Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-15 00:00:00

12.03.2024 року позивачка звернулася до Малиновського районного суду м. Одеси з позовом до Хаджибейської районної адміністрації Одеської міської ради, третя особа: Управління державної реєстрації Юридичного департаменту Одеської міської ради, про зміну адреси, у якому просить суд: змінити адресу квартири, належної на підставі договору дарування від 28.11.2002 року [PERSON] , [INFO] , з адреси: [ADDRESS] , на адресу: [ADDRESS] . Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 14.03.2024 року відкрито провадження у справі та призначено проведення підготовчого судового засідання. 02.05.2024 року ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси підготовче провадження у справі закрито та призначено розгляд справи по суті. Позивачка в судове засідання не з`явилася, подала заяви про слухання без її особистої участі, просила позовні вимоги задовольнити. Представник відповідача в судове засідання повторно не з`явився, повідомлявся про дату, час та місце судового засідання належним чином та своєчасно, причини неявки суду не повідомив, відзиву на позов не надав. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, повідомлявся про дату, час та місце судового засідання належним чином та своєчасно, причини неявки суду не повідомив. Відповідно до вимог ч. 2\~ст. 247 ЦПК України\~у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч. 2\~ст. 191 ЦПК України\~у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи. Відповідно до\~ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», ч. 1\~ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п.35 рішення від 07.07.1989р. Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії» (AlimentariaSandersS.A. v. Spain). Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції (§ 66 - 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 р. у справі «Смірнова проти України»). Враховуючи, що в справі є достатні дані про права і взаємовідносини сторін, відповідач належним чином повідомлений про місце і час судового засідання, суд розглядає справу у відсутності відповідача та згідно ч. 4\~ст. 223 ЦПК України\~зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням\~ст. 280 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно матеріалів справи, між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] було укладено договір дарування від 28.11.2002 року, за умовами якого, позивачці подаровано квартиру за адресою: [ADDRESS] . Зазначена квартира в цілому складається з однієї жилої кімнати. Житлова площа - 13,1 кв.м., загальна площа - 21,4 кв.м. З метою внесення відомостей про вищезазначену квартиру до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, 20.11.2023 року, позивачка звернулась до державного реєстратора Юридичного департаменту Одеської міської ради з відповідною заявою. Судом встановлено, що рішенням державного реєстратора прав на нерухоме майно Юридичного департаменту Одеської міської ради Шерстюк Володимири Дмитрівни від 22.11.2023 року №70334731, відмовлено у проведенні реєстраційних дій через наявні суперечності між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями. Судом встановлено, що згідно рішення про відмову у проведенні реєстраційних дій державного реєстратора прав на нерухоме майно Юридичного департаменту Одеської міської ради Шерстюк Володимири Дмитрівни від 22.11.2023 року №70334731, право власності на квартиру, що розташована за адресою: [ADDRESS] , зареєстровано за іншою особою. Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 10 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема: - відповідність відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, містяться у Державному реєстрі прав, відомостям, що містяться поданих/отриманих документах. Відповідно до ч. 8 ст. 18 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", державній реєстрації підлягають виключно заявлені речові права на нерухоме майно та їх обтяження, за умови їх відповідності законодавству і поданим/отриманим документам. Відповідно до п. 2.1 Положення про Адресний реєстр міста Одеси, затвердженого рішенням виконавчого комітету Одеської міської ради №809 від 28.07.2009 р., кожний об?єкт нерухомого майна повинен мати не повторювану у межах міста адресу. Враховуючи вищевикладене державний реєстратор прав на нерухоме майна Юридичного департаменту Одеської міської ради встановив, що провести державну реєстрацію права власності на зазначений об?єкт нерухомого майна не надається можливим. У свою чергу, Листом Хаджибейської районної адміністрації Одеської міської ради від 07.12.2023 року № А2355 проінформовано, що відповідно до вимог п. 52 Порядку присвоєння адрес об?єктам будівництва, об?єктам нерухомого майна, затвердженого Постановою КМУ від 07.07.2021 року №690, у разі виявлення дублювання номерів об?єктів нерухомого майна, один чи більше з яких не є об?єктами державної чи комунальної власності та не підпадають під випадки, зазначені у пункті 50 Порядку, зміна, коригування адреси здійснюються на підставі рішення суду. Суд роз`яснює позивачці, що згідно абз. 2 ст. 1 Порядку присвоєння адрес об?єктам будівництва, об?єктам нерухомого майна, затвердженого Постановою КМУ від 07.07.2021 року №690, органи, уповноважені на присвоєння, зміну, коригування, анулювання адрес об`єктів будівництва, об`єктів нерухомого майна, визначаються відповідно до\~частини п`ятої\~статті 26-3 Закону України Про регулювання містобудівної діяльності. Відповідно до\~частини п`ятої\~статті 26-3 Закону України Про регулювання містобудівної діяльності, адреса (крім реквізиту, визначеного\~пунктом 10\~частини четвертої\~цієї статті)\~присвоюється,\~змінюється,\~коригується,\~анулюється: виконавчим\~органом сільської,\~селищної,\~міської ради\~-\~у разі,\~якщо об`єкт\~знаходиться у\~межах території,\~на яку\~поширюються повноваження\~сільської,\~селищної,\~міської ради; місцевою\~державною адміністрацією\~-\~у разі,\~якщо об`єкт\~знаходиться у\~межах території,\~на яку\~не поширюються\~повноваження сільської,\~селищної,\~міської ради,\~а також\~у разі\~неприйняття органом\~з присвоєння\~адреси рішення\~про присвоєння,\~зміну,\~коригування,\~анулювання адреси\~у строк,\~визначений цією\~статтею. У\~містах з\~районним поділом\~за рішенням\~міських рад\~повноваження щодо\~присвоєння,\~зміни,\~коригування,\~анулювання адрес\~можуть делегуватися\~виконавчим органам\~районних в\~місті рад. За рішенням Київської міської ради повноваження щодо присвоєння, зміни, коригування, анулювання адрес можуть делегуватися органам, визначеним\~частиною другою\~статті 11 Закону України "Про столицю України - місто-герой Київ". Отже, суд зазначає, що суд не може перебирати на себе функції органів, що уповноважені на присвоєння, зміну, коригування, анулювання адрес об`єктів будівництва, об`єктів нерухомого майна, визначаються відповідно до\~частини п`ятої\~статті 26-3\~Закону України Про регулювання містобудівної діяльності. До того ж, як було встановлено судом раніше, позивачка за договором дарування від 28.11.2002 року, отримала від [PERSON] квартиру за адресою: [ADDRESS] , проте ніяким чином не квартиру за адресою: [ADDRESS] . Також, у позивачки наявний технічний паспорт на квартиру за адресою: [ADDRESS] . Також, судом встановлено з рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно Юридичного департаменту Одеської міської ради Шерстюк Володимири Дмитрівни від 22.11.2023 року №70334731, що квартира за адресою: [ADDRESS] , належить на праві власності іншій невстановленій особі. Суд звертає увагу, що позовна вимога про зміни адреси квартири може вплинути на права, свободи на інтереси такої особи, але позивачка не вказала таку особу як учасника справи. Згідно матеріалів справи, позивачка обрала неефективний спосіб захисту, оскільки порушене право позивачки може бути відновлено шляхом подання позову про визнання права власності на нерухоме майно, а позивачкою заявлено позовну вимогу на зміну адреси, що є неефективним способом захисту та підставою для відмови у позові. Кожна особа має право в порядку, встановленому цими Кодексами, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (частина 1 статті 4 ЦПК України, частина 1 статті 16 ЦК України). Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме належних їй прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Згідно ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Отже, суд звертає увагу позивачки, що у разі порушення (невизнання, оспорювання) суб`єктивного цивільного права чи інтересу у потерпілої особи виникає право на застосування конкретного способу захисту. Цим правом на застосування певного способу захисту і є права, які існують у рамках захисних правовідносин. Тобто спосіб захисту реалізується через суб`єктивне цивільне право, яке виникає та існує в рамках захисних правовідносин (зобов`язань). За статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) визнається право людини на доступ до правосуддя, а за статтею 13 Конвенції - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Пряма чи опосередкована заборона законом на захист певного цивільного права чи інтересу не може бути виправданою. Під способами захисту суб`єктивних прав розуміють закріплені законом матеріально - правові заходи охоронного характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав і вплив на правопорушника (див. пункт 5.5 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 925/1265/16). При цьому під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що спричиняє потрібні результати, наслідки, тобто матиме найбільший ефект по відновленню відповідних прав, свобод та інтересів на стільки, на скільки це можливо. Суд звертає увагу позиваки, що обрання позивачем неналежного способу захисту права, або взагалі не обрання способу захисту, є самостійною підставою для відмови в позові, такий висновок неодноразово робила Велика Палата Верховного Суду. У постанові ВП\~ВС від\~26\~січня 2021\~року у\~справі №\~522/1528/15\--ц перелічено підстави, необхідні для висновку про дотримання чи недотримання принципу процесуальної економії. Так, ефективність позовної вимоги про визнання відсутності права чи про визнання права припиненим має оцінюватися з огляду на обставини справи залежно від того, чи призведе задоволення такої вимоги до дійсного захисту інтересу позивача без необхідності повторного звернення до суду. Позовні вимоги не підлягають задоволенню, якщо суд, дотримуючись принципу стадійності захисту права, дійде висновку, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачено законом або договором та/або він є неефективним для захисту порушеного права в таких правовідносинах. Про цей висновок Велика Палата Верховного Суду нагадала в постанові від 2 лютого ц.р. у справі № 925/642/19. Суд звертає увагу позивачки, що про стадійність захисту права висловилася ще в постанові від\~14\~жовтня 2019\~року об`єднана палата Касаційного господарського суду (КГС) у складі ВС під час розгляду справи № 910/6642/18. За висновком об`єднаної палати, під час вирішення спору суд з`ясовує: чи існує в позивача право або законний інтерес; якщо так, то чи має місце його порушення, невизнання або оспорювання відповідачем; якщо так, то чи підлягає право або законний інтерес захисту і чи буде такий захист ефективним, якщо здійснюватиметься в той спосіб, який визначено відповідно до викладеної в позові вимоги. В іншому випадку в позові слід відмовити. Також, неодноразово зазначала Велика Палата Верховного Суду, застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить від: виду та змісту правовідносин, які виникли між сторонами; змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа; характеру його порушення, невизнання або оспорення. Ефективний спосіб захисту має відповідати: змісту права чи інтересу; характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Суд має право відмовити в задоволенні позову лише через те, що позивач обрав неналежний спосіб захисту, або взагалі його не обрав. Відповідний висновок викладено в постанові КГС\~ВС від\~7\~квітня ц.р.\~у справі\~№ 924/199/20 про визнання поруки припиненою. Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови у задоволенні позову на позивача. Висновки суду відповідають вимогам норм права, на які посилається суд під час розгляду справи і фактичним обставинам по справі. У рішенні суду повно відображені обставини, які мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки, які є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами.

Outcome: dismissed