Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-15 00:00:00

Позивач, [PERSON] звернулася до суду з позовом до Новоодеської міської ради Миколаївського району Миколаївської області про визнання права власності на нерухоме майно у порядку спадкування за законом. У позовній заяві представник позивача посилається на те, що [INFO] померла матір позивача - [PERSON] . Після смерті [PERSON] залишилось спадкове майно, а саме земельна ділянка загальною площею 6,5 га, що призначена ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташована на території Новоодеської районної ради Новоодеського району, яка належала [PERSON] на підставі державного акту про право власності на землю ІІІ-МК № 000966. Спадщину після смерті [PERSON] прийняла лише позивач, яка постійно проживала разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Звернувшись до приватного нотаріуса Миколаївського районного нотаріального округу Філіпенка Д.В. для оформлення спадщини, однак їй було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії з підстав пропуску позивачем встановленого строку для прийняття спадщини. Посилаючись на вищевикладене, а саме що позивач в силу положень ч.3 ст. 1268 ЦК України прийняла спадщину після смерті [PERSON] , до складу якої входить вищевказана земельна ділянка, право власності на яку належало спадкодавцю і не припинилося внаслідок його смерті, однак їй було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, представник позивача просить суд визнати за позивачем, в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] право власності на земельну ділянку загальною площею 6,75 га, що призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Новоодеської міської ради Миколаївського (колишнього Новоодеського) району Миколаївської області, яка належала [PERSON] , на підставі державного акту про право власності на землю ІІІ-МК № 000966 від 15.03.2001 року. Позивач та її представник в судове засідання не з`явилися, представник позивача надав суду заяву про розгляд справи за їх з позивачем відсутності, просив про задоволення позову. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, про поважність причин неявки суд не повідомив. Відповідно до\~ч.\~2\~ст.\~247\~ЦПК України,\~ фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України, справа розглядається у відсутність відповідача, якого належним чином повідомлено про дату, час і місце судового засідання. Вивчивши доводи позову, дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. [INFO] у м. Нова Одеса, Новоодеського (зараз Миколаївського) району, Миколаївської області у віці 86 років померла [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 13.12.2005 року, виданим відділом реєстрації актів цивільного стану Новоодеського районного управління юстиції Миколаївської області Україна. [PERSON] була рідною матір`ю позивача, що підтверджено дослідженими судом доказами. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на належне їй майно, а саме на земельну ділянку, загальною площею 6.5 га, що призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Новоодеської районної ради Новоодеського району, яка належала [PERSON] , на підставі державного акту про право власності на землю ІІІ-МК № 000966. Із дослідженої судом копії домової книги встановлено, що [PERSON] , [INFO] була зареєстрована та проживала в за адресою: [ADDRESS] , з 18.11.1981 року та знята з реєстраційного обліку у зв`язку зі смертю [INFO] . Судом встановлено, що на день смерті з померлою була зареєстрована та проживала з 10.02.1981 року її дочка позивач по справі [PERSON] , [INFO] . Вказане також підтверджується договором дарування житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] від 24,10.1979 року з відміткою про реєстрацію місця проживання у паспорті позивача [PERSON] . Постановою приватного нотаріуса Миколаївського районного нотаріального округу Філіпенка Д.В. від № 49/02-31 від 06.02.2024 року, [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право власності на майно в порядку спадкування за законом з підстави пропуску позивачем встановленого строку для прийняття спадщини; всі інші обставини, як вбачається із вказаної постанови, а саме докази родинних відносин, правовстановлюючі документи на спадкове майно були нотаріусу надані і не були підставою для відмови. Згідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. [PERSON] про відмову від спадщини не заявляла, а навпаки, подала заяву про прийняття спадщини. Таким чином в силу ч. 3 ст. 1268 ЦК України, [PERSON] прийняла спадщину після смерті своєї матері - [PERSON] . Інші спадкоємці, які б проживали на час смерті спадкодавця з ним за однією адресою, судом не встановлені, відомостей про існування осіб, що мали б право на обов`язкову частку у спадщині, судом також не встановлено. Згідно ст.1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцю з часу її відкриття. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст.ст. 1261- 1265 Цього Кодексу, на загальних підставах. За правилами ст.ст. 1268, 1269 ЦК України, спадкування за заповітом чи за законом, в тому числі і обов`язкової частки є правом, а не обов`язком спадкоємця. У зв`язку з чим, такі особи мають реалізувати своє право шляхом здійснення визначених законом дій щодо прийняття спадщини, та, відповідно, або можуть відмовитися від реалізації нього, в тому числі не вчиненням дій, направлених на прийняття спадщини у визначеному законом порядку. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Отже,\~презюмується,\~що у\~разі,\~коли спадкоємець\~постійно проживав\~разом із\~спадкодавцем на\~час відкриття\~спадщини,\~він вважається\~таким,\~що прийняв\~спадщину,\~якщо він\~не заявив\~про відмову\~від неї\~протягом строку,\~встановленого статтею\~1270\~ЦК України. За роз`ясненнями Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 р. «Про судову практику у справах про спадкування», право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на нерухоме майно в тому числі: у випадку наявності заповіту - до осіб, що визначені у заповіті, а за його відсутності - до спадкоємців за законом у порядку черговості. За відсутності умов для одержання свідоцтва про право на спадщину, або у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину спадкоємець має право пред`явити вимоги про вигнання права на спадщину у судовому порядку за правилами позовного провадження. Згідно ч. 1 ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних црав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Частиною 1 статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ст. 16 ЦК України, визнання права є одним із способів захисту цивільних прав та інтересів, що підлягають захисту судом. Згідно зі ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше право не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. В силу ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати документа, який засвідчує його право власності. Потреба у застосуванні такого способу виникає тоді, коли наявність суб`єктивного права власника не підтверджено відповідними доказами, не визнається іншими особами або ними оспорюється (пункт 37 Постанови № 5 Пленуму ВССУ від 7 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав»). Відповідно до наведеного, оскільки позивач є єдиним спадкоємцем [PERSON] за законом, яка прийняла спадщину, тобто, позивач довела своє право на спадщину та неможливість отримання свідоцтва про право на її отримання у позасудовому порядку, то її позовні вимоги про визнання права власності на вищевказану земельну ділянку підлягають задоволенню. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд, з урахуванням наявного в позові клопотання позивача про покладення на неї судових витрат, витрати, пов`язані з розглядом справи у вигляді судового збору у сумі 2500,00 грн., ухвалює покласти на позивача, за її клопотанням про це.

Outcome: approved