Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-12 00:00:00

07.10.2023 представник позивача [PERSON] , звернулася до суду з даною заявою, шляхом направлення засобами поштового зв`язку, який зареєстрований судом 05.12.2023, мотивуючи тим, що між ПрАТ «СК «Універсальна» та ТОВ «ПРАЙМ ТРАКС» було укладено договір добровільного страхування наземного транспорту №3111/258/004966, предметом якого були майнові інтереси страхувальника, пов`язані з володінням, користуванням та розпорядженням транспортним засобом Schmitz, AA2255XF. У відповідності до умов вказаного Договору страхування позивач взяв на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку сплатити на користь страхувальника страхове відшкодування. 30.12.2021 відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу Mercedes-Benz; [NUMBER] (напівпричіп Schmitz, AA2255XF) та транспортного засобу MAN д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] . Відповідно до постанови Макарівського районного суду Київської області від 07.02.2022 по справі № 370/112/22 відповідача було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП. До ПрАТ «СК «Універсальна» із заявою про настання страхового випадку звернулась потерпіла особа - ТОВ «ПРАЙМ ТРАКС» та ПрАТ «СК «Універсальна» здійснила виплату страхового відшкодування згідно страхового акту №112520/1 у розмірі 158 668,80 грн. Цивільно-правова відповідальність відповідача - [PERSON] на момент дорожньо-транспортної пригоди була застрахована в ПрАТ «СК «Євроінс Україна», та останній здійснив виплату страхового відшкодування у розмірі 127 400,00 грн (ліміт відповідальності за шкоду, завдану майну згідно полісу № ЕР202504070 складає 130 000,00 грн., франшиза - 2 600,00 грн). Отже, сума, яка підлягає стягненню із відповідача складає 31 268,80 грн (158 668,80 - 127 400,00). У зв`язку з цим, просила стягнути з [PERSON] на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Універсальна»» завдані збитки в розмірі 31268,80 грн. та судові витрати у розмірі 2684,00 грн. 09.01.2024 судом постановлено ухвалу, якою відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. 08.02.2024 судом постановлено ухвалу, про проведення розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та призначення судового засідання. 20.02.2024 відповідач - [PERSON] направив до суду клопотання, про зупинення провадження у справі. 12.03.2024 судом постановлено ухвалу, якою відмовлено у задоволенні клопотання відповідача, про зупинення провадження у справі. Представник позивача, за довіреністю у справі [PERSON] , в судове засідання не з`явилася, про день, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, в позовній заяві просила розгляд справи проводити у відсутності представника товариства, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, подав до суду заяву, в якій просив проводити розгляд справи за його відсутності, позов визнає у повному обсязі. За правилами ч. 2 ст. 247 ЦПК України за умов неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч.4\~ ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Згідно із ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Одним із принципів цивільного судочинства є диспозитивність, який полягає у тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявленою нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ст. 13 ЦПК України). Ст. 12 ЦПК України передбачено, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом та кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно вимог ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може\~ ґрунтуватися на припущеннях. Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Судом\~ встановлено, що 30.12.2021 о 04 год. 50 хв. на 44 км автодороги М-06 Київ-Чоп водій [PERSON] , керуючи транспортним засобом MAN TGL 12.210 BL д.н.з. [NUMBER] , перевозив вантаж - не зареєстрований транспортний засіб Ford Puma (VIN [NUMBER] ), не був уважним, не вибрав безпечної швидкості руху, не дотримався безпечної дистанції та скоїв зіткнення з транспортним засобом Mercedes Bens, д.н.з. [NUMBER] , з напівпричепом до нього Schmitz, д.н.