Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-26 00:00:00

19 липня 2023 року до Приморського районного суду м. Одеси надійшов позов [PERSON] до Управління Служби безпеки України в Одеській області про відшкодування моральної шкоди завданої протиправною бездіяльністю. В обґрунтування позову зазначено, що Одеським окружним адміністративним судом було винесено рішення по адміністративній справі № 420/21515/21 від 20 вересня 2022 року за позовом [PERSON] до Служби безпеки України та Управління Служби безпеки України у Одеській області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, яке залишено без змін постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 20 квітня 2023 року. Звертаючись до суду з відповідно позовною заявою про відшкодування моральної шкоди Позивач зазначив, що його було неправомірно позбавлено законного права на відповідну оплату праці, що призвело до тривалих його моральних страждань та емоційних переживань та вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя, що відповідно до ст.1167 ЦК України є законною підставою для відшкодування моральної шкоди. Загальний строк не виплати належного грошового забезпечення полковнику [PERSON] під час проходження кадрової військової служби в Службі безпеки України за період 2015-2020р. склав 36 місяців 28 днів, з них 23 місяця 15 днів наказом начальника УСБУ в Одеській області від 18.06.2018 №307/ДСК [PERSON] виконував окремі функціональних обов`язки в секторі архівного забезпечення Управління. Так, було порушено його адаптивний рівень життєдіяльності, тобто внаслідок вказаних протиправних подій була вимушено обмежена оптимальна для його індивідуальних можливостей життєва активність і на соціальному (побутова діяльність та професійна зайнятість) і на психологічному рівнях (емоційний стан), оскільки на шляху його життєвої самореалізації та поза його волевиявлення виникли надлишкові перешкоди у вигляді негативних змін здоров`я та необхідності їх подолання, тобто утворилися умови, які значною мірою обмежили продуктивність життєвого часу [PERSON] , обумовили та стали підтримувати в нього психологічно руйнівні (такі, що спричиняють страждання) переживання, що, загалом, визначає особливості соціально-психологічного контексту життєвих подій [PERSON] після не отримання ним належного грошового забезпечення за виконану ним роботу, як психотравму, яка уражає його особистість, порушує його майнові права, тобто завдає йому моральної шкоди. Також,\~зазначив,\~що на\~тлі невеликих\~заробітків дружини,\~позивач відчував\~сильну фрустрацію\~і впевненість,\~що всі\~навколо вважають\~його неповноцінним\~людиною.\~Одним з\~найболючіших аспектів\~проблеми «скромних»\~заробітків чоловіка\~є руйнування\~стереотипу про\~нормальну сім`ю.\~Жінка не\~відчуває себе\~захищеною і\~втрачає повагу\~до чоловіка,\~а чоловік\~відчуває хронічний\~стрес через\~уражене самолюбство. Вказана ситуація провокувала в родині серйозні конфлікти та зрештою призвела до розірвання шлюбу 22.12.2020 року. Позивач також зазначає, що тривала боротьба на захист своїх прав виснажує його, викликає у нього психічне напруження у зв`язку з очікуванням рішення, викликає розчарування в діяльності органів СБУ, що створює додаткове психічне напруження викликане дискримінацією під час розгляду його заяв порівняно з заявами інших громадян, які належно вирішувались. Таким чином, з урахуванням обсягу заподіяної позивачу шкоди, глибини та тривалості моральних страждань, пов`язаних із протиправною бездіяльністю УСБУ в Одеській області щодо своєчасного нарахування та виплати належного йому грошового забезпечення, яка встановлена судовим рішенням від 20.09.2022 по адміністративній справі №420/21515/21, що призвело до порушення нормальних життєвих зв`язків, погіршення стану здоров`я, інших негативних наслідків морального характеру, з огляду на засади розумності та справедливості, із розрахунку термінів порушення його законних прав які складають: з 13.12.2015 року по 29.07.2016 рік 7 місяців 16 днів; з 18.12.2017 року по 01.03.2018 рік 2 місяця 11 днів; з 01.03.2018 року по 02.06.2020 рік 27 місяців 1 день, а всього 36 місяців 28 днів. У зв`язку з чим, Позивач просив стягнути з Відповідача завдану моральна шкода в загальному розмірі 378\~550, 00 гривень, яка складається з моральної шкоди, завданої протиправною бездіяльністю Управління Служби безпеки України в Одеській області, яка встановлена судовим рішенням від 20.09.2022 по адміністративній справі №420/21515/21 (набрало законної сили 20.04.2023р.), яка полягає у несвоєчасному нарахуванні та виплаті належного [PERSON] грошового забезпечення за періоди з 13.12.2015 по 29.07.2016; з 18.12.2017 по 01.03.2018; з 01.03.2018 року по 02.06.2020; допомог на оздоровлення за 2019 рік та за 2020 рік; матеріальних допомог для вирішення соціально-побутових питань за 2019 рік та за 2020 рік в розмірі 247 900 грн та моральної шкоди, завданої протиправною бездіяльністю Управління Служби безпеки України в Одеській області, яка полягає у не своєчасному нарахуванні та виплаті [PERSON] належного йому грошового забезпечення та терміну на судове доказування та поновлення порушених прав з 02.09.2021 року по 20.04.2023 рік в розмірі 130\~650, 00 гривень. Ухвалою суду від 21 липня 2023 року відкрито провадження по справі, встановлено загальний порядок розгляду справи. 