Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-23 00:00:00

Позовні вимоги. Позивач [PERSON] , 24.11.2023 року (вх.\~№ 225134) звернулася до\~Залізничного районного\~суду м.\~Львова з\~позовомдо [PERSON] , [PERSON] , третя особа без самостійних вимог: [PERSON] у якому просить визначити, що розмір часток у частки у праві приватної спільної сумісної власності на квартиру [ADDRESS] , становить: - [PERSON] частку; - [PERSON] частку; - [PERSON] частку. Окрім цього, просить суд судові витрати покласти на відповідачів. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що відповідно до свідоцтва про право власності № [NUMBER] на квартиру від 21.02.2005 року виданого на підставі розпорядження Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради № 131, [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] належить на праві приватної спільної сумісної власності квартира [ADDRESS] , яка приватизована згідно ЗУ «Про приватизацію державного житлового фонду». Згідно технічного паспорту на приватизовану квартиру (інвентарний номер 136а) від 21.01.2005 року квартира [ADDRESS] , в тому числі: 1-а кімната - 14,9; 2-а кімната -13,9; кухні площею 5,6 кв.м; ванна кімната площею - 2,1 кв.м.; вбиральня - 1,1 кв.м.; коридор - 4,3 кв.м, балкон - 1,5 кв.м. Загальна площа квартири 43,40 кв.м. Відповідно до витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 7067798 від 21.04.2005 року реєстраційний номер № 10560552 форма власності квартири [ADDRESS] - приватна спільна сумісна, частка 1/1. [INFO] [PERSON] помер і спадкоємцем за заповітом на його майно є син [PERSON] [PERSON] подав до приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Кулик І. І. заяву на прийняття спадщини за заповітом на спадкове майно [PERSON] . Так, як у правовстановлюючому документі на квартиру [ADDRESS] не були визначені частки співвласників квартири, приватний нотаріус Кулик І. І. запропонувала іншим співвласникам написати заяви - згоди про те, що до спадкового майна [PERSON] , зокрема, входить належна йому частки у праві власності на зазначену квартиру. Приватним нотаріусом Кулик І. I. також було повідомлено [PERSON] , що право на обов?язкову частку у спадщині на підставі ст. 1241 ЦК України на 1/6 частку спадкового майна має дочка спадкодавця - [PERSON] . При видачі свідоцтва про спадщину за заповітом приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Кулик I. I. виходила з рівності часток співвласників квартири, поділивши частку квартири, яка належала спадкодавцю [PERSON] , між спадкоємцями [PERSON] - 5/6 часток та [PERSON] - 1/6 частку. Право власності на 5/24 часток у праві власності на квартиру [ADDRESS] зареєстровано 05.09.2023 року за [PERSON] та 1/24 частки 13.10.2023 року зареєстровано за [PERSON] . Таким чином, 5/24 частки та 1/24 частки квартири належить на праві спільної часткової власності [PERSON] та [PERSON] відповідно (що становить частку квартири), а інша частки квартири належить [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на праві приватної спільної сумісної власності. [PERSON] звернулася до приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Кулик І. І. з метою оформлення договору дарування своєї частки на квартиру [ADDRESS] . Проте нотаріусом їй було роз?яснено, що так, як у свідоцтві про право власності № [NUMBER] на квартиру від 21.02.2005 року не визначені частки співвласників квартири, то мають бути подані заяви інших співвласників на розпорядження часткою. Між [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] у добровільному порядку не визначені частки на квартиру, немає згоди [PERSON] та [PERSON] , що в свою чергу робить неможливим в подальшому укласти [PERSON] договір дарування своєї частки. За таких обставин просять суд задовольнити позовні вимоги. Рух справи в суді. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 24.11.2023 року для розгляду зазначеної справи визначено головуючого суддю Кирилюка А. І. (т. 1, а.с. 19). Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 27.11.2023 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі. Розгляд справи постановлено проводити у порядку загального позовного провадження. З метою виконання вимог ч. 1 ст. 189 ЦПК України розпочато підготовче провадження у справі (т. 1, а.с. 23-24). Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 04.03.2024 року закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду по суті (т. 2, а.с. 16-17). Позиція сторін по справі. Позивач [PERSON] та її уповноважений представник адвокат Чорнейко О. І., вимоги позовної заяви підтримали, просили суд такі задовольнити у повному обсязі. Відповідач [PERSON] проти задоволення позову не заперечила. Третя особа [PERSON] заявлені позовні вимоги підтримав, просив задовольнити такі. Заслухавши доводи сторін, дослідивши матеріали справи за позовом, дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши усі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків. Встановлені судом фактичні обставини справи за первісним та зустрічними позовами. Судом встановлено і підтверджується матеріалами справи, що згідно свідоцтва про\~право власності\~№ [NUMBER] \~на квартиру\~від 21.02.2005\~року виданого\~на підставі\~розпорядження Залізничної\~районної адміністрації\~Львівської міської\~ради №\~131,\~ [PERSON] ,\~ [PERSON] ,\~ [PERSON] ,\~ [PERSON] \~належить на\~праві приватної\~спільної сумісної\~власності квартира\~ [ADDRESS] ,\~яка приватизована\~згідно ЗУ\~«Про приватизацію\~державного житлового\~фонду» (т. 1, а.