Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-08 00:00:00

21 грудня 2023 року через підсистему «Електронний суд» до Вишгородського районного суду Київської області від представника позивача [PERSON] надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Качай гроші» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 12.05.2023 між ТОВ «Качай гроші» та [PERSON] було укладено договір кредитної лінії № 00-7931106. Відповідно до умов договору сума кредитного ліміту складає 10\~000,00 грн. Позичальник зобов`язаний оплатити проценти в рекомендовану дату оплати 01 червня 2023 протягом дії кредитної лінії, позичальник зобов`язаний сплачувати проценти на кожний 20 день після рекомендованої дати погашення процентів за фактичне користування грошовими коштами. Процентна ставка фіксована: знижена - 1,50 % від суми кредиту за кожен день користування кредитом та стандартна - 2,50 % від суми кредиту за кожен день користування кредитом. Позивач свої зобов`язання за договором виконав, про що свідчить інформаційна довідка ТОВ «ФК «Контрактовий дім» від 05.12.2023 року. Проте, відповідач, в свою чергу, не виконав свої зобов`язання по договору, не повернув кредит та проценти за користування ним. У зв`язку з чим виникла заборгованість у розмірі 35\~500 грн.. Тож позивач вимушений звернутися до суду за захистом своїх прав з даним позовом, де просить стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором у розмірі 35\~500, 00 грн., понесені судові витрати зі сплати судового збору в сумі 2147,20 грн. та витрати на професійну правничу допомогу в сумі 8\~000,00 грн. Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 15.02.2024 року у справі відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. 11 березня 2024 року від представника відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що позивач не заперечує, що отримав кредит у розмірі 10000 гривень, але не згодний з розрахунком процентів та включенням суми комісії до суми кредиту. Крім того, відповідач вважає, що розмір процентів у тричі перевищує суму кредиту, що порушує його права. Також представник відповідача зауважила, що банк неповноважний стягувати з позичальника плату (комісію) за управління кредитом, адже такі дії не становлять банківську послугу, яку замовив позичальник (або супровідну до неї), а наслідком реалізації прав та обов`язків банку за кредитним договором і відповідають економічним потребам лише самого банку. Тож просила відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. 13 березня 2024 року через підсистему\~«Електронний суд»\~від представника\~позивача до\~суду надійшла\~відповідь на\~відзив,\~у якій\~зазначено,\~що ТОВ\~«КАЧАЙ ГРОШІ»\~категорично не\~погоджується з\~поданим відзив,\~вважає його\~безпідставним,\~необґрунтованим та\~надає суду\~письмові пояснення\~на спростування\~вищевказаного відзиву.\~В першу\~чергу,\~звернуто увагу\~суду,\~що відповідач\~у відзиві\~не заперечує\~факту отримання\~коштів та\~укладення договору,\~а лише\~не погоджується\~з комісією\~та нарахованими\~відсотками.Також\~зазначено,\~що сторонами при укладенні кредитного договору було погоджено всі істотні умови договору в тому числі порядок нарахування комісій та відсотків за кредитним договором. Крім того, Законом України «Про споживче кредитування» безпосередньо передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту, тому просила суд задовольнити позов у повному обсязі. 27 березня 2024 року від представника відповідача до суду надійшли заперечення на відповідь на відзив, у якому зазначено, що проценти та комісія на яку також нараховані проценти не є співмірною сумою тілу кредиту у розмірі 10\~000,00 грн. З огляду на викладене просила відмовити у задоволенні позову. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити з підстав викладених в позовній заяві та відповіді на відзив. Представник відповідача у судовому засіданні позовні вимоги визнала частково, а саме в частині стягнення тіла кредиту в сумі 10 000,00 грн., в іншій частині позовних вимог просила відмовити з викладених у відзиві та запереченнях на відповідь на відзив підстав. А також, заперечувала щодо стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу в сумі 8 000,00 грн. з підстав їх необґрунтованості. Заслухавши пояснення\~учасників справи,\~та дослідивши\~письмові матеріали\~справи,\~всебічно і\~повно з`ясувавши\~всі фактичні\~обставини,\~на яких\~ґрунтуються позовні\~вимоги,\~об`єктивно оцінивши\~докази,\~які мають\~юридичне значення\~для розгляду\~справи і\~вирішення спору\~по суті,\~суд приходить\~до наступного. Судом установлено, що 12 травня 2023 року між ТОВ «Качай Гроші» та [PERSON] укладено договір кредитної лінії № 00-7931106. Відповідно до п. 1.1. договору, Кредитодавець надає Позичальнику кредит у національній валюті у вигляді Кредитної лінії на умовах, передбачених Договором, а Позичальник зобов`язується