з. [NUMBER] , який зупинився попереду на узбіччі. При ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками. Таким чином, [PERSON] , порушив вимоги п. 2.3б, п. 12.1, п. 13.1 Правил дорожнього руху, за що передбачена відповідальність ст. 124 КУпАП. У суді [PERSON] вину в інкримінованому адміністративному правопорушенні визнав. Зазначена дорожньо-транспортна пригода відбулась за участю автомобіля марки MAN TGL 12.210 BL д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , та автомобіля марки Mercedes Bens д.н.з. [NUMBER] з напівпричепом до нього Schmitz д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , що підтверджується довідкою НПУ та поясненнями водія [PERSON] (а.с. 18-19,20). 07.02.2022 постановою Макарівського районного суду Київської [PERSON] визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та застосовано до нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян, а саме в розмірі 850 грн, що підтверджується постановою від 07.02.2022 справа №370/112/22, яка набрала законної сили 17.02.2022 (а.с. 21). Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. З матеріалів справи вбачається, що ДТП сталася з вини відповідача, постанова про визнання [PERSON] винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, набрала законної сили, а отже відповідач згідно положень ст. 1188 ЦК України, зобов`язаний відшкодувати збитки спричинені внаслідок пошкодження автомобіля Mercedes Bens, д.н.з. [NUMBER] , з напівпричепом до нього Schmitz д.н.з. [NUMBER] . 10.09.2021між ПрАТ «СК «Універсальна» та ТОВ «ПРАЙМ ТРАКС» було укладено договір добровільного страхування наземного транспорту №3111/258/004966 (а.с. 5-17), предметом якого є майнові інтереси страхувальника, пов`язані з володінням, користуванням та розпорядженням транспортним засобом Schmitz, д.н.з. [NUMBER] . У відповідності до умов вказаного Договору страхування ПрАТ «СК «Універсальна» взяла на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку сплатити на користь страхувальника страхове відшкодування. Страхова сума визначена у розмірі 588580,00 грн. Судом встановлено, що автомобіль Mercedes Bens, д.н.з. [NUMBER] , з напівпричепом до нього Schmitz. д.н.з. [NUMBER] , належить ТОВ «ПРАЙМ ТРАКС», що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу та даним автомобілем керував [PERSON] (а.с. 24). 05.01.2022 водій ТЗ Schmitz, д.н.з. [NUMBER] , [PERSON] повідомив страхову компанію ПрАТ «Страхова компанія «Універсальна» про дорожньо-транспортну пригоду, яка сталася 30.12.2021 на 44 км автодороги М-06 Київ-Чоп, під час якої автомобіль Schmitz, д.н.з. [NUMBER] , під його керуванням, отримав механічні пошкодження (а.с. 22) та 05.01.2022 ТОВ «ПРАЙМ ТРАКС» подало заяву про виплату страхового відшкодування згідно договору добровільного страхування наземного транспорту №3111/258/004966 від 10.09.2021 (а.с. 23). Згідно звіту №66-D/10/43 від 22.03.2022, про визначення вартості матеріального збитку завданого власнику колісного транспортного засобу Schmitz, д.н.з. [NUMBER] (а.с. 25-35), завданий власнику транспортного засобу матеріальний збиток, в результаті його пошкодження при ДТП, складає 172329,71 грн. Згідно страхового акту №112520/1 від 14.03.2022, враховуючи аварійний сертифікат, розмір франшизи (5885,80 грн) (а.с. 36-37) та умови договору добровільного страхування наземного транспорту №3111/258/004966 від 10.09.2021, розмір страхового відшкодування склав 158668,80 грн, який ПрАТ «СК «Універсальна» було сплачено ТОВ «ПРАЙМ ТРАКС» за відновлювальний ремонт пошкодженого транспортного засобу Schmitz, д.н.з. [NUMBER] , що підтверджується платіжною інструкцією №7085 від 14.03.2022 (а.с. 38). Також, встановлено, що на момент скоєння ДТП 30.12.2021 цивільно-правова відповідальність [PERSON] за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю, майну третіх осіб внаслідок експлуатації транспортного засобу MAN TGL 12.210 BL д.н.з. [NUMBER] , було застраховано в ПрАТ «СК «Євроінс Україна» згідно полісу №АР/005964458, яким встановлений ліміт відповідальності за шкоду майну в розмірі 130 000,00 грн, франшиза 2600,00 грн та ПрАТ «СК «Євроінс Україна» було здійснено виплату страхового відшкодування в межах ліміту відповідальності та з урахуванням франшизи в розмірі 127400,00 грн, що підтверджується роздруківкою з бази МТСБУ\~ та копією виписки по рахунку (а.