Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-12 00:00:00

25.01.2024 року позивач звернувся до суду з позовом про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, посилаючись на те, що він з відповідачкою проживав разом у незареєстрованому шлюбі. Під час фактичних шлюбних відносин у них народилась дитина донька [PERSON] , [INFO] . Спільне життя з відповідачкою не склалось, більше 5 років вони проживають окремо. Відповідачка не бере участі у виховання та матеріальному забезпеченні доньки протягом останніх 5 років. Позивач посилається на те, що батьки в рівній мірі повинні забезпечувати належний рівень життя дитини. Так як позивач проживає разом з дитиною, а відповідачка будучі працездатною особою, участі в утриманні дитини не приймає, то позивач просить стягнути з відповідачки аліменти на утримання неповнолітньої дитини, в розмірі 1/4 частини від усіх видів доходу відповідачки щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. Ухвалою Першотравневого районного суду м. Чернівці від 29 січня 2024 року відкрито провадження у справі, та постановлено розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження. Ухвалою Першотравневого районного суду м. Чернівці від 24 квітня 2024 року закрито підготовче провадження по справі. Позивач в судове засідання не з`явився, подав письмову заяву про розгляд справи за його відсутності , на позові наполягає, не заперечує проти ухвалення заочного рішення. В судове засідання відповідачка не з`явилась, хоча своєчасно та належним чином була повідомлена про час та місце розгляду справи, суд про причини неявки не повідомила, відзив не подала. Суд вважає можливим розглянути справу за відсутності сторін, оскільки у справі достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін. Зі згоди позивача суд ухвалює заочне рішення, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України. Суд, дослідивши письмові докази, встановив наступні фактичні обставини справи. Зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини. \~ \~ \~ [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження від 02 липня 2021 року (а. с. 7). Згідно висновку органу опіки та піклування щодо позбавлення батьківських прав [PERSON] від 12.03.2024 року № 153/5, [PERSON] самоусунулась\~від виконання\~своїх батьківських\~обов`язків по\~вихованню дитини,\~матеріально не\~забезпечує.\~Малолітня [PERSON] проживає з батьком та бабусею. Норми права, та мотиви їх застосування. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до частини 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставин, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Суд не визначає мінімальний розмір аліментів на одну дитину, оскільки такий встановлюється законом, а не судовим рішенням. При присудженні аліментів,\~ суд враховує, що їх розмір на одну дитину не може бути меншим, ніж визначений законом, зокрема, частиною другою статті 182 СК України.\~\~\~ За таких обставин, враховуючи наведені вище положення, норму\~статті 180 СК України,\~щодо рівного обов`язку кожного з батьків по забезпеченню дитині необхідного матеріального утримання, відсутності істотних обставин, які могли б впливати на виконання [PERSON] своїх батьківських обов`язків, суд вважає, що вимоги позивача про стягнення аліментів в розмірі 1/4 частини від усіх видів доходу відповідачки щомісячно, до досягнення дитиною повноліття є обґрунтованими, та підлягають задоволенню. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Outcome: approved