31 серпня 2023 року від представника Управління Служби безпеки України в Одеській області до суду надійшов відзив на позовну заяву, у відповідності до якого зазначено, що Позивачем не надано достатніх доказів на підтвердження причинно-наслідкового зв`язку між протиправною бездіяльністю Відповідача, яка полягає у несвоєчасному нарахуванні та виплаті належного [PERSON] грошового забезпечення у періоди з 13.12.2015 року по 29.07.2016 року, з 18.12.2017 року по 01.03.2018 року, з 01.03.2018 року по 02.06.2020 року; допомоги на оздоровлення за 2019 рік та за 2020 рік; матеріальних допомог для вирішення соціально-побутових питань за 2019 рік та за 2020 рік та завданою позивачу моральною шкодою у розмірі 247\~900 гривень. Також зазначили, що не підлягає задоволенню вимога про стягнення моральної шкоди, завданої протиправною бездіяльністю Управління, яка полягає у несвоєчасному нарахуванні та виплаті належного [PERSON] та терміну на судове доказування та поновлення порушених прав з 02.09.2021 року по 20.04.2023 року, оскільки спір який виник щодо виплати позивачу вирішувався в судовому порядку шляхом правомірної реалізації процесуальних прав та обов`язків усіма учасниками процесу у тому числі позивача, відповідача і суду, тому вина Управління щодо тривалості розгляду адміністративної справи відсутня, що виключає виникнення підстав для відшкодування такої шкоди в розумінні частини 1 статті 1167 ЦК України. З огляду на вищевикладене, представник Відповідача просив у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі. 31 серпня 2023 року від Позивача до суду надійшла відповідь на відзив. 04 вересня 2023 року від представника Відповідача до суду надійшли заперечення на відповідь на відзив. 27 жовтня 2023 року від Позивача до суду надійшла заява про уточнення позовних вимог та долучення до матеріалів справи Висновку експерта від 20 жовтня 2023 року, яка прийнята протокольною ухвалою суду від 06 грудня 2023 року. У відповідності до зазначеної заяви, Позивач просив долучити до матеріалів справи висновок експерта №687 від 20.10.2023 року, за результатами проведення судової психологічної експертизи та супутні матеріали до нього та уточнити позовні вимоги шляхом додавання прохальної частини у відповідності до якої просив стягнути з Управління Служби безпеки України у Одеській області на користь [PERSON] витрати за проведення психологічної експертизи в сумі 23500 гривень. Протокольною ухвалою суду від 06 грудня 2023 року закрито підготовче провадження по справі, призначено справу до слухання по суті. В судовому засіданні 14 березня 2024 року Позивач позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Надав пояснення стосовно обставин справи. Представник Відповідача зазначив про необґрунтованість позовних вимог з підстав відсутності причинно-наслідкового зв`язку між протиправною бездіяльністю Відповідача та завданою позивачу моральною шкодою. 28 березня 2024 року від представника Відповідача до суду надійшли письмові пояснення, у відповідності до яких зазначено, що термін завдання моральної шкоди за період невиплати позивачу грошового забезпечення з 01.03.2018 до 02.06.2020 становить 27 місяців 2 дні, а термін на судове доказування та поновлення порушених прав з 02.09.2021 по 20.04.2023 рік становить 19 місяців та 18 днів. Порядок розрахунку моральної шкоди у зв`язку із затримкою розрахунку грошового забезпечення чинним законодавством не передбачений, як наприклад, визначено в статті 13 Закону України від 1 грудня 1994 року №266/94-ВР «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» (далі Закон №266/94-ВР), відповідно до якої відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. При цьому, згідно пункту 3 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 06.12.2016 №1774-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» (набрав чинності з 1 січня 2017 року) мінімальна заробітна плата після набрання чинності цим Законом не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат, вона застосовується у розмірі прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 1 січня календарного року, починаючи з 1 січня 2017 року (зміни внесені Законом від 15.05.2018 №2415-У11І). До внесення змін до законів України щодо незастосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини вона застосовується у розмірі прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 01 січня календарного року, починаючи з 01.01.2017. Відповідно до пункту 9 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» вказаного Закону України від 06.12.2016 №1774-VIII, до приведення законодавчих актів у відповідності із цим Законом вони застосовуються у частині, що не суперечать цьому Закону. Статтею 7 Закону України № 2710-ІХ від 03.11.2022 «Про державний бюджет України на 2023 рік» прожитковий мінімум на одну працездатну особу встановлений з 1 січня 2023 року у розмірі 2684,00 грн. Тож, якщо використовувати аналогію розрахунку розміру компенсації моральної шкоди по цій справі (спричиненої несвоєчасною виплатою грошового забезпечення та часом на доказування в суді) з розрахунком суми гарантованої компенсації моральної шкоди за кожний місяць перебування під слідством, то такий розмір компенсації мав становити: 2 684,00 грн. х 27 міс. = 72 468 грн. (за шкоду, спричинену невиплатою позивачу грошового забезпечення) та 2 684,00 грн. х 20 міс.=53 680 грн. (за шкоду спричинену судовим доказуванням та поновлення порушених прав). Таким чином, Управління вважає, що позовні вимоги позивача про стягнення з Держави Україна компенсації моральної шкоди є суттєво завищеними та не обґрунтованими, тому не підлягають задоволенню. 