с. 5). Відповідно до\~копії витягу\~про реєстрацію\~права власності\~на нерухоме\~майно №\~7067798\~від 21.04.2005\~року реєстраційний\~номер №\~10560552\~форма власності\~квартири [ADDRESS] -\~приватна спільна\~сумісна,\~частка 1/1. (т. 1, а.с. 6). Згідно копії технічного паспорту на приватизовану квартиру (інвентарний номер 136а) від 21.01.2005 року квартира [ADDRESS] розташована на 5 поверсі 5-ти поверхового будинку складається з 2-ох кімнат, житловою площею 28,8 кв.м, в тому числі: 1-а кімната - 14,9; 2-а кімната -13,9; кухні площею 5,6 кв.м; ванна кімната площею - 2,1 кв.м.; вбиральня - 1,1 кв.м.; коридор - 4,3 кв.м, балкон - 1,5 кв.м. Загальна площа квартири 43,40 кв.м. (т. 1, а.с. 7). Окрім цього,\~судом досліджено\~копію спадкової\~справи Приватного\~нотаріусаЛьвівського\~міського нотаріального\~округу Кулик\~І.\~І.\~ № 2/2023 від 25.11.2022 року (т. 1, а.с. 28-141). Застосоване судом законодавство при розгляді справи. Відповідно до вимог ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно із ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Як встановлено вимогами ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У ст. 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. За приписами ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Поняття спільної часткової власності визначено у ч. 1 ст. 356 ЦК України як власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності. Право спільної часткової власності - це право двох або більше осіб за своїм розсудом володіти, користуватися і розпоряджатися належним їм у певних частках майном, яке складає єдине ціле. Кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно в цілому. Ці частки є ідеальними й визначаються відповідними процентами від цілого чи у дробовому вираженні. Частиною 3 ст. 358 ЦК України встановлено, що кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд (ч. 1 ст. 319 ЦК України). Відповідно до ч. 1, 3, 4 ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. Зі змісту ст. 357 ЦК України вбачається, що під терміном «визначення часток» законодавець розуміє визначення (встановлення) розміру частки співвласника у спільному сумісному майні. Відповідно до ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Ця стаття свідчить про те, що первинне значення у врегулюванні відносин між співвласниками має домовленість. Очевидним є те, що рішення суду не може підмінити собою їх домовленість. Водночас, при виникненні конфліктної ситуації, яка унеможливлює добровільне встановлення порядку користування спільним майном між співвласниками, такий порядок користування може встановити суд. При здійсненні права власності співвласниками щодо спільного майна потрібно враховувати правову природу такої власності, адже співвласникам належить так звана ідеальна частка у праві власності на спільне майно, яка є абстрактним вираженням співвідношення в обсязі прав співвласників спільної власності. Отже, кожному з них належить не частка у спільному майні, а частка у праві власності на це майно. Визнання за кожним зі співвласників права на конкретну частину майна в натурі спричинить припинення спільної власності. Поняття ж реальної частки використовується при поділі спільного майна в натурі в разі припинення його спільного правового режиму, а також може застосовуватися відповідно до ч. 3 ст. 358 ЦК України при встановленні співвласниками порядку користування спільним майном в натурі згідно з розмірами належних їм часток. Таким чином, потрібно розмежовувати порядок поділу спільної власності з метою припинення такого її режиму і порядок встановлення користування спільним майном. Згідно ч. 1 ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. У ч. 1, 2 ст. 369 ЦК України передбачено, що співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників. Частинами 1, 2 ст. 370 ЦК України визначено, що співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Підсумки. Суд зазначає, що відповідно до п. 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27.09.2001 року рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя. Положеннями п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно із усталеною практикою ЄСПЛ, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 09.12.1994 року, серія A, № 303-A, п. 29). Судом встановлено, що частки в квартирі [ADDRESS] , учасниками спільної сумісної власності не визначено. Звертаючись з даним позовом повивач просить визначити частки співвласників майна у спільній сумісній власності. Враховуючи наведене, дослідивши подані документи, всебічно і повно з`ясувавши усі фактичні обставини справи на яких ґрунтуються вимоги первісного позову, а також вимоги зустрічних позовних заяв, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення її по суті, суд дійшов висновку що такі слід задовольнити в цілому. Судові витрати по справі. Згідно з ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі наведеного та

Outcome: approved