Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-14 00:00:00

Представник [PERSON] звернувся до суду з зданим позовом, мотивуючи заявлені вимоги наступним. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 24.04.2023 р. було закрито кримінальне провадження, яке внесено до ЄРДР за № 42013110000000544 від 04.06.2013 р. щодо [PERSON] , [INFO] , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України на підставі п. 3 ч. 1 ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності. При цьому встановлено, що реалізуючи свій злочинний намір, спрямований на заволодіння коштами громадян шляхом обману та зловживання довірою (шахрайство), [PERSON] , протягом 27.10.2005 - 02.04.2007 р. , повторно, заволодів шляхом обману та зловживанням довірою (шахрайство) коштами громадян, у тому числі потерпілого [PERSON] , на загальну суму 15 803 900,94 грн. Цивільній позов [PERSON] залишено без розгляду. Представник позивача зазначає, що на підставі укладених в 2005 р. з ТОВ «Стабіл», яким фактично керував [PERSON] , договорів купівлі - продажу майнових прав, відповідач заволодів грошовими коштами [PERSON] на суму 600 996,51 грн. Звільненні від кримінальної відповідальності не звільняє від відшкодування спричинених матеріальних збитків. За таких обставин, з огляду на положення ст.ст. 22, 625,1166,1177 ЦК України, представник [PERSON] просить суд стягнути з відповідача суму матеріальних збитків, завданих внаслідок кримінального правопорушення у розмірі 600 996,51 грн., а також 3% річних у сумі 278 697,72 грн. та інфляційні втрати у сумі 3 140 222,88 грн. Провадження у справі відкрито 18.07.2023 р., відповідно до положень ст. ст. 19, 274 ЦПК України вирішено питання про її розгляд за правилами загального позовного провадження. В судовому засіданні позивач, його представник підтримали заявлені вимоги просили задовольнити в повному обсязі. Надали згоду на заочний розгляд справи та ухвалення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином, шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. Правом на подачу відзиву не скористався. За таких обставин, зважаючи на положення ст. ст. 223,280 ЦПК України, отримавши згоду сторони позивача, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача на підставі наявних доказів, провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення. Вислухавши доводи [PERSON] , його представника, дослідивши наявні докази, та надавши їм відповідну оцінку, суд вважає за можливе задовольнити заявлені вимоги, з огляду на наступне. Так, як свідчать матеріали справи, 24 квітня 2023 р. Шевченківським районним судом м. Києва розглянуто кримінальне провадження, яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №42013110000000544 від 04.06.2013 року, щодо [PERSON] , [INFO] , уродженця с.Острополь, Старокостянтинівського району, Хмельницької області, громадянина російської федерації, проживаючого за адресою: [ADDRESS] , раніше не судимого, обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст.190 КК України. [PERSON] , [INFO] , звільнено від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України на підставі п. 3 ч. 1 ст. 49 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності. Кримінальне провадження щодо [PERSON] у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України, внесеного в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 42013110000000544 від 04.06.2013 закрито. Цивільні позови потерпілих: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] ; [PERSON] ; [PERSON] ; [PERSON] ; [PERSON] ; [PERSON] , [PERSON] залишено без розгляду. При цьому судом встановлено, що [PERSON] , не будучи офіційним засновником чи директором, однак фактично повністю керуючи діяльністю Товариства з обмеженою відповідальністю «Стабіл» (код ЄДРПОУ №33102734), зареєстроване Печерською районною у м. Києві державною адміністрацією (далі ТОВ «Стабіл»), з метою реалізації свого злочинного наміру, спрямованого на заволодіння коштами фізичних осіб шляхом шахрайства, наприкінці 2005 року надав вказівки працівникам та офіційним директорам ТОВ «Стабіл», які не були обізнані про його злочинні наміри, розмістити у засобах масової інформації та мережі Інтернет інформацію про початок будівництва будинку на [ADDRESS] . Керуючи діяльністю ТОВ «Стабіл» та його посадовими особами, [PERSON] неодноразово давав вказівки керівникам товариства у різний час - [PERSON] , [PERSON] , ?? [PERSON] та [PERSON] про укладання договорів купівлі-продажу майнових прав та пайової участі у будівництві від імені ТОВ «Стабіл» з фізичними особами - інвесторами будівництва нерухомого майна - житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] . Останні, введені в оману свідомо неправдивими відомостями щодо використання залучених інвестиційних коштів на будівництво будинку та власненамірів збудувати житловий будинок за вказаною адресою, неправильно виконуючи свої службові обов`язки внаслідок недобросовісного ставлення до них у приміщенні офісу ТОВ «Стабіл», за адресою [ADDRESS] та [ADDRESS] уклали договори купівлі-продажу майнових прав та пайової участі у будівництві, згідно з якими введення будинку по [ADDRESS] , в експлуатацію мало відбутися не пізніше 30.11.2007, внесли кошти на рахунки ТОВ «Стабіл» у банківських установах. Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на заволодіння шляхом обману та зловживання довірою (шахрайство) засобами фізичних осіб під виглядом залучення коштів на інвестування будівництва житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , [PERSON] , у період 27.10.2005 - 02.04.2007р., повторно заволодів шляхом шахрайства грошовими коштами [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] [PERSON] [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] на загальну суму обізнані з його злочинними намірами - [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , що виконували його вказівки, діючи умисно з корисливих мотивів повторно шляхом обману та зловживання довірою потерпілих заволодів грошовими коштами [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] [PERSON] [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] и [PERSON] на загальну суму 15 803 900.94 грн. Також судом встановлено, що на підставі укладеного 06.12.2005 між [PERSON] та ТОВ «Стабіл», в особі директора [PERSON] , у приміщенні офісу вказаного підприємства за адресою: [ADDRESS] договори купівлі-продажу майнових прав № 4/19, у період з 15.12.2006 по 02.07.2007 [PERSON] внесено на рахунки ТОВ «Стабіл» кошти на суму 600 996,51 гривень. Крім того, судом зазначено, що згідно постанови Верховного Суду у справі №161/694/20 від 10.08.2021 закриття кримінального провадження, у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності (п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК) є нереабілітуючою підставою, а тому така особа не звільняється від обов`язку відшкодувати заподіяну її діями шкоду. Рішення суду, як вбачається з Єдиного державного реєстру судових рішень не оскаржувалось і набрало законної сили. За приписами ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Відповідно до положень ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. При цьому за ч. 1 ст. 1167 ЦК України шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону. Особа, відповідно до ч. 1 ст. 22 ЦК України, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, в розумінні ч. 2,3 ст. 22 ЦК України, є зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки), які відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. З огляду на обставини, які були встановлені Шевченківським районним судом м. Києва під час розгляду кримінального провадження № № 42013110000000544 (справа № 761/30797/13-к) та зроблені судом висновки, [PERSON] відповідачем спричинено збитки у розмірі 600 996 грн. 51 коп., які беручи до уваги вищенаведені норми матеріального права підлягають стягненню з [PERSON] на користь позивача, оскільки під час розгляду даної цивільної справи не було встановлено обставин, які б свідчили про відшкодування відповідачем нанесених збитків . Згідно частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є не лише договори й інші правочини, а й завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди іншій особі та інші юридичні факти. За змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати. Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Положення зазначеної норми права передбачають, що зобов`язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також з угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду. Стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України. Відтак, приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України), а тому її приписи поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Такий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 14-16цс18 (686/21962/15-ц) . Згідно п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 31.03.1989 р. «Про практику застосування судами України законодавства про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної злочином, стягнення безпідставно нажитого майна» (з наступними змінами) та абз.1 п. 2 постанови Пленуму ВС України № 6 від 27.03.1992 р. «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» вбачається, що шкода, заподіяна злочином, підлягає відшкодуванню особою, яка її заподіяла, в повному обсязі за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Таким чином, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Саме такий висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладений у постанові від 01 жовтня 2014 року у справі № 6-113цс14, з якою погодилась Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц, провадження № 14-16цс18. За розрахунком представника позивача, який було перевірено під час розгляду справи, 3% річних за період з 0101.2008 р. по 16.06.2023 р. складають 278 697 грн. 72 коп., інфляційні втрати - 3 140 222 грн. 88 коп. Зазначені суми також підлягають стягненню з відповідача на користь [PERSON] , з огляду на вимоги чинного законодавства України. Розподіляючи судові витрати суд керується положеннями ст. 141 ЦПК України. Виходячи з наведеного,

Outcome: approved