] може бути присутнім в залі судових засідань та давати пояснення по суті справи ( а.с. 33-35). Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно зіст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Статтею 30 ЦК України передбачено, що цивільну дієздатність має фізична особа, яка усвідомлює значення своїх дій та може керувати ними. Цивільною дієздатністю фізичної особи є її здатність своїми діями набувати для себе цивільних прав і самостійно їх здійснювати, а також здатність своїми діями створювати для себе цивільні обов`язки, самостійно їх виконувати та нести відповідальність у разі їх невиконання. Обсяг цивільної дієздатності фізичної особи встановлюється цим Кодексом і може бути обмежений виключно у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ч.1ст.39 ЦК України фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними. Фізична особа визнається недієздатною з моменту набрання законної сили рішенням суду про це (ч.1ст.40 ЦК України). Згідно зі ст.55 ЦК України опіка та піклування встановлюються з метою забезпечення особистих немайнових і майнових прав та інтересів малолітніх, неповнолітніх осіб, а також повнолітніх осіб, які за станом здоров`я не можуть самостійно здійснювати свої права і виконувати обов`язки. Відповідно до ч.1ст.60 ЦК України суд встановлює опіку над фізичною особою у разі визнання її недієздатною і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування. У постанові Верховного Суду від 17.05.2021 у справі №636/398/19 зазначено, що за положеннями ч.1ст.39 ЦК України фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними. Зміст цієї норми слід тлумачити таким чином, що суд має право, але не зобов`язаний визнати фізичну особу недієздатною. Частиною 2 ст.39 ЦК України передбачено, що порядок визнання фізичної особи недієздатною встановлюється ЦПК України. Відповідно дост.239 ЦПК України суд за наявності достатніх даних про психічний розлад здоров`я фізичної особи призначає для встановлення її психічного стану судово-психіатричну експертизу. Метою проведення судово-психіатричної експертизи є з`ясування наявності чи відсутності психічного розладу, здатного вплинути на усвідомлення особою своїх дій та керування ними. Стаття 3 Закону України «Про психіатричну допомогу» визначає презумпцію психічного здоров`я. Кожна особа вважається такою, яка не має психічного розладу, доки наявність такого розладу не буде встановлено на підставах та в порядку, передбачених цим Законом та іншими законами України. Тлумачення зазначених норм права дає підстави стверджувати, що недієздатні особи є особливою категорією людей (фізичних осіб), які внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу тимчасово або постійно не можуть самостійно на власний розсуд реалізовувати майнові та особисті немайнові права, виконувати обов`язки й нести юридичну відповідальність за свої діяння. Недієздатність це втрата здатності здійснювати особою цивільні права та обов`язки внаслідок тяжкого порушення психічного стану. Критерії недієздатності психічно хворих визначені в Цивільному кодексі України, стан недієздатності характерний тільки для фізичних осіб та встановлюється в судовому порядку після обов`язкового проведення судово-психіатричної експертизи. Отже, виходячи з висновку судово-психіатричної експертизи, суд вважає, що підстави для визнання [PERSON] \~недієздатним відсутні. Водночас, і матеріали справи не містять переконливих доказів, які б повністю підтвердили підстави для встановлення тієї обставини, що [PERSON] \~хворіє на психічну хворобу і внаслідок цього він не розуміє значення своїх дій та не може керувати ними, що може бути підставою для визнання особи недієздатною. З огляду на наявну в матеріалах справи медичну документацію, [PERSON] \~\~має певні проблеми щодо стану психічного здоров`я, однак не дає підстав стверджувати, що він\~\~неспроможний розуміти значення своїх дій та керувати ними. На переконання суду, відповідне ініціювання заявницею питання щодо визнання [PERSON] \~\~недієздатним є передчасним та належним чином необґрунтованим. Оскільки у задоволенні заяви про визнання особи недієздатною відмовлено, та враховуючи відсутність подання органу опіки та піклування про доцільність призначення [PERSON] опікуна, тому суд дійшов висновку, що і в цій частині заява не підлягає задоволенню. Відповідно до ч.2 ст.299 ЦПК України судові витрати відносяться на рахунок держави.

Outcome: dismissed