Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-26 00:00:00

Представник позивача - адвокат Шахов О.М., який діє на підставі ордеру серії СА №1073793 від 18.03.2024, \- звернувся до суду з позовом до ФОП [PERSON] , в якому просив розірвати договір про надання послуг №18 від 23.09.2023, укладений між позивачем та відповідачем, та стягнути з відповідача на користь позивача грошові кошти в розмірі 44 000 грн., сплачені в якості авансу, та штраф в розмірі 11 000 грн., а всього - 55 000 грн. Також в позові заявлено вимогу про стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат. В обґрунтування позовних вимог в позові зазначено, що між сторонами 23.09.2023 було укладено договір про надання послуг, відповідно до якого відповідач за замовленням позивача зобов`язувався у строк до 15.11.2023 виготовити, пофарбувати та встановити металевий навіс з покрівлею. На виконання умов договору позивачем було сплачено відповідачу передоплату в розмірі 44 000 грн., що складає 80% від загальної вартості послуг відповідача (55 000грн.). Всупереч умов договору відповідач не виконав взяті на себе зобов`язання та не виконав замовлення позивача, внаслідок чого допустив істотне порушення умов договору. У зв`язку з цим, посилаючись на ч. 1 ст. 550, ч. 2 ст. 651, ч. 1 ст. 1212 ЦК України позивач просить розірвати відповідний договір та стягнути з відповідача суму передплати, а також стягнути неустойку у вигляді штрафу, яка передбачена п. 5.4 договору. Від відповідачів не надходило на адресу суду письмового відзиву проти позову. 21.03.2024 судом відкрито провадження у справі з визначенням порядку розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. В судове засідання відповідач не з`явився. Про час і місце розгляду справи повідомлявся шляхом надсилання судової повістки-повідомлення засобами поштового зв`язку відповідно до п. 1 ч. 7 ст. 128 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) за адресою місцезнаходження (місця проживання), що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань. Натомість судові повістки-повідомлення повернулись до суду без вручення відповідачу з причин відсутності останнього за вказаною адресою. Додатково судом вживались заходи з повідомлення відповідача шляхом надсилання судової кореспонденції в електронний кабінет відповідача у підсистемі Електронний суд ЄСІТС. Таким чином, в контексті положень п. 2, 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України судом належним чином здійснено повідомлення відповідача про час і місце розгляду справи. Отже, будучи належним чином повідомленим про час і місце розгляду справи, відповідач не з`явився в судове засідання та не повідомив про причини неявки, внаслідок чого на підставі ч. 4 ст. 223, ч. 1 ст. 280 ЦПК судом прийнято рішення про заочний розгляд справи. В судовому засіданні представник позивача - адвокат Шахов О.М. - підтримав позовні вимоги та наполягав на їх задоволенні з підстав, викладених у позові. Додатково пояснив, що судові витрати позивача складаються з витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, але докази таких витрат будуть подані стороною позивача протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши письмові матеріали справи та оцінивши надані учасниками справи докази, судом встановлені наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. 23.08.2023 між сторонами було укладено договір №18 про надання послуг (далі - Договір), відповідно до якого відповідач за замовленням позивача зобов`язувався у строк до 15.11.2023 здійснити виготовлення та фарбування металевого навісу з покрівлею і встановити його за адресою: [ADDRESS] /а.с. 12-13/. Відповідно до умов Договору вартість послуг становить 55 000 грн. (п. 3.1 Договору), а оплата послуг здійснюється шляхом внесення замовником передоплати виконавцю у розмірі 44 000 грн., а решта суми в розмірі 11 000 грн. сплачується після підписання акту приймання-передачі наданих послуг (п. 3.2, 3.3 Договору). Відповідно до п. 5.4 Договору за одноразову необґрунтовану відмову від виконання своїх зобов`язань винна сторона сплачує іншій стороні штраф в розмірі 20% від суми договору. Пунктом 6.5 Договору сторони погодили, що договір може бути розірваний в односторонньому порядку лише у випадках, передбачених цим договором та законодавством України. Під час укладання Договору відповідач отримав від позивача передоплату (аванс) в повному обсязі, що підтверджується його розпискою на Договорі /а.с. 13/. Всупереч умов Договору відповідач не виконав своєчасно своїх зобов`язань та не надав обумовлених Договором послуг . 05.01.2024 позивач направив відповідачу засобами поштового зв`язку письмову претензію, в якій вимагав повернути йому суму авансу, сплатити суму штрафу в розмірі 11 000 грн. та повернути ключі від домоволодіння за адресою: [ADDRESS] /а.с. 14-19/. Натомість відповідна кореспонденція повернулась без вручення з причини «за закінченням терміну зберігання» /а.с. 20-21/. Отже, до теперішнього часу свої зобов`язання щодо поставки та монтажу металевого навісу з покрівлею відповідачем не виконано, внаслідок чого позивач звернувся до суду з зазначеним позовом. Таким чином, між сторонами склалися правовідносини, внаслідок яких виник спір щодо виконання договірних зобов`язань, який регулюється нормами Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) та умовами укладеного між сторонами договору. Надаючи оцінку позовним вимогам в контексті встановлених судом обставин спірних правовідносин суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 3 ЦК України цивільні правовідносини регулюються цивільним законодавством на засадах, зокрема, свободи договору, справедливості, добросовісності, розумності та гарантуванні судового захисту цивільного права та інтересу. Відповідно до ч. 2 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Згідно ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч. 1 ст. 530 ЦК України). Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Згідно ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк встановлений договором або законом. Згідно ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Статтею 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору. Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Аналізуючи зміст спірних правовідносин, слід звернути увагу, що вони регулюються положеннями укладеного між сторонами договору, який за своєю сутністю є договором підряду. За змістом частин 1, 2 статті 837 ЦК за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові. Отже, між сторонами виникли правовідносини у сфері виконання підрядних робіт на підставі укладеного ними Договору. Згідно з ч. 2 ст. 852 ЦК за наявності у роботі істотних відступів від умов договору підряду або інших істотних недоліків замовник має право вимагати розірвання договору та відшкодування збитків. Відповідно до ч. 3 ст. 858 ЦК якщо відступи у роботі від умов договору підряду або інші недоліки у роботі є істотними та такими, що не можуть бути усунені, або не були усунені у встановлений замовником розумний строк, замовник має право відмовитися від договору та вимагати відшкодування збитків. За обставинами спірних правовідносин судом встановлено, що позивачем було авансовано виконання відповідачем робіт, передбачених Договором, проте відповідач, всупереч положень п. 2.4 Договору не виконав своєчасно замовлених робіт, а відтак допустив прострочення виконання зобов`язання, внаслідок чого виникають передумови для настання правових наслідків, передбачених ч. 1 ст. 611 ЦК України. Відповідно до ч. 2 ст. 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Аналіз змісту зазначеної норми закону свідчить, що розірвання договору в судовому порядку з причин істотного його порушення є правовим наслідком порушення зобов`язання іншою стороною договору у відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 611 ЦК України, тобто способом реагування та захисту права від порушення договору, яке вже відбулося. Такий висновок, викладений в постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.02.2019 у справі №914/2649/17. Беручи до уваги, що за умовами Договору відповідач мав виконати замовлені в нього роботи у строк до 15.11.2023, але станом на 18.03.2024 так і не виконав свого зобов`язання, то доводи сторони позивача про істотне порушення відповідачем умов договору та наявність підстав для розірвання такого Договору за ініціативою замовника є обґрунтованими та правомірними. За змістом ч. 4, 5 ст. 653 ЦК України у випадку розірвання договору сторони не мають права вимагати повернення того, що було виконане ними за зобов`язанням до моменту розірвання договору, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо договір розірваний у зв`язку з істотним порушенням договору однією із сторін, друга сторона може вимагати відшкодування збитків, завданих зміною або розірванням договору. У пункті 3 частини третьої статті 1212 ЦК України передбачено, що положення цієї глави застосовуються також до вимог про повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні. Тлумачення норм ЦК України свідчить, що якщо одна із сторін договору передала у власність іншій стороні певне майно (сплатила кошти) і судом встановлено порушення еквівалентності зустрічного надання внаслідок невиконання або неналежного виконання своїх обов`язків однієї із сторін, сторона, що передала майно (сплатила кошти), має право вимагати повернення переданого іншій стороні в тій мірі, в якій це порушує погоджену сторонами еквівалентність зустрічного надання. Тобто, якщо сторона яка вчинила виконання, проте не отримала зустрічного надання в обсязі, який відповідає переданому майну (сплаченим коштам) і згодом відмовилася від договору, то вона може вимагати від сторони, яка порушила договір і не здійснила зустрічне надання, повернення майна (коштів) на підставі пункту 3 частини третьої статті 1212 ЦК України. (постанова Верховного Суду від 25.03.2020 у справі №537/4259/15-ц) Беручи до уваги, що позивачем передано відповідачу в якості авансу суму коштів в розмірі 44 000 грн., але відповідач не виконав ніяких робіт, обумовлених Договором, внаслідок чого суд дійшов висновку про необхідність розірвання такого Договору, то сплачена позивачем сума авансу підлягає стягненню з відповідача на підставі п. 3 ч. 3 ст. 1212 ЦК. Крім того, згідно ч. 1 ст. 624 ЦК України якщо за порушення зобов`язання встановлене неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків. Як вже згадувалось судом пунктом 5.4 Договору передбачено можливість стягнення штрафу на користь позивача в розмірі 20% від суми Договору. Отже позовна вимога про стягнення з відповідача штрафу в сумі 11 000 грн. також підлягає задоволенню. При цьому варто звернути увагу, що відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинства здійснюється на засадах змагальності, внаслідок чого кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Всупереч вимог ст.ст. 12, 81 ЦПК України відповідач не надав суду будь-яких заперечень проти позовних вимог та не навів обставин, які б спростували правомірність заявлених позивачем вимог та встановлених судом обставин справи. За таких обставин позовні вимоги є правомірними та обґрунтованими, а тому підлягають до задоволення в повному обсязі. Щодо судових витрат, то згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позивачем при зверненні до суду не сплачений судовий збір, то на підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України та а. 2 пп. 1 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» з відповідача слід стягнути в дохід держави судовий збір в розмірі 2422,40 грн. На підставі вищевикладеного і

Outcome: approved