Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-13 00:00:00

Представник позивача адвокат Унгуряну С.І. звернувся до суду з вказаною позовною заявою і просить: 1) визнати спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, а також земельну ділянку площею 0,0884 га, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] ; 2) в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя визнати за [PERSON] право власності на частину житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] ; 3) в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя визнати за [PERSON] право власності на частину земельної ділянки площею 0,0884 га, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] ; 4) в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя визнати за [PERSON] право власності на частину житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] ; 5) в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя визнати за [PERSON] право власності на частину земельної ділянки площею 0,0884 га, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] ; 6) припинити право спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, а також земельну ділянку площею 0,0884 га, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] ) стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] сплачений судовий збір у розмірі 5738,00 грн та витрати на правову допомогу 15000 грн. Представник позивача позов мотивував тим, що 30.09.2017 року [PERSON] (після шлюбу [PERSON] ) та [PERSON] уклали шлюб. Шлюб зареєстрований Київським районним у місті Одесі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, актовий запис №2437. Рішенням Балтського районного суду Одеської області №496/459/23 від 08.05.2023 року, шлюб між сторонами було розірвано. Зазначене рішення набрало законної сили 08.06.2023 року. У період шлюбу подружжя за спільні кошти придбало нерухоме майно. Відповідно до договору купівлі продажу, посвідченого приватним нотаріусом Біляївського районного нотаріального округу Одеської області Зезиком В.А. 18.06.2021 року за № 383 [PERSON] придбав житловий будинок з господарськими будівлями і надвірними спорудами, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] , що в цілому складається з одного житлового будинку зазначеного на схематичному плані літерою «А», загальною площею 50,2 кв.м., житловою площею 27,8 кв.м., та господарські будівлі, літера «Б» - сарай та надвірна споруда 1-3 огорожа, розташованих на земельній ділянці площею 0,0884 гектарів, кадастровий номер 5121081700:02:001:0234. Також відповідно до договору купівлі продажу, посвідченого приватним нотаріусом Біляївського районного нотаріального округу Одеської області Зезиком В.А. 18.06.2021 року за №384, [PERSON] придбав земельну ділянку, кадастровий номер 5121081700:02:001:0234, площею 0,0884 гектарів, в тому числі по угіддям: рілля - 0,05 гектарів, під господарськими будівлями і дворами 0,0300 гектарів, місце розташування: [ADDRESS] . Під час укладення зазначених договорів позивач надала згоду на придбання спірного житлового будинку і земельної ділянки за рахунок спільних коштів подружжя. Визначене майно зареєстровано у встановленому діючим законодавством порядку. На даний час між сторонами склалися неприязні стосунки, постало питання поділу майна подружжя, котрим на даний час [PERSON] користуватися не має можливості. При намаганні позивача в досудовому порядку врегулювати спір про поділ житлового будинку та земельної ділянки через відповідний нотаріальний договір, [PERSON] категорично заперечував. Оскільки зазначене майно є спільною сумісною власністю подружжя, а відповідач ігнорує усі спроби досудового вирішення спору, позивач з метою врегулювання цього питання, змушена звернутись до суду з вказаним позовом. Представник позивача [PERSON] в судове засідання не з`явився, надавши до суду заяву, в якій просив суд розглядати справи у його відсутність та у відсутність позивача, та зазначив що позов підтримує та просить задовольнити. Відповідач [PERSON] \~та його\~представник [PERSON] \~повторно в\~судове засідання\~не заявились,\~належним чином\~повідомлялись про\~дату та\~час розгляду\~справи,\~про причини\~неявки суд\~не повідомили.\~ Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. У зв`язку з цим, на підставі ст. 247 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу без фіксування судового процесу. Вивчивши матеріали справи, оцінивши надані докази, суд вважає, що позовна заява підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 30.09.2017 року між сторонами було укладено шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] зареєстрованого Київським районним у місті Одесі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, актовий запис № 2437 (а.с.4). Рішенням Балтського районного суду Одеської області від 08.05.2023 року шлюб між сторонами було розірвано (а.