с. 39, 40). Відповідно до ст. 993 ЦК України, до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Відповідно до ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. За змістом вказаної норми, за загальним правилом: по-перше, в повному обсязі, а по-друге, особою, яка безпосередньо її завдала, шкода підлягає відшкодуванню. Проте із вказаних правил є винятки, передбачені законом. Одним з таких винятків є страхування особою цивільно-правової відповідальності. Статтею 1 Закону України «Про страхування» передбачено, що страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів. Відповідно до статті 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Статтею 980 ЦК України передбачено, що предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані з: 1) життям, здоров`ям, працездатністю та пенсійним забезпеченням (особисте страхування); 2) володінням, користуванням і розпоряджанням майном (майнове страхування); 3) відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності). У п. 2 постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27.03.1992 року № 6, судам роз`яснено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Частиною 1 ст. 1188 ЦК України встановлено, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення. Частиною 2 ст. 1187 ЦК України встановлено, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.03.1992 року №6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється громадянин, що здійснює експлуатацію джерела підвищеної небезпеки на підставі права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав (договору, оренди, довіреності тощо). Відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулює Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон № 1961-ІV), який спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України. Згідно зі ст. 3 Закону №1961-IV обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок ДТП та захисту майнових інтересів страхувальників. Відповідно до ст. 5 Закону №1961-ІV об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу. Страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого (стаття 6 Закону № 1961-ІV). Відповідно до п.п. 9.1,9.2 ст. 9 Закону № 1961-IV страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування. Згідно з пунктом 22.1 статті 22 Закону № 1961-ІV у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи. У разі настання події, яка є підставою для проведення регламентної виплати, МТСБУ у межах страхових сум, що були чинними на день настання такої події, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи. Відповідно до ст. 28 Закону № 1961-IV, шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, - це шкода, пов`язана, зокрема, з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу. ПрАТ «СК «Універсальна» визнало зазначене ДТП страховим випадком, виплатило кошти власнику пошкодженого автомобіля та звернулось до суду з вказаним позовом з вимогами щодо відшкодування за рахунок відповідача в порядку регресу виплаченої суми страхового відшкодування (суми збитків, яка не відшкодована) в розмірі 31268,80 грн, що підтверджено відповідним платіжним документом. Згідно із ст. 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток. Ст.1191 ч.1 ЦК України,\~ передбачено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Також, згідно ст. 1192 ЦК України якщо інше не встановлено законом, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Аналізуючи зазначені норми, суд дійшов висновку про стягнення спричиненої матеріальної шкоди у розмірі 31268,80 грн з відповідача, який на момент ДТП керував автомобілем та своїми діями завдав матеріальних збитків власнику транспортного засобу Schmitz, д.н.з. [NUMBER] . Даючи оцінку встановленим обставинам та доказам в їх сукупності, враховуючи визнання відповідачем позову, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення в повному обсязі. Відповідно ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно із ч.1 ст. 142 ЦПК України, в разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні суду вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 % судового збору сплаченого при поданні позову. Позивач сплатив при подачі позову судовий збір у розмірі 2684,00 грн, таким чином, враховуючи, що відповідач визнав позов до початку розгляду справи по суті, з відповідача на користь позивача стягуються судові витрати у розмірі 1342,00 грн та підлягають поверненню позивачу з державного бюджету 50 % судового збору сплаченого при поданні позову в розмірі 1342,00 грн.

Outcome: approved