02 квітня 2024 року від Позивача до суду надійшли заперечення на письмові пояснення, у відповідності до яких зазначено, що висновок експерта, що орієнтовний розмір грошового еквіваленту моральних страждань, спричинених [PERSON] становить 300\~000 гривень, в повній мірі відповідає вимогам розумності, справедливості та співмірності. Позивач вважає, що наявні матеріали цивільної справи беззаперечно підтверджують факти заподіяння [PERSON] моральних та фізичних страждань, діями (бездіяльністю) УСБУ, та позовні вимоги про стягнення з Держави України компенсації моральної шкоди в повній мірі відповідає вимогам розумності, справедливості та співмірності та складає 378\~550 гривень. В судовому засіданні 16 квітня 2024 року Позивач позовні вимоги підтримав, просив врахувати під час винесення рішення по справі Висновок експерта від 20 жовтня 2023 року. Також пояснив, що моральна шкода полягає у відсутності добровільної виплати грошового забезпечення, що призвело до судових справ. Представник Відповідача просив не прйимати до уваги Висновок експерта з підстав того, що у проведенні експертизи не було потреби. Судом оголошено перерву до 27 травня 2024 року. В судовому засіданні 27 травня 2024 року Позивач позовні вимоги пітримав та просив їх задовольнити. Представник Відповідача заперечувала проти задоволення позовних вимог, зазначила про їх необгрунтованість. Розглянувши матеріали справи та надавши належну правову оцінку зібраним у справі доказам у їх сукупності, суд дійшов наступного висновку. Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 20 вересня 2022 року по справі № 420/21515/21 позовну заяву [PERSON] до Служби безпеки України, Управління Служби безпеки України у Одеській області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність Управління Служби безпеки України в Одеській області, яка полягає у ненарахуванні та невиплаті [PERSON] належного йому грошового забезпечення за період з 01.03.2018 року до 02.06.2020 року. Зобов`язано Управління Служби безпеки України в Одеській області нарахувати та виплатити [PERSON] грошове забезпечення за період з 01.03.2018 до 02.06.2020 року. Визнано протиправною бездіяльність Управління Служби безпеки України в Одеській області, яка полягає у ненарахуванні та невиплаті [PERSON] при вибутті у щорічні основні відпустки допомоги на оздоровлення за 2019 рік та за 2020 рік та матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2019 рік та за 2020 рік. Зобов`язано Управління Служби безпеки України в Одеській області нарахувати та виплатити [PERSON] несплачені йому при вибутті у щорічні основні відпустки допомоги на оздоровлення за 2019 рік та за 2020 рік та матеріальні допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2019 рік та за 2020 рік. Визнано протиправною бездіяльність Управління Служби безпеки України в Одеській області щодо несвоєчасної виплати [PERSON] грошового забезпечення за періоди з 13.12.2015 року по 29.07.2016 рік та з 18.12.2017 року по 01.03.2018 року. Зобов`язано Управління Служби безпеки України у Одеській області нарахувати відповідно до вимог Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» № 2050-ІІІ та Постанови КМ України «Про затвердження Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати» № 159 та виплатити [PERSON] компенсацію втрати частини доходу за період з 13.12.2015 року по 29.07.2016 року та з 18.12.2017 року по 01.03.2018 рік. В задоволенні іншої частини позовних вимог [PERSON] відмовлено. Постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 20 квітня 2023 року у справі № 420/21515/21 апеляційну скаргу Управління Служби безпеки України у Одеській області залишено без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 20 вересня 2022 року без змін. Постановою Верховного\~Суду у\~складі колегії\~суддів Касаційного\~адміністативного суду\~від 27\~вересня 2023\~року у справі № 420/21515/21 касаційну скаргу Управління Служби безпеки України в Одеській області залишено без задоволення. Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 20 вересня 2022 року та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 20 квітня 2023 року у справі № 420/21515/21 залишено без змін Згідно положень ч. 5\~ст. 82 ЦПК України\~\~обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. Зазначеним Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 20 вересня 2022 року по справі № 420/21515/21 встановлено настпуні обствини щодо Позивача по справі: «Полковник [PERSON] проходив кадрову військову службу в Службі безпеки України в період з 31.03.1999 року по 02.06.2020 року. З матеріалів справи вбачається, що 13.12.2015 року полковник [PERSON] був затриманий органами військової прокуратури за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.368 КК України. Наказом Служби безпеки України від 13.12.2015 року № 1422-ос полковник [PERSON] був зарахований у розпорядження начальника УСБУ в Одеській області по посаді заступника начальника головного відділу за підпунктом «в» (у разі здійснення стосовно військовослужбовця кримінального провадження до закриття кримінального провадження чи постановлення вироку судом) пункту 48 Положення про проходження військової служби військовослужбовцями Служби безпеки України. 16.12.2015 року ухвалою Приморського районного суду міста Одеси до [PERSON] застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. 