Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-23 00:00:00

[PERSON] через свого представника адвоката Іванову Н.О. звернувся до суду з позовом до [PERSON] обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 21.12.2021 року відповідач позичив у нього грошові кошти в сумі 250 000 доларів США, що на момент передачі грошей було еквівалентно 6 820\~000 гривень, які зобов`язувався повернути в строк до 21.12.2023 року. Взяте на себе зобов`язання відповідач не виконав та отримані у позику кошти в обумовлений строк не повернув. На момент звернення до суду розмір боргу складає - 250 000,00 (двісті п?ятдесят тисяч) доларів США, є еквівалентом суми 9 472 500,00 (дев?ять мільйонів чотириста сімдесят дві тисячі п`ятсот) гривень за офіційним курсом Національного банку України (1 долар США = 37,89 гривень), які позивач просить стягнути з відповідача, а також 3 відсотки річних від простроченої суми, що складає 33 478,15 грн. Позивач у судове засідання не з`явився, його представником за ордером адвокатом Івановою Н.О. подано заяву про розгляд справи без їх участі, в якій позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Крім того, представником позивача долучено оригінал Договору позики. Відповідач у судове засідання не з`явився, відповідно до заяви, поданої його представником за ордером адвокатом Шутлів С. С. ( повноваження якої згідно ордеру не обмежені) позовні вимоги відповідач визнав, просив справу розглянути за їх відсутності. Надав власноруч підписану [PERSON] заяву про визнання позову. Відповідно до ч.4\~ст.206 ЦПК України\~у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності до того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані в силу ст.\~81\~ЦПК України докази в їх сукупності, дійшов до наступного висновку. Судом встановлено, що 21 грудня 2021 року сторони уклали договір позики, відповідно до якого відповідач [PERSON] отримав від [PERSON] грошову позику у розмірі 250 000,00 (двісті п?ятдесят тисяч) доларів США, що на момент передачі грошей було еквівалентом суми 6 820 000 (шість мільйонів вісімсот двадцять тисяч) гривень за офіційним курсом Національного банку України (1 долар США = 27,28 гривень), що підтверджується договором позики, підписаним сторонами власноручно. Отримання грошей підтверджується п. 1.1 договору позики, відповідно до якого передачу грошей було здійснено перед підписанням цього договору, в присутності свідків: [PERSON] ( [INFO] , РНОКПП [NUMBER] ) та [PERSON] ( [INFO] , РНОКПП [NUMBER] )». Відповідно до п. 2.2 сторони погодили, що строк повернення позики - 21 грудня 2023 року. Відтак грошове зобов`язання відповідача перед позивачем вбачається з Договору позики(оригінал якого надала суду представник позивача), який підписаний відповідачем, що відповідає вимогам простої письмової форми, якою оформлена укладена між сторонами угода згідно ст. 207 і ч. 2 ст. 1047 ЦК України. До сьогоднішнього дня відповідач не повернув суми боргу, чим порушив взяті на себе зобов?язання. Відповідно до п. 2.4 договору позики при неповерненні суми позики в повному обсязі своєчасно, тобто до 21.12.2023 року, Позикодавець вправі буде пред?явити цей договір до стягнення в строки і у порядку, передбачені чинним законодавством України та вимагати при цьому повернення йому позики, з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення, а також сплати трьох відсотків від суми позики.» Згідно ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 ЦК України). Згідно ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Відповідно до ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Договір набирає чинності з моменту його укладення. Сторони можуть встановити, що умови договору застосовуються до відносин між ними, які виникли до його укладення. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. Згідно ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Статтею 99 Конституції України встановлено, що грошовою одиницею України є гривня. Відповідно до статті 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Тобто відповідно до чинного законодавства гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, однак обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України. Статтею 524 ЦК України визначено, що зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті. Статтею 533 ЦК України встановлено, що грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Заборони на виконання грошового зобов`язання у іноземній валюті, у якій воно зазначено у договорі, чинне законодавство не містить. Що стосується можливості і порядку визначення в рішенні суду еквівалента суми боргу в національній валюті, то Велика Палата Верховного Суду зазначає, що нею висловлена правова позиція з цього приводу, яку викладено у постанові від 04 липня 2018 року у справі № 761/12665/14-ц (провадження № 14-134цс18). Велика Палата Верховного Суду вказала, що зазначення судом у своєму рішенні двох грошових сум, які необхідно стягнути з боржника, внесло двозначність до розуміння суті обов`язку боржника, який може бути виконаний примусово. У разі зазначення у судовому рішенні про стягнення суми коштів в іноземній валюті з визначенням еквівалента такої суми у гривні, стягувачеві має бути перерахована вказана у резолютивній частині судового рішення сума в іноземній валюті, а не її еквівалент у гривні. Судом встановлено та визнано відповідачем, що відповідач договірні зобов`язання не виконав, а тому за вимогою позивача суд вважає необхідним стягнути на його користь суму неповернутих грошових коштів переданих за договором позики, тобто 250 000 (двісті п`ятдесят тисяч) доларів США, що на момент звернення до суду є еквівалентом суми 9 472 500,00 (дев?ять мільйонів чотириста сімдесят дві тисячі п`ятсот) гривень за офіційним курсом Національного банку України (1 долар США = 37,89 гривень), що відповідатиме вимогам статті 1046 ЦК України і статті 533 ЦК України. Відповідачем і його представником позов визнано в повному обсязі, про нечинність договору позики, його не дійсність чи удаваність відповідачем не заявлялося. Відтак, пред`явлений позов в цій частині є обґрунтованим і підлягає до задоволення. При цьому, оскільки зазначення судом двох грошових сум, які необхідно стягнути з відповідача, може внести двозначність у розуміння суті обов`язку боржника, стягненню за судовим рішенням підлягає грошовий еквівалент суми боргу у гривні за офіційним курсом Національного банку України на дату звернення до суду у розмірі 9 472 500,00 (дев?ять мільйонів чотириста сімдесят дві тисячі п`ятсот) гривень. Стосовно позовних вимог про стягнення 3 % річних від простроченої суми боргу у сумі 33478,15 грн. суд зазначає наступне. За змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому право кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати. Згідно з частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Доказів виконання зобов`язання [PERSON] перед [PERSON] матеріали справи не містять та самим відповідачем визнано, що зобов`язання ним не виконано. З огляду на те, що відповідач порушив грошове зобов`язання, у позивача виникло право на застосування наслідків такого порушення відповідно до статті 625 ЦК України. Передбачене частиною другою статті 625 ЦК України нарахування 3 % річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає в отриманні компенсації від боржника. Суд дослідивши розрахунок позивача, який міститься в позовній заяві, погоджується із що сума за період з 21.12.2023 року по 01.02.2024 року, що складає 33 478,15 грн. Таким чином, позовні вимоги про стягнення 3 % річних від простроченої суми заборгованості є законними та обґрунтованими і підлягають задоволенню.

Outcome: approved