Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-15 00:00:00

У лютому 2024 року [PERSON] звернулася до суду з даною позовною заявою, в якій просила стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, починаючи з дня пред`явлення позову до досягнення дітьми повноліття. В обґрунтування своїх позовних вимог вказала на те, що [PERSON] перебувала в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] з 12 серпня 2006 року, шлюб було розірвано Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 03 серпня 2021 року по справі № 204/5077/21. Від шлюбу сторони мають 2-х дітей - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією Свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого Красногвардійським відділом РАЦС Дніпропетровського міського управління юстиції 22 червня 2010 року, актовий запис № 620, та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією Свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого Красногвардійським відділом РАЦС Дніпропетровського міського управління юстиції у Дніпропетровській області 24 липня 2012 року, актовий запис № 746. Діти проживають разом з Позивачем, з початку повномасштабного вторгнення рф на територію України вони виїхали до Туреччини. Відповідач проживає окремо від дітей, добровільно надавати матеріальну допомогу дітям не бажає. Для нормального розвитку та життя дітей позивачу необхідно мати кошти на їх здорове харчування, а також на одяг, лікування, оздоровлення та розвиток. Відповідач має змогу брати участь в матеріальному забезпеченні своїх дітей, проте сторони не дійшли домовленості в питанні утримання спільних дітей, тому Позивач змушена звернутись з позовом до суду. Не погодившись з позовними вимогами відповідачем подано до суду відзив на позовну заяву, відповідно до якого вказано наступне. 12 серпня 2006 року між позивачем та відповідачем було укладено шлюб. Від шлюбу сторони мають двох неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 03 серпня 2021 року по справі № 204/5077/21 за позовною заявою [PERSON] шлюб між сторонами було розірвано. Однак, певний час навіть після розірвання шлюбу відповідач намагався відновити сім`ю та доброзичливі стосунки з позивачем. З березня 2022 року по січень 2024 року позивач та відповідач відновили стосунки та проживало разом з дітьми однією сім`єю, яку повністю утримував відповідач. Слід зазначити, що протягом 2021 року, поки сторони не проживали разом, відповідач оплачував позивачу аліменти в добровільному порядку. Після того, як відповідач остаточно зрозумів, що спільне життя та відновлення сім`є неможливо, він запропонував позивач в добровільному порядку розділили спільно набуте майно, в тому числі відмовитися від частини такого майна в рахунок оплати аліментів на користь дітей. Позивач відмовилась і натомість звернулась з позовною заявою про стягнення аліментів до суду. Починаючі з січня 2024 року, коли відповідач переїхав в інше житло, позивач всіляко перешкоджає йому в побаченнях з дітьми, не дозволяє ані особисте спілкування, ані спілкування за допомогою засобів телефонного зв`язку та мережі Інтернет. Так само, позивач повністю обмежила можливості спілкування дітей з бабусею та дідусем (батьками відповідача). Окрім того, таке небажання надавати відповідачу можливості бачитися з дітьми, стане згодом перешкодою для переоформлення їх тимчасових посвідок на проживання в Туреччині. Отже, наразі позивач, своїми діями, наносить значну шкоду інтересам дітей. Вказане є підставою для звернення відповідача з заявою до суду про усунення перешкод у спілкуванні з дітьми та визначення певного графіку знаходження дітей з матір`ю та батьком. Отже, фактично, матеріальну допомогу відповідач не надає з лютого 2024 року, бо наразі тимчасово не має офіційного працевлаштування. Однак, весь цей час відповідач намагався врегулювати це питання шляхом розподілу спільно набутого майна. Більш того, позивач не надає відповідачу реквізити розрахункової карки для перерахування коштів, чим штучно створює підстави для звернення з позовною заявою про стягнення аліментів до суду. Відповідач не відмовляється від утримання своїх дітей та має бажання у добровільному порядку надавати утримання, але позивач всіляко цьому перешкоджає, при цьому травмуючи, в першу чергу, дітей, які сумують за татом та за спілкуванням з ним, бо виросли під його опікою, любов`ю та турботою. Саме тому обставини, викладені позивачем в позовній заяві щодо відсутності з боку відповідача добровільної матеріальної допомоги на утримання дітей, не відповідають дійсності. Представником позивачки надано до суду додаткові пояснення по справі, відповідно до яких вказано наступне. З березня 2022 року після початку повномасштабного вторгнення рф на територію України позивач з дітьми виїхала до Туреччини та поновила стосунки з відповідачем, проте проживали однією сім`єю вони тільки до кінця літа 2023 року. Щодо утримання сім`ї, позивач, виїжджаючи за кордон в 2022 році, взяла в борг у своїх батьків 10 000 дол. США, які витрачались на спільні потреби сім`ї, оренду квартири. Відповідач на той час не мав заробітку, а тому сім`ю він утримувати був неспроможний. Позивач зазначає, що діти самі не бажають спілкуватися з батьком, оскільки під час спільного проживання були конфлікти та надмірне вживання алкоголю відповідачем. Позивач жодним чином не перешкоджає в