с.5). Зазначене рішення набрало законної сили 08.06.2023 року. За час перебування у шлюбі сторонами було набуто нерухоме майно, а саме: житловий будинок з господарськими будівлями і надвірними спорудами, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] , що в цілому складається з одного житлового будинку зазначеного на схематичному плані літерою «А», загальною площею 50,2 кв.м., житловою площею 27,8 кв.м., та господарські будівлі, літера «Б» - сарай та надвірна споруда 1-3 огорожа, розташованих на земельній ділянці площею 0,0884 гектарів, кадастровий номер 5121081700:02:001:0234, а також земельна ділянка, кадастровий номер 5121081700:02:001:0234, площею 0,0884 гектарів, в тому числі по угіддям: рілля - 0,05 гектарів, під господарськими будівлями і дворами 0,0300 гектарів, місце розташування: [ADDRESS] , що підтверджується договорами купівлі-продажу посвідчених приватним нотаріусом Біляївського районного нотаріального округу Одеської області Зезиком В.А. від 18.06.2021 року та інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта №325935883 (а.с. 9-12, 16-17). Під час укладення зазначених договорів позивач надала письмову згоду на придбання спірного житлового будинку і земельної ділянки за рахунок спільних коштів подружжя, згідно пункту 7 договорів купівлі-продажу посвідчених приватним нотаріусом Біляївського районного нотаріального округу Одеської області Зезиком В.А. від 18.06.2021 року. Відповідно до довідки від 04.08.2023 року про оціночну вартість об`єкта нерухомості, а саме житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] , оціночна вартість склала 573794,95 (а.с. 20-21). Відповідно до довідки від 04.08.2023 року про оціночну вартість об`єкта нерухомості, а саме земельної ділянки, розташованої за адресою: [ADDRESS] , оціночна вартість склала 224648,61 грн. (а.с.22-23). Таким чином, загальна ринкова вартість вказаного нерухомого майна складає 798443,56 грн. Відповідно до вимог ч.3 ст.368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною 2 ст.372 ЦК України встановлено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Статтею 60 СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Частиною 1 ст.61 СК України встановлено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Статтею 163 СК України встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Частиною 1 ст.69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням. Частинами 1, 2 ст.70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку. Факт реєстрації нерухомого майна, придбаного у період шлюбу, на ім`я одного з подружжя не означає, що воно належить лише особі, на ім`я якої зареєстроване. Таке майно є спільною сумісною власністю подружжя. Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 01 квітня 2020 року у справі № 462/518/18. Сторонами не надано доказів на підтвердження факту придбання даного майна за особисті кошти одного з подружжя, тобто не спростовано презумпцію спільної сумісної власності сторін. Таким чином, вищезазначене рухоме майно, у відповідності до чинного законодавства, набуває статусу спільної сумісної власності подружжя сторін, про поділ якого сторонами не досягнуто згоди. Статтею 71 СК України встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися, обставинами, що мають істотне значення, якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абзац перший пункту 22 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21 грудня 2007 р. N 11). Зі змісту п. п.23, 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї. Вирішуючи питання поділу спільного майна подружжя, судом не встановлено обставин, за яких можливе відступлення від засад рівності часток подружжя. Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, з метою захисту цивільних прав та інтересів одного із подружжя - позивача, суд доходить висновку, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя підлягають частковому задоволенню. Щодо позовної вимоги, про визнання спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, а також земельну ділянку площею 0,0884 га, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , в даній частині позову суд відмовляє, у зв`язку з тим, що на підставі ч.3 ст.368 ЦК України придбане в шлюбі майно, вже фактично є спільною сумісною власністю подружжя. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з наступного. У відповідності до\~ст. 141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача. Ч.3\~ст. 133 ЦПК України\~передбачено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Враховуючи положення\~ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судові витрати та витрати на правову допомогу. Позивачем понесені наступні судові витрати: судовий збір\~5738 грн (а.с.28), 7637 грн (а.с. 45) та витрати на правову допомогу 15000 грн (а.с.25), а всього 28375 грн.

Outcome: partial