Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-22 00:00:00

Позивачка звернулася в суд із позовом до відповідача про розірвання шлюбу. Свої вимоги обґрунтовує тим, що шлюб між нею та відповідачем зареєстрований 26 липня 2014 року у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Косівського районного управління юстиції в Івано-Франківській області, актовий запис №55. У шлюбі [INFO] народився син [PERSON] , який є неповнолітнім та проживає з нею, спору щодо його місця проживання немає. Зазначає, що спільне життя з відповідачем не склалося, в них почали виникати непорозуміння та суперечки через різні погляди на життя, що призвело до припинення спільного проживання. Примирення між ними неможливе, шлюб носить формальний характер, що дає підстави для його розірвання. Тому просить позов задовольнити. У судове засідання позивачка не з`явилася, у поданій заяві представник позивачки просив проводити розгляд справи у їх відсутності, зазначив, що позивачка вимоги позову підтримує у повному обсязі, примирення вважає неможливим, просить шлюб розірвати. Відповідач у судове засідання не з`явився, у поданій заяві представник відповідача вказав, що відповідач вимоги позову визнає та проти розірвання шлюбу не заперечує, просить проводити розгляд справи у їх відсутності. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 26 липня 2014 року у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Косівського районного управління юстиції в Івано-Франківській області, актовий запис №55. У шлюбі [INFO] народився син [PERSON] , який є неповнолітнім та проживає з матір`ю, спору щодо його місця проживання немає. Відповідно до ст. 104, 110 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Згідно з ч.2 ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності до того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Оскільки відповідач погодився на розірвання шлюбу, а підстав для відмови у прийнятті визнання відповідачем позову немає, то суд вважає, що позов може бути задоволено. Судом встановлено, що стосунки, які існують між подружжям, виключають можливість збереження сім`ї, а тому шлюб слід розірвати. За загальним правилом за відсутності спору щодо того, з ким із батьків будуть проживати неповнолітні діти, суд може вирішити питання про залишення проживання дитини з матір`ю чи батьком одночасно з вимогою про розірвання шлюбу. З огляду на те, що позивачка просить залишити неповнолітнього сина після розірвання шлюбу проживати з нею, а відповідач не заперечив з цього приводу, тобто між сторонами відсутній спір щодо того, з ким із батьків буде проживати дитина, суд вважає, що неповнолітнього сина після розірвання шлюбу слід залишити проживати з матір`ю. На підставі наведеного, ст. 110, 112 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved