Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-22 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із заявою про видачу обмежувального припису, посилаючись на те, що є вітчимом дружини [PERSON] , проживають у спільному домоволодінні за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] систематично, протягом значного проміжку часу вчиняє домашнє насильство відносно нього. Постановою Дунаєвецького районного суду Хмельницької області від 28.02.2024 [PERSON] притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП. [PERSON] продовжує вчиняти психологічне насильство відносно заявника, тому просить видати обмежувальний припис [PERSON] , яким заборонити останньому наближатись на відстань 20 метрів до місця його проживання за адресою: [ADDRESS] на строк шість місяців. 02.05.2024 ухвалою Дунаєвецького районного суду Хмельницької області дану заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та витребувано у Кам`янець-Подільського РУП ГУНП в Хмельницькій області інформацію про складання протоколів про вчинення домашнього насильства відносно заявника. В судовому засіданні заявник [PERSON] заяву підтримав та просив задовольнити. Представник заявника адвокат Соловей О.В. в судовому засіданні пояснив, що заявник та заінтересована особа є тестем і зятем. Зять [PERSON] вчиняє над заявником психологічне насильство, обмежує в користуванні житлом, викачує воду з криниці, також відходи викачує на його земельну ділянку. 28.02.2024 постановою суду [PERSON] був притягнутий до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.173-2 КУпАП, однак поведінка кривдника не змінилася, відбуваються погрози, а тому необхідно встановити тимчасові обмеження. В судовому засіданні заінтересована особа [PERSON] не визнав подану заяву. Пояснив, що [PERSON] зводить на нього наклеп, погрожує, заявник неодноразово лікувався від алкоголізму. Вказав, що прописаний за адресою: [ADDRESS] , де також знаходиться його техніка, майно. Зазначене господарство належить тещі, претензій до нього не має. Щодо притягнення його до адміністративної відповідальності пояснив, що розписався документах, що дав йому дільничний та не придавав їм відповідного значення. Також у судовому засіданні за його згодою був допитаний [PERSON] в якості свідка та пояснив, що в домогосподарстві за адресою: [ADDRESS] шосе жили три сім`ї, хата належить жінці. Почалася війна, приїхала сестра з чоловіком, його відправили до кухні. Коли вони поїхали, жінка надумала купити хату і пішла, [PERSON] почав знущатися з нього, виганяє з дому, ламає замки, качає каналізацію під дрова, не дає води з криниці, відрізав світло та газ. 27.03.2024 замок був замінений [PERSON] , викликав дільничного та пішов в село ночувати. Вказав, що [PERSON] веде аморальний спосіб життя, однак доказів цього не має. Дослідивши матеріали справи, заслухавши учасників справи, суд при вирішенні справи зазначає про таке. Встановлено, що постановою Дунаєвецького районного суду Хмельницької області від 28.02.2024 [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП і застосовано до нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 170 грн. Згідно довідки ВП №2 Кам`янець-Подільського РУП ГУНП в Хмельницькій області про результати перевірки за зверненням [PERSON] зареєстрованого в ЄО №2743 від 10.08.2023 в ході проведення перевірки було опитано [PERSON] , [PERSON] та рішення буде прийнято згідно чинного законодавства про що також повідомлено заявника [PERSON] . Згідно довідки ВП №2 Кам`янець-Подільського РУП ГУНП в Хмельницькій області про результати перевірки за зверненням [PERSON] зареєстрованого в ЄО №1348 від 27.04.2023 встановлено, що у події, яка мала місце 26.04.2024 о 14 год. 00 хв. за заявою [PERSON] про вчинення відносно нього [PERSON] насильства в сім`ї психологічного характеру відсутні ознаки будь-якого правопорушення про що також повідомлено заявника [PERSON] . Відповідно до п.1 ч.1 ст.350-2 ЦПК України з аява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства, або її представником - у випадках, визначених Законом України "Про запобігання та протидію домашньому насильству". З гідно п.п.3, 5 ч.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Запобігання домашньому насильству - система заходів, що здійснюються органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами та організаціями, а також громадянами України, іноземцями та особами без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, та спрямовані на підвищення рівня обізнаності суспільства щодо форм, причин і наслідків домашнього насильства, формування нетерпимого ставлення до насильницької моделі поведінки у приватних стосунках, небайдужого ставлення до постраждалих осіб, насамперед до постраждалих дітей, викорінення дискримінаційних уявлень про соціальні ролі та обов`язки жінок і чоловіків, а також будь-яких звичаїв і традицій, що на них ґрунтуються. Згідно п.п.6, 7 ч.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» кривдник - особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі. Обмежувальний припис стосовно кривдника - встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи. Відповідно до п.2 ч.1 ст.24\~Закону України\~«Про запобігання\~та протидію\~домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника. У відповідності до п.5 ч.1 ст.26\~Закону України\~«Про запобігання\~та протидію\~домашньому насильству» обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків, зокрема, заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою. Згідно ч.3 ст.26\~Закону України\~«Про запобігання\~та протидію\~домашньому насильству» рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. У постанові Верховного Суду від 05.09.2019 року в справі №756/3859/19 зроблено висновок, що враховуючи положення Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у КУпАП та КК України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях». У пункті 9 ч.1 ст.1\~Закону України\~«Про запобігання\~та протидію\~домашньому насильству» передбачено, що оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи. Суди під час вирішення заяви про видачу обмежувального припису мають надавати оцінку всім обставинам та доказам у справі, вирішувати питання про дотримання прав та інтересів дітей і батьків, а також забезпечити недопущення необґрунтованого обмеження прав у разі безпідставності та недоведеності вимог заяви. Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві. Подібний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 29.08.2019 року у справі №640/23804/18, від 02.09.2020 року у справі №635/4854/19-ц, від 24.02.2021 року у справі №570/2528/20, від 17.11.2021 року у справі №755/937/21, від 12.01.2022 року в справі №752/9731/21. Згідно п.3 ч.1 ст.350-4\~ЦПК України у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису та докази, що їх підтверджують (за наявності). В судовому засіданні встановлено, що заявник [PERSON] та заінтересована особа [PERSON] проживали певний час у домоволодінні, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Постановою Дунаєвецького районного суду Хмельницької області від 28.02.2024 року [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП і застосовано до нього адміністративне стягнення у виді штрафу. Як зазначалось вище, згідно довідки ВП №2 Кам`янець-Подільського РУП ГУНП в Хмельницькій області про результати перевірки за зверненням [PERSON] зареєстрованого в ЄО №1348 від 27.04.2023 встановлено, що у події, яка мала місце 26.04.2023 о 14 год. 00 хв. за заявою [PERSON] про вчинення відносно нього [PERSON] насильства в сім`ї психологічного характеру відсутні ознаки будь-якого правопорушення. Інші будь-які докази, які б могли свідчити про вчинення [PERSON] домашнього насильства відносно [PERSON] у їх сукупності, в розумінні Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», оцінивши можливі ризики застосування психічного насильства у майбутньому матеріали справи не містять, заявником таких доказів суду не надано. Факт звернення [PERSON] із заявою до органів поліції підтверджує наявність тривалого конфлікту між заявником та заінтересованою особою, постанова суду від 28.02.2024 стосовно [PERSON] свідчить про одноразове вчинення останнім домашнього насильства, однак не визначає ризиків продовження чи повторного вчинення психологічного насильства та чинників і умов, які створюються або можуть створювати небезпеку для [PERSON] , що є необхідною умовою для застосування судом до відповідної особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству, які визначені\~Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»\~та не свідчить, що таке домашнє насильство вчинялося [PERSON] стосовно [PERSON] систематично. Відповідно до ч.1 ст.350-6 ЦПК України, розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або про відмову в її задоволенні. За нормами статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ч.1 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що відсутні правові підстави для видачі обмежувального припису, а тому заява задоволенню не підлягає через необґрунтованість.

Outcome: dismissed