15.12.2017 року Київським районним судом м. Одеси [PERSON] засуджено за ч.2 ст.15, ч. 4 ст.190 КК України до 5 років позбавлення волі з конфіскацією майна, на підставі ч.5 ст.72 КК України зараховано в строк з 13.12.2015 року по 15.12.2017 року (термін його перебування в ДУ «Одеській слідчий ізолятор»). З 18.12.2017 запобіжний захід у вигляді тримання полковника [PERSON] під вартою був змінений (звільнено під заставу). У період з 10.04.2018 року по 21.05.2018 року у встановленому порядку наказом начальника Управління Служби безпеки України у Одеській області полковнику [PERSON] була надана щорічна основна відпустка за 2017 рік. 18.06.2018 року наказом начальника Управління Служби безпеки України у Одеській області від №307/ДСК на полковника [PERSON] було покладено виконання окремих функціональних обов`язків в секторі архівного забезпечення Управління. З 03.09.2018 року по 15.10.2018 року у встановленому порядку наказом начальника Управління Служби безпеки України у Одеській області полковнику [PERSON] була надана щорічна основна відпустка за 2018 рік. З 05.08.2019 року по 06.09.2019 року у встановленому порядку наказом начальника Управління Служби безпеки України у Одеській області полковнику [PERSON] була надана щорічна основна відпустка за 2019 рік. 15.08.2019 року було нараховане та виплачене полковнику [PERSON] грошове забезпечення за час перебування у розпорядженні начальника Управління Служби безпеки України у Одеській області у періоди з 13.12.2015 року по 28.07.2016 року та з 18.12.2017 року по 01.03.2018 року. З 20.02.2020 року по 05.03.2020 року та з 14.05.2020 року по 15.06.2020 року у встановленому порядку наказом начальника Управління Служби безпеки України у Одеській області полковнику [PERSON] була надана щорічна основна відпустка за 2020 рік. 02.06.2020 року ухвалою Апеляційної палати Вищого Антикорупційного суду вирок Київського районного суду м. Одеси від 15.12.2017 року залишено без змін. Наказом Голови Служби безпеки України № 931-ОС/дск від 24.07.2020 року «По особовому складу» полковник [PERSON] звільнений з військової служби за п.п. «б» п. 61 «Положення про проходження військової служби військовослужбовцями Служби безпеки України», п.п. «д» (у зв`язку з набранням законної сили обвинувальним вироком суду, яким призначено покарання у виді позбавлення волі, обмеження волі, позбавлення військового звання чи позбавлення права займати певні посади) п. 2 ч.6 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» у запас Збройних Сил України та виключений зі списків особового складу з 02.06.2020 року. З 27.07.2020 року [PERSON] відбував покарання в ДУ «Одеській слідчий ізолятор». При цьому, 25.09.2020 року за ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси не відбуту частину покарання [PERSON] замінено на 60 годин громадських робіт. 10.11.2020 року [PERSON] знято з обліку МВС України по відбуттю строку покарання. Листом Управління Служби безпеки України в Одеській області від 13.05.2020 року №65/23/Г-13/389 представнику позивача повідомлено про те, що полковник [PERSON] зарахований у розпорядження начальника УСБУ в Одеській області по посаді заступника начальника головного відділу за пунктом «в» (у разі здійснення стосовно військовослужбовця кримінального провадження - до закриття кримінального провадження чи постановлення вироку судом) пункту 48 «Положення про проходження військової служби військовослужбовцями Служби безпеки України, з 13 грудня 2015 року де і перебуває зараз. Відповідно до вимог п. 4.9 «Інструкції про організацію виконання Положення про проходження військової служби військовослужбовцями Служби безпеки України», затвердженої наказом СБ України від 14.10.2008 року №772, військовослужбовці, стосовно яких здійснюється кримінальне провадження та які зараховані у розпорядження за п.п. «в» п. 48 Положення, продовжують проходити військову службу з урахуванням особливостей, що випливають з їх статусу підозрюваного або обвинуваченого, та виконувати обов`язки військової служби в межах, визначених начальником, у розпорядженні якого вони перебувають. Порядок виплати військовослужбовцям грошового забезпечення за час перебування в розпорядженні визначений главою 1 розділу ІV Інструкції про грошове забезпечення та виплати компенсаційного характеру військовослужбовцям Служби безпеки України, затвердженої наказом Центрального управління СБ України №515/ДСК-2018 від 10.04.2018 року та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 25 квітня 2018 року за №512/31964, яка набрала чинності 01.03.2018 року. Згідно із п. 2 глави 1 розділу ІV Інструкції виплата грошового забезпечення військовослужбовцям, які перебувають у розпорядженні, строки якого не визначені, зберігається протягом шести місяців з дня зарахування у розпорядження. Одночасно, відповідно до п. 6 глави 1 розділу ІV Інструкції, після закінчення строків перебування у розпорядженні, передбачених п. 48 Положення (якщо військовослужбовці не призначені на посаду або не звільнені з військової служби), а у випадках коли такі строки не визначені після спливу шести місяців з дня зарахування в розпорядження відповідних начальників або керівників, виплата їм грошового забезпечення здійснюється за рішенням Голови СБУ на підставі мотивованих рапортів начальників або керівників, у розпорядженні яких перебувають такі військовослужбовці. З урахуванням викладеного, виплату грошового забезпечення полковнику [PERSON] припинено 01.03.2018 року на підставі п. 2 глави 1 розділу ІV Інструкції у зв`язку із закінченням шестимісячного терміну його перебування у розпорядженні, а в порядку, передбаченому п. 6 глави 1 розділу ІV Інструкції підготовлено і направлено на розгляд Голові СБУ мотивований рапорт про виплату зазначеному