спілкуванні з дітьми, відповідач знає їх особисті телефонні номери та може вільно спілкуватись за бажанням дітей. До додаткових пояснень вважаю за необхідне долучити скрін-шоти листування доньки [PERSON] та сина [PERSON] з батьком, зі змісту яких вбачається відношення батька до дітей, а також й відсутність його бажання в добровільному порядку брати участь в їх утриманні. В судове засідання позивачка та її представник не з`явилися, про час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином, раніше представник надала до суду заяву, в якій підтримала позовні вимоги в повному обсязі, справу просила розглянути за її відсутності, додаткові пояснення підтримує в повному обсязі. Позов просить задовольнити у розмірі на кожну дитину, загалом 1/2 від доходів відповідача. Відповідач та його представник в судове засідання не з`явилися, про час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином, раніше представником було надано до суду клопотання про розгляд справи без участі відповідача та його представника, під час розгляду справи просить прийняти до уваги заперечення, викладенні у відзиві на позовну заяву. Окрім того, вказує, що [PERSON] дійсно має захворювання цукровий діабет І типу, однак все необхідне лікування отримує за державними програмами безкоштовно. Будь-яких інших захворювань, які б впливали на збільшення розміру аліментів не має. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, суд розглядає справу, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги позивачки підлягають задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні було встановлено, що відповідач доводиться батьком малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , які проживають з матір`ю, позивачкою у даній справі, і знаходиться на її утриманні. Відповідно до статті 51 Конституції України та статті 180 СК України батьки зобов`язанні утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. Частиною 7 статті 7 СК України визначено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Відповідно до статті 179 СК України аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на її утримання. Згідно із частинами 1 - 3 статті 181 СК України , способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. Відповідно до частин першої, другої статті 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України (стаття 8 Закону України «Про охорону дитинства»). Мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною 5 статті 157 СК Кодексу (стаття 141 СК України). За статтею 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів (частини 1,3 статті 181 СК України). При визначенні розміру аліментів суд враховує 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1)наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи,якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів (частини 1,2 статті 182 СК України) Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом (частина 1 статті 183 СК України). Аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини (частини 1, 2 статті 179 СК України). Положеннями частини 2 статті 197 СК України передбачено, що за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства (частина 8, 9 статті 7 СК України). Згідно із статтею 10 СК України якщо певні сімейні відносини не врегульовані цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами або домовленістю (договором) сторін, до них застосовуються норми цього Кодексу, які регулюють подібні відносини (аналогія закону). Якщо до регулювання сімейних відносин неможливо застосувати аналогію закону, вони регулюються відповідно до загальних засад сімейного законодавства (аналогія права). Так, позивачка просить стягнути аліменти у розмірі 1/4 частині на кожну дитину від заробітку (доходу) батька дітей. З урахуванням вимог закону та встановлених фактичних обставин справи, суд вважає, що аліменти в розмірі 1/4 частині від заробітку (доходу) відповідача на кожну дитину, будуть необхідними та достатніми для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку дітей. Суд, дослідивши докази, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Згідно з ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Позивач звернулася до суду з даним позовом 19 лютого 2024 року. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»). За таких обставин, дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, з урахуванням положень ст. 182 СК України, суд вважає можливим стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини на кожну дитину, від всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 19 лютого 2024 року до досягнення дітьми повноліття. При цьому, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. З урахуванням вищевказаного, суд вважає необхідним допустити до негайного виконання рішення про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини в межах суми платежу за один місяць. Крім того, в порядку ч. 6 ст. 141 ЦПК України, з відповідача повинно бути стягнено в дохід держави судовий збір по справі в сумі 1211 грн. 20 коп. (в порядку ч. ч. 1-2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» в редакції на момент звернення до суду з даним позовом), оскільки позивачка звільнена від сплати судового збору при зверненні до суду на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір». На підставі викладеного,

Outcome: approved