Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-20 00:00:00

27 березня 2024 року [PERSON] звернувся в Луцький міськрайонний суд Волинської області з позовом до відповідача [PERSON] про зменшення розміру аліментів. Позов обґрунтовує тим, що відповідно до судового наказу, виданого Луцьким міськрайонним судом Волинської області 19 березня 2020 року з нього стягуються аліменти на утримання малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частки всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 25 лютого 2020 року та до досягнення повноліття. Позивач вказує, що з дня ухвалення рішення судом про стягнення аліментів у нього погіршився стан здоров`я, що вимагає фінансових втрат. Також вказує, що на його фактичному утриманні перебувають непрацездатні батьки пенсійного віку. Крім того, покликається на ту обставину, що постійно здійснює додаткові витрати на утримання доньки, крім стягуваних аліментів. На даний час він крім заробітної плати за основним місцем доходів, отримує заробітну плату як військовослужбовець, а тому вважає, що 9000 гривень аліментів буде достатнім для забезпечення розумних потреб дитини. Просить суд зменшити розмір аліментів на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] та стягувати аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 9000 гривень щомісячно до досягнення повноліття. Ухвалою судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 10 квітня 2024 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження в справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. В своєму клопотанні від 17 травня 2024 року позивач виклав прохальну частину позовної заяви в наступній редакції: Зменшити розмір аліментів, що стягуються з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання неповнолітньої [PERSON] та визначити розмір в твердій грошовій сумі 9000 гривень щомісячно, починаючи з 01.04.2024. В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги та просив позов задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні заперечував щодо задоволення позову. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши та оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов не підлягає до задоволення з таких підстав. Згідно з положеннями ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до вимог ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Судом встановлено, що сторони є батьками [PERSON] , [INFO] . Відповідно до Судового наказу, виданого Луцьким міськрайонним судом Волинської області 19 березня 2020 року з [PERSON] стягуються на користь [PERSON] аліменти на утримання малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частки всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 25 лютого 2020 року та до досягнення повноліття. Звертаючись з позовом про зміну розміру та способу аліментів позивач вказує на наявність підстав, визначених ст. 192 Сімейного кодексу України, а саме погіршення стану здоров`я платника аліментів, та зміну матеріального стану, у зв`язку з чим просить змінити розмір та спосіб стягнення аліментів. У ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 27 Конвенції про права дитини держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею 51 Конституції Українивстановлено, що батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Згідно із ч. 1ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Зміст особистих немайнових і майнових прав та обов`язків батьків і дітей визначається\~Сімейним кодексом України, що передбачено ч. 1\~ст. 1 СК України. Правила, за якими визначається походження дитини, встановлені у главі\~12\~Розділу\~ІІІ СК України. Мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини (ст. 141 СК України). Відповідно до ст.150, ст.180\~СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до її повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.\~Спосіб стягнення аліментів, визначений за рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів (ч. 3\~ст. 181 СК України). Перелік обставин, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів, встановлений\~ст. 182 СК України. Зокрема, суд враховує:1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів;4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (ч. 2\~ст. 182 СК України). Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом (ч. 3\~ст. 183 СК України). Аналізуючи зміст ч. 3 ст.181, ст.\~183, ст.\~184, ст.192 СК України\~можна зробити висновок, що як спосіб, так і розмір стягуваних на підставі рішення суду аліментів на утримання дитини не вважається незмінним. При цьому слід розуміти, що спосіб стягнення аліментів та розмір стягуваних аліментів не є тотожними поняттями. Так перше означає певний прийом стягнення аліментів (у частці від заробітку (доходу) платника аліментів або у твердій грошовій сумі), а друге\~певну величину, яка перебуває у залежності, зокрема, від способу стягнення аліментів (частину від цілого заробітку (доходу) платника або визначену сталу грошову суму не залежно від заробітку (доходу) платника). Отже, під зміною способу стягнення аліментів розуміється зміна раніше визначеного рішенням суду прийому стягнення аліментів, передбаченого ст. 183 або\~ст. 184 СК України. За змістом абз. 2 ч.\~3 ст. 181 СК України\~зміна раніше визначеного рішенням суду способу стягнення аліментів залежить від волі стягувача. Тобто, лише від волевиявлення стягувача аліментів має значення для зміни способу їх стягнення (з частки від заробітку (доходу) платника на тверду грошову суму або навпаки). Що ж до збільшення або зменшення розміру аліментів, то під цим слід розуміти відповідно збільшення або зменшення кількісних показників, тобто розмір частки або розмір твердої грошової суми. При стягненні аліментів у частці від заробітку (доходу) їх платника сталою є лише частка, а фактична сума аліментів часто є змінною у бік збільшення, або в бік зменшення, бо залежить від розміру заробітку (доходу) платник за конкретний місяць з якого вираховується така частка. Натомість фактичний\~розмір аліментів,\~визначений у\~твердій грошовій\~сумі,\~зовсім не\~залежить від\~розміру заробітку (доходу) їх платника, а тому є сталим з місяця в місяць. З цього виходить, що змінюючи спосіб стягнення аліментів, суд має визначити частку, або тверду грошову суму, яка надалі буде стягуватися. При цьому не можна стверджувати про одночасне збільшення або зменшення розміру аліментів оскільки співвідношення мінливого (у частці,\~ст. 183 СК України) і сталого (у твердій грошовій сумі,\~ст. 184 СК України) розміру аліментів є завжди неточним, а тому їх неможливо порівнювати. Тому, змінюючи спосіб стягнення аліментів, суд має враховувати обставини, передбачені ст. 181 та \~ст. 182 СК України, й визначити відповідну частку або тверду грошову суму. З врахуванням викладеного, враховуючи ту обставину, що відповідно до Судового наказу, виданого Луцьким міськрайонним судом Волинської області 19 березня 2020 року визначено спосіб стягнення з [PERSON] аліментів в частці від його доходу, а в даній справі позивач як платник аліментів фактично просить змінити спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, що є прерогативою лише одержувача аліментів відповідно до вимог ч.3 ст. 181 Сімейного кодексу України, а тому позовні вимоги [PERSON] до задоволення не підлягають.

Outcome: dismissed