військовослужбовцю грошового забезпечення з 10.09.2019 року з дати набрання чинності відповідних змін до Інструкції (аркуш справи 18). Крім того, листом №65/23/Г-46/389 від 26.07.2021 року Управлінням Служби безпеки України в Одеській області повідомлено представнику позивача про те, що [PERSON] використав всі дні щорічних основних відпусток за період служби з 2015 року до 2020 року і підстав для виплати компенсації немає. Відповідно до глави 16 та 17 розділу ІІІ Інструкції військовослужбовцям один раз на рік виплачується допомога для оздоровлення в розмірі місячного грошового забезпечення та матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань. Зазначені допомоги виплачуються на підставі відпускного посвідчення, за яким військовослужбовець вибуває у чергову відпустку або мотивованим рапортом військовослужбовця. Виходячи з того, що щорічна основна відпустка за 2017 рік [PERSON] була використана з 10.04.2018 року по 21.05.2018 року (наказ УСБУ в Одеській області №148-ос від 06.04.2018 року), а мотивований рапорт на виплату допомоги для оздоровлення у 2017 році та матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань у 2017 році [PERSON] не подавався, підстав для їх виплати не має. При вибутті у щорічну основну відпустку у 2019 та 2020 роках [PERSON] згідно Інструкції грошове забезпечення не нараховувалось та не виплачувалось, а отже і не було підстав для виплати матеріальної допомоги для оздоровлення та матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань (аркуш справи 20). [PERSON] також 02.09.2021 року звернувся до Управління Служби безпеки України в Одеській області із заявою щодо нарахування та виплати грошового забезпечення за період з 0.03.2018 року до 02.06.2020 року в розмірі 441820,19 грн., нарахування та виплати передбачених законодавством грошових виплат у зв`язку із наданням щорічних основних відпусток за 2019 рік в розмірі 18258 грн. та за 2020 рік в розмірі 21650 грн., нарахувати та виплатити передбачену законодавством індексацію належного грошового забезпечення за період з 01.03.2018 року до моменту звільнення 02.06.2020 року (аркуші справи 32-34). Управління Служби безпеки України в Одеській області листом №65/23/І-12/389 від 19.10.2021 року повідомило позивачу про те, що відповідно до п. 2 глави 1 розділу ІV Інструкції про грошове забезпечення та виплати компенсаційного характеру військовослужбовцям СБ України, затвердженої наказом ЦУ СБ України від 10.04.2018 року №515/ДСК за військовослужбовцями, зарахованими в розпорядження відповідних начальників або керівників (крім тих, що зараховані в розпорядження за підставами, передбаченими підпунктом «в» - у випадках, передбачених п. 1 глави 4 цього розділу, а також підпунктами «е», «є» та «ж» пункту 48 Положення про проходження військової служби військовослужбовцями Служби безпеки України, затвердженого Указам Президента України від 27.12.2007 року №1262 зберігається виплата грошового забезпечення всіх видів за посадами, які вони займали, протягом строків перебування у розпорядженні, передбачених пунктом 48 Положення, а у випадках, коли такі строки не визначені, - протягом шести місяців з дня зарахування у розпорядження. Підпункт «в» пункту 48 Положення передбачає перебування військовослужбовця у розпорядженні до закриття кримінального провадження чи постановлення вироку судом, тобто містить вказівку на подію, яка має неминуче настати і, згідно норм Цивільного кодексу України, встановлює саме термін, а не строк перебування у розпорядженні. Враховуючи вказане, а також те, що станом на 01.03.2018 року з дня зарахування позивача у розпорядження (13.12.2015 року) пройшло більше шести місяців, нарахування та виплата позивачу грошового забезпечення були припинені. Крім зазначено повідомлено, що згідно абзацу третього пункту 6 глави 1 розділу ІV Інструкції 515 після закінчення строків перебування у розпорядженні, передбачених пунктом 48 Положення (якщо військовослужбовці не призначені на посаду або не звільнені з військової служби), а у випадках коли такі строки не визначені після спливання шести місяців з дня зарахування в розпорядження відповідних начальників або керівників, виплата їм грошового забезпечення здійснюється за рішеннями Голови СБ України на підставі мотивованих рапортів начальників або керівників, у розпорядженні яких перебувають такі військовослужбовці. У разі прийняття Головою СБ України рішення про виплату грошового забезпечення воно виплачується, виходячи з посадового окладу, окладу за військовим званням, надбавки за вислугу років., надбавки за службу в умовах режимних обмежень та премій в розмірах, що визначаються наказами про особовому складу. З метою реалізації вказаної правової норми, Управлінням, на ім`я Голови СБ України було подано рапорт від 24.03.2020 року №65/14/1085 дск з проханням дозволити виплату позивачу грошового забезпечення з 01.09.2019 року. За результатами його розгляду (доповідна УРОС СБ України від 29.05.2020 року №11/2-3971) в задоволенні було відмовлено. Аналогічна позиція щодо відсутності у Положенні конкретних строків перебування військовослужбовця у розпорядженні у разі здійснення стосовно нього кримінального провадження і необхідності застосування норми про збереження грошового забезпечення протягом шести місяців з дня зарахування у розпорядження міститься у відповідях УПЗ СБ України від 31.07.2018 року №16/3091 на запит Управління від 23.07.2018 року №65/25/2962 та від 07.10.2021 року №16/5950 на запит Управління від 22.09.2021 року №65/23/3719 (аркуші справи 40-41).» Також, рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 24 серпня 2023 року по справі № 420/13347/23 Адміністративний позов [PERSON] до Управління Служби Безпеки України в Одеській області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, стягнення моральної шкоди задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність Управління Служби Безпеки України в Одеській області щодо невиплати [PERSON] компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, який утримано з нарахованих: грошового забезпечення за період з 01.03.2018 року по 02.06.2020 року; з допомог на оздоровлення за 2019 та 2020 роки та з матеріальних допомог для вирішення соціально-побутових питань за 2019 та 2020 роки; з компенсації втрати частини доходу у зв`язку з порушенням строків їх виплати за періоди з 13.12.2015 по 29.07.2016 та з 18.12.2017 по 01.03.2018. Зобов`язано Управління Служби Безпеки України в Одеській області нарахувати та виплатити на користь [PERSON] грошову компенсацію сум податку з доходів фізичних осіб, який утримано з нарахованих: грошового забезпечення за період з 01.03.2018 року по 02.06.2020 року; з допомог на оздоровлення за 2019 та 2020 роки та з матеріальних допомог для вирішення соціально-побутових питань за 2019 та 2020 роки; з компенсації втрати частини доходу у зв`язку з порушенням строків їх виплати за періоди з 13.12.2015 по 29.07.2016 та з 18.12.2017 по 01.03.2018. В іншій частині позовних вимог відмовлено. Постановою П`ятого Апеляційного Адміністративного суду від 08 листопада 2023 року апеляційну скаргу Управління Служби безпеки України в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 24 серпня 2023 року\~залишено без задоволення.\~Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 24 серпня 2023 року по справі за адміністративним позовом [PERSON] до Управління Служби безпеки України в Одеській області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, стягнення моральної шкоди\~залишено без змін. Звертаючись до суду з відповідним позовом, [PERSON] вважає, що його було неправомірно позбавлено законного права на відповідну оплату праці, що призвело до тривалих його моральних страждань та емоційних переживань, що вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя, а відтак останній має право на відшкодування моральної шкоди на підставі статті 23 та статті 1167 ЦК України. Статею 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна;у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Стаття 1167 ЦК України передбачає підстави відповідальності за завдану моральну шкоду. Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зав`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди визначається залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. У трудовому законодавстві право працівника на відшкодування моральної шкоди, завданої порушенням його трудових прав, визначено у\~статті 237-1 Кодексу законів про працю України, відповідно до якої відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя; порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Стверджуючи про наявність моральних страждань та обґрунтовуючи розмір моральної шкоди, позивач вказує на те, що внаслідок протиправної бездіяльністю Управління Служби безпеки України у Одеській області, яка встановлена судовим рішенням від 20 вересня 2022 року по адміністративній справі № 420/21515/21, яка полягає у несвоєчасному нарахуванні та виплаті належного [PERSON] грошового забезпечення за періоди з 13.12.2015 по 29.07.2016; з 18.12.2017 по 01.03.2018; з 01.03.2018 року по 02.06.2020; допомог на оздоровлення за 2019 рік та за 2020 рік; матеріальних допомог для вирішення соціально-побутових питань за 2019 рік та за 2020 рік та у не своєчасному нарахуванні та виплаті [PERSON] належного йому грошового забезпечення та терміну на судове доказування та поновлення порушених прав з 02.09.2021 року по 20.04.2023 рік, він поніс моральну шкоду на загальну суму 378\~550 гривень. На підтвердження понесених моральних страждань, [PERSON] було надано Висновок експерта № 687 за результатами проведення судової психіатричної експертизи від 20 жовтня 2023 року. На вирішення експертизи поставлені такі запитання: 1) «Чи мала, підекспертна особа зміни в емоційному стані, індивідуально-психологічних проявах, які перешкоджали активному соціальному функціонуванню її як особистості і виникли внаслідок впливу певних обставин - протиправної бездіяльності УСБУ в Одеській області щодо ненарахування та невиплати належного йому грошового забезпечення за періоди: з 13.12.2015 року по 29.07.2016 рік та з 18.12.2017 року по 01.03.2018 року; з 01.03.2018 року по 02.06.2020 рік та терміну на судове доказування та поновлення порушених прав з 02.09.2021 року по 20.04.2023 рік?» 2) «Чи є ситуація, що досліджується за справою психотравмувальною для [PERSON] ?» 3) «Чи спричинені [PERSON] страждання (моральна шкода) за умов ненарахування та невиплати належного йому грошового забезпечення за вищевказані періоди та терміну на судове доказування та поновлення порушених прав з 02.09.2021 року по 20.04.2023 рік?» 4) «Якщо [PERSON] завдані страждання (моральна шкода), який можливий розмір становить грошова компенсація за завдані страждання [PERSON] (моральна шкода)?» На підставі проведено Висновку Судовий експерт надав наступні висновки: 1)У [PERSON] є зміни в емоційному стані, індивідуально-психологічних проявах, які негативно впливають на активне соціальне функціонування його як особистості та виникли в результаті обставин, що досліджуються за матеріалами цивільної справи (втрата фінансових можливостей в ситуації несвоєчасної виплати належного йому грошового забезпечення за досліджуваний період). 