одержати та повернути кредит, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки, передбачені договором. Згідно п. 1.2. договору, сума кредитного ліміту складає: 10\~000,00 грн. Тип кредиту - Кредитна лінія. Відповідно до п. 1.3.1 договору, Позичальник зобов`язаний оплатити проценти в рекомендовану дату оплати 01 червня 2023 протягом дії Кредитної лінії, Позичальник зобов`язаний сплачувати проценти на кожний 20 день після рекомендованої дати погашення процентів за фактичне користування грошовими коштами. Пунктом 1.4. договору передбачено фіксований тип процентної ставки. Відповідно до п. 1.4.1. договору, знижена процентна ставка 1,50 % від суми Кредиту за кожен день користування Кредитом, надається Позичальнику в якості заохочення та діє виключно за умови сплати процентів не пізніше рекомендованої дати оплати визначеної п.1.3.1. даного Договору. Знижена процентна ставка застосовується виключно в межах строку надання кредиту, зазначеного в пункті 1.3 цього Договору, але не більше перших 20 днів користування Кредитом, тобто з 1 по 20 день включно. Положенням п. 1.4.2. договору передбачено, що стандартна процентна ставка складає 2,50 % від суми Кредиту за кожний день користування Кредитом, застосовується у межах строку надання кредиту, зазначеного в пункті 1.3 цього Договору, після 20 дня користування Кредитом, починаючи з 21 дня користування кредитом, по день повернення Кредиту. Відповідно до пункту 1.4.3. договору, Позичальник розуміє та надає згоду Товариству, що використання стандартної процентної ставки є наперед обумовленим та не є односторонньою зміною умов договору і застосовується відповідно до п.1.4.2. Договору. Змістом положення п. 1.4.4. договору закріплено, що Позичальник проінформований, розуміє та погоджується що застосування стандартної ставки не є зміною процентної ставки у бік погіршення для Позичальника, оскільки надання Кредиту за цим Договором здійснюється саме на умовах стандартної процентної ставки, а застосування зниженої процентної ставки є проявом лояльності Кредитодавця до Позичальника та правом Кредитодавця, передбаченим умовами відповідної акції (програми лояльності), затвердженої та оприлюдненої Кредитодавцем на сайті Кредитодавця. Відповідно до п.1.5 договору за надання кредиту, позичальник зобов`язаний сплатити Кредитодавцю комісію у розмірі 5% від суми кредиту, що складає 500,00 грн. У судовому засіданні установлено, що ТОВ «Качай гроші» умови кредитного договору виконало в повному обсязі, надавши відповідачеві кредит в розмірі 10\~000,00 грн. про що свідчить інформаційна довідка від ТОВ «ФК «Контрактовий дім» від 05.12.2023 року та не заперечувалось [PERSON] . Проте, відповідач зі свого боку не виконав умов кредитного договору, заборгованість за тілом кредиту та відсотками у встановлений строк не погасив. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. За нормою ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Загальні правила щодо форми договору визначено ст. 639 ЦК України, згідно з якою: договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення. Отже, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст. 205, 207 ЦК України). Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09.09.2020 у справі № 732/670/19, від 23.03.2020 у справі № 404/502/18, від 07.10.2020 № 127/33824/19. Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Статтями 7 та 8 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, що продавець (виконавець, постачальник) товарів, робіт, послуг в електронній комерції під час своєї діяльності та у разі поширення комерційного електронного повідомлення зобов`язаний забезпечити прямий, простий, стабільний доступ інших учасників відносин у сфері електронної комерції до інформації про себе, визначену законодавством, а покупець, який приймає (акцептує) пропозицію іншої сторони щодо укладення електронного договору, зобов`язаний повідомити про себе інформацію, необхідну для його укладення. Статтею 11 Закону України «Про електронну комерцію» визначений порядок укладення електронного договору. Зокрема, відповідно до ч. 3 цієї статті електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідно до ч. 4 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Частиною 6 цієї статті передбачено шляхи надання відповіді особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт), до яких відноситься: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Статтею 12 даного Закону регламентуються вимоги до підпису сторін договору. Так, згідно ч. 1 цієї статті, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання, зокрема: електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Згідно статей 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання повинно виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог ЦК України. Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ч. 1 ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Крім того, судом враховано і висновок Верховного Суду, зроблений в постанові від 06.02.2019 у справі № 175/4753/15-ц, провадження № 61-8449св18, за яким згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. За нормою ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно ч. 2 ст. 615 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. Окрім того\~суд зауважує,\~що згідно\~з ст.\~8\~ЗУ «про\~споживче кредитування»\~до загальних\~витрат за\~споживчим кредитом\~окрім іншого\~включаються доходи\~кредитодавця у\~вигляді процентів та комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Також відповідно до ст. 18 ЗУ «Про захист прав споживачів» Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Несправедливими є, зокрема, умови договору про: 1) звільнення або обмеження юридичної відповідальності продавця (виконавця, виробника) у разі смерті або ушкодження здоров`я споживача, спричинених діями чи бездіяльністю продавця (виконавця, виробника); 2) виключення або обмеження прав споживача стосовно продавця (виконавця, виробника) або третьої особи у разі повного або часткового невиконання чи неналежного виконання продавцем (виконавцем, виробником) договірних зобов`язань, включаючи умови про взаємозалік, зобов`язання споживача з оплати та його вимог у разі порушення договору з боку продавця (виконавця, виробника); 3) встановлення жорстких обов`язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; 4) надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв`язку з розірванням або невиконанням ним договору; 5) встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором; 6) надання продавцю (виконавцю, виробнику) права розірвати договір із споживачем на власний розсуд, якщо споживачеві таке право не надається; 7) надання продавцю (виконавцю, виробнику) права не повертати кошти на оплату ненаданої продукції у разі розірвання договору з ініціативи продавця (виконавця, виробника); 8) надання продавцю (виконавцю, виробнику) права розірвати договір, укладений на невизначений строк із споживачем без повідомлення його про це, крім випадків, установлених законом; 9) установлення невиправдано малого строку для надання споживачем згоди на продовження дії договору, укладеного на визначений строк, з автоматичним продовженням такого договору, якщо споживач не висловить відповідного наміру; 10) установлення обов`язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; 11) надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; 12) надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати характеристики продукції, що є предметом договору; 13) визначення ціни товару на момент його поставки споживачеві або надання продавцю (виконавцю, виробнику) можливості збільшувати ціну без надання споживачеві права розірвати договір у разі збільшення ціни порівняно з тією, що була погоджена на момент укладення договору; 14) надання продавцю (виконавцю, виробнику) права визначати відповідність продукції умовам договору або надання йому виключного права щодо тлумачення договору; 15) обмеження відповідальності продавця (виконавця, виробника) стосовно зобов`язань, прийнятих його агентами, або обумовлення прийняття ним таких зобов`язань додержанням зайвих формальностей; 16) встановлення обов`язку споживача виконати всі зобов`язання, навіть якщо продавець (виконавець, виробник) не виконає своїх; 17) надання продавцю (виконавцю, виробнику) права передавати свої права та обов`язки за договором третій особі, якщо це може стати наслідком зменшення гарантій, що виникають за договором для споживача, без його згоди. Перелік несправедливих умов у договорах із споживачами не є вичерпним. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. У разі коли зміна положення або визнання його недійсним зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача: такі положення також підлягають зміні; або договір може бути визнаним недійсним у цілому. Натомість жодних доказів, що договір кредитної лінії № 00-7931106 від 12 травня 2023 року, або окремі його положення щодо розміру та порядку сплати процентів та неустойки у передбаченому законом порядку визнано недійсним, суду надано не було, відповідні вимоги у формі зустрічного позову відповідачем не заявлено. Тож, як було встановлено судом сторонами при укладенні кредитного договору було погоджено всі істотні умови договору в тому числі порядок нарахування та розмір комісії та відсотків за кредитним договором. Підстав для визнання нікчемними відповідних положень договору судом не встановлено. Згідно із детальним розрахунком заборгованості за кредитним договором №00-7931106 від 12.05.2023 року заборгованість [PERSON] перед ТОВ «Качай Гроші» станом на 05.12.2023 року складає 35\~500,00 грн., з яких: сума кредиту 10 500,00 грн.; заборгованість за відсотками складає 25 000,00 грн. Зазначений розрахунок є вірним, відповідає умовам кредитного договору та сумнівів у суду не викликає. Також, як вбачається з цього розрахунку, проценти нараховувались позивачем виключно на суму кредиту 10\~000 грн., тож твердження сторони відповідача що розрахунок проведений не вірно, та проценти нараховані на суму кредиту з комісією, не заслуховують на увагу та не знайшли свого підтвердження. Окрім того, суд зауважує, що проценти за кредитом відповідно до ст. 8 ЗУ «про споживче кредитування» є доходами кредитодавця (платою за користування кредитними коштами), та не є відповідальністю боржника перед кредитором за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку, тож у суду відсутні підстави для їх зменшення. Враховуючи, що відповідач взяті на себе зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконав, кредитні кошти не повернув, внаслідок чого виникла заборгованість, яка не спростована, суд дійшов\~висновку,\~щовимоги позивача є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, а тому з відповідача на користь позивача необхідно стягнути заборгованість за кредитним договором № 00-7931106\~від 12.05.2023\~року у розмірі 35 500,00 грн. Щодо витрат на професійну правничу допомогу, судом встановлено наступне. Відповідно до положень статті 265 ЦПК України, суд під час ухвалення судового рішення вирішує питання про судові витрати склад та розмір яких входить до предмета доказування в справі. Відповідно до положень частини першої, пункту 1 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до частини першої, пункту 1 частини другої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно із частинами першою та другою статті 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Згідно з частиною восьмою статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Представник позивача заявила вимогу про стягнення з відповідача витрат на правову допомогу у розмірі 8\~000,00 грн. На підтвердження розміру понесених судових витрат на правничу допомогу подала такі докази: Договір №04/01 про надання юридичної (правничої) допомоги від 04.01.2023 рік; попередній (орієнтований) розрахунок суми витрат на юридичну (правничу) допомогу від 18.12.2023 року на загальну суму 8 000,00 грн.; Акт приймання-передачі виконаних робіт від 18.12.2023 року згідно з яким вказано послуги за консультацію клієнта, узгодження правової позиції з приводу подачі позову про стягнення заборгованості в сумі 2 000,00 грн.; підготовка проекту позовної заяви про стягнення позовної заяви - у сумі 4 000,00 грн.; підготовка адвокатського запиту до АТ КБ «УНІВЕРСАЛ БАНК» - у сумі 1 000,00 грн.; підготовка клопотання про витребування доказів у сумі - 1000,00 грн.; квитанцію № 18/12 від 18.12.2023 року на суму 8 000,00 грн., згідно яких загальна вартість послуг з надання правової допомоги за виконані роботи складає 8 000,00 грн. Вирішуючи питання про стягнення з відповідача витрат на професійну правову допомогу, суд виходить з диспозиції частини першої статті 137 ЦПК України, у відповідності до якої, витрати пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Так, згідно із частиною другою статті 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, визначаються згідно з умовами договору про надання правової допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. За змістом частини четвертої статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (наданих послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова ухвала Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 3 грудня 2021 у справі № 927/237/20). Зокрема, згідно з практикою Європейського суду з прав людини заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява №19336/04). Крім того, у рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Враховуючи вищевикладене, заперечення представника відповідача щодо неспівмірності витрат на професійну правничу допомогу та зважаючи на складність справи, обсяг виконаних адвокатом робіт, необхідно дійти висновку про неспівмірність заявленого до стягнення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу у сумі 8 000,00 грн., який є завищеним. За таких обставин, суд визнає доведеним факт понесення позивачем витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 4 000,00 грн., як такий, що є співмірним із складністю справи та виконаними адвокатом роботами (наданими послугами, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), ціною позову та значенням справи для позивача. Крім того, відповідно до положення ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню судовий збір у розмірі 2147,20 грн., який сплачений позивачем при подачі позовної заяви до суду. Оскільки головуюча суддя в період з 13.05.2024 року по 17.05.2024 року (включно) перебувала у відрядженні відповідно до наказу в.о. Голови суду № 38 повне судове рішення складено 20 травня 2024 року. На підставі викладеного та

Outcome: approved