2)Ситуація, що досліджується за матеріалами цивільної справи (втрата фінансових можливостей [PERSON] в ситуації несвоєчасної виплати належного йому грошового забезпечення за досліджуваний період, та подальші наслідки події) є психотравмувальною для [PERSON] . 3) [PERSON] завдані страждання (моральна шкода) за умов сітуації, яка досліджувалась за матеріалами цивільної справи. 4)Орієнтовний розмір грошового еквіваленту моральних страждань, спричінених підекспертному, становить 300\~000 гривень. Звертаючись до суду, з відповідним позовом, Позивач зазначав, що внаслідок протиправних дій відповідача, констатованих у рішеннях адміністративного суду, зазнав моральної шкоди. Так, за загальний строк не виплати належного грошового забезпечення полковнику [PERSON] під час проходження кадрової військової служби в Службі безпеки України за період 2015-2020р. склав 36 місяців 28 днів, з них 23 місяця 15 днів наказом начальника УСБУ в Одеській області від 18.06.2018 №307/ДСК [PERSON] виконував окремі функціональних обов`язки в секторі архівного забезпечення Управління. Позивач зазначає, що за період з червня 2018 по 02.06.2020 (дата звільнення) особисто опрацював та привів у відповідність до вимог чинного законодавства України у сфері роботи з документами Національного архівного фонду України близько 700 томів матеріалів архівних кримінальних справ на осіб, які перебувають на оперативному обліку в МВС України (фонд «Основний»), та матеріалів архівних кримінальних справ на осіб, які зняті з оперативного обліку в МВС України (фонд «Припинений»). Полковник [PERSON] здійснював облік опрацьованих ним матеріалів. 29.05.2018 року [PERSON] проходив профілактичного огляд в військово-медичній службі військово-медичного Управління служби безпеки України в Управлінні служби безпеки України в Одеській області, згідно діагнозу лікаря-психіатра, який зафіксовано у медичній карті амбулаторного хворого\~(форма № 025-СБУ/о)\~ у полковника [PERSON] спостерігається «Ситуаційно обумовлений тривожно-депресивний стан». 19.02.2019р. згідно діагнозу лікаря-психіатра, який зафіксовано у медичній карті амбулаторного хворого\~(форма № 025-СБУ/о)\~ у полковника [PERSON] спостерігається «Розлад адаптації пов`язаний зі стресом у вигляді тривалої змішаної тривожної та депресивної реакції». Було порушено його адаптивний рівень життєдіяльності, тобто внаслідок вказаних протиправних подій була вимушено обмежена оптимальна для його індивідуальних можливостей життєва активність і на соціальному (побутова діяльність та професійна зайнятість) і на психологічному рівнях (емоційний стан), оскільки на шляху його життєвої самореалізації та поза його волевиявлення виникли надлишкові перешкоди у вигляді негативних змін здоров`я та необхідності їх подолання, тобто утворилися умови, які значною мірою обмежили продуктивність життєвого часу [PERSON] , обумовили та стали підтримувати в нього психологічно руйнівні (такі, що спричиняють страждання) переживання, що, загалом, визначає особливості соціально-психологічного контексту життєвих подій [PERSON] після не отримання ним належного грошового забезпечення за виконану ним роботу, як психотравму, яка уражає його особистість, порушує його майнові права, тобто завдає йому моральної шкоди. В родині виникли серйозні конфлікти та зрештою призвело до розірвання шлюбу 22.12.2020 року. Суд, оцінюючи доводи Позивача відносно понесених моральних страждать, наданих ним доказів на підтвердження своїх доводів та з врахуванням обставин справи, дійшов наступних висновків. За загальним правилом факт наявності моральної шкоди потребує доведення у встановленому законом порядку, оскільки така шкода є самостійним видом шкоди й умовою цивільно-правової відповідальності. У зв`язку з цим, з`ясуванню підлягають обставини щодо шкоди, протиправної поведінки та причинного зв`язку між ними, вини особи. Відсутність хоча б одного із цих елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду. Проте відповідальність заподіювача шкоди без вини може мати місце лише у випадках, спеціально передбачених законодавством. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК України). Разом з цим, Висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. Статтею 89 ЦПК України передбачено, що Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Відповідно до приписів статей 1173 та 1174\~ЦК України\~шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів. На відміну від загальних норм статей\~1166,\~1167 ЦК України, що вимагають встановлення усіх чотирьох елементів цивільного правопорушення (протиправна поведінка, наявність шкоди, причинний зв`язок між протиправною поведінкою та завданою шкодою, вина заподіювача шкоди), спеціальні норми\~статті 1173 ЦК України\~допускають можливість відшкодування шкоди незалежно від вини органу державної влади та його посадової або службової особи. За таких обставин необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є факти неправомірних дій чи бездіяльності цього органу чи його посадових або службових осіб, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями чи бездіяльністю і заподіяною шкодою. Відсутність хоча б одного з цих елементів виключає цивільну відповідальність за заподіяну шкоду. У деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди (її розмір), протиправність (незаконність) поведінки органу державної влади та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою. Шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі\~статті 1174 ЦК України. Отже, ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює як вказані органи, так і їх посадових чи службових осіб, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.09.019 у справі № 916/1423/17 вказано, що застосовуючи статті\~1173,\~1174 ЦК України, суд має встановити: по-перше, невідповідність рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування чи відповідно їх посадової або службової особи вимогам закону чи іншого нормативного акту; по-друге, факт заподіяння цим рішенням, дією чи бездіяльністю шкоди фізичній або юридичній особі. За наявності цих умов є підстави покласти цивільну відповідальність за завдану шкоду саме на державу. Адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту. Сама лише констатація у судовому рішенні порушення прав позивача не завжди може бути достатньою для того, щоб захист міг вважатися ефективним. Особливо якщо позивач вважає, що шкоду йому заподіяно. Загальні підходи до відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади, були сформульовані, зокрема, Верховним Судом у постанові від 10.04.2019 у справі №464/3789/17. Зокрема, Суд дійшов висновку, що адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту. Моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження - емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання. Порушення прав людини чи погане поводження із нею з боку суб`єктів владних повноважень завжди викликають негативні емоції. Проте, не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого. Слід виходити з презумпції, що порушення прав людини з боку суб`єктів владних повноважень прямо суперечить їх головним конституційним обов`язкам і завжди викликає у людини негативні емоції. У справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади або органом місцевого самоврядування, суд, оцінивши обставини справи, повинен встановити, чи мали дії (рішення, бездіяльність) відповідача негативний вплив, чи досягли негативні емоції позивача рівня страждання або приниження, встановити причинно-наслідковий зв`язок та визначити співмірність розміру відшкодування спричиненим негативним наслідкам. Отже, лише негативні емоції та незручності, що не досягли рівня страждання або приниження, не свідчать заподіяння моральної шкоди та, відповідно, не дають підстав для відшкодування. Тобто, умовами застосування цих норм є завдання шкоди (майнової, моральної) неправомірними рішеннями, діями або бездіяльністю, наявність причинного зв`язку між цими діями (бездіяльністю) і шкодою та вина заподіювача. Відсутність хоча б одного з елементів виключає цивільно-правову відповідальність. З рішення Одеського окружного адміністративного суду від 20 вересня 2022 року по справі № 420/21515/21, яке набрало законної сили вбачається реалізація Позивача передбаченого\~КАС України\~права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень і не є безумовною підставою для відшкодування моральної шкоди. Саме лише задоволення адміністративного позову не є безумовною підставою для висновку про наявність причинного зв`язку між діями Управління Служби безпеки України в Одеській області та заподіяною моральною шкодою, зазначеною [PERSON] . Причинний зв`язок, як обов`язковий елемент відповідальності за заподіяння збитків, між протиправною поведінкою та шкодою виражається в тому, що шкода повинна бути об`єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди. Зокрема, доведенню підлягає, що протиправні дії чи бездіяльність заподіювача є причиною, а збитки, які виникли у потерпілої особи безумовним наслідком такої протиправної поведінки. Аналогічні висновки викладені Верховним Судом у постанові від 20.03.2019 у справі №918/203/18. Європейський суд з прав людини у справі «Тома проти Люксембургу» від 29.03.2001 використав принцип, за яким сам факт визнання порушеного права є достатнім для справедливої сатисфакції. Отже, задоволення адміністративного позову можна розцінювати як адекватний спосіб згладжування душевних страждань позивача і справедливої сатисфакції у даному спорі. Разом з цим, вислухавши пояснення Позивача відносно моральної шкоди, дослідивши матеріали справи, встановлену рішеннями суду протиправну бездіяльність\~Відповідача по\~справі,\~яка полягала\~у ненарахуванні\~та невиплаті\~належному [PERSON] \~грошового забезпечення, Висновок експерта № 687 за результатами проведення судової психологічної експертизи від 20 жовтня 2023 року, суд з врахуванням характеру та обсягу страждань, понесених Позивачем внаслідок ненарахуванні та невиплаті належному [PERSON] грошового забезпечення, які виразились у морально - психологічних хвилюваннях, порушенні нормального ритму життя, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, а також необхідністю звернення з позовом до суду, дійшов висновку про необхідність зменшення суми грошової компенсації моральних страждань, встановлених відповідним Висновком судового експерта. Застосовуючи вищенаведені міркування, суд вважає, що достатньою сатисфакцією буде стягнення з Держави на користь Позивача у якості компенсації моральної шкоди у розмірі 50\~000, 00 гривень. Такий розмір компенсації буде відповідати дійсним обставинам справи та тяжкості моральних страждань, заподіяних позивачам. При цьому, при визначенні розміру відшкодування, судом було враховано вимоги розумності і справедливості (ВС №372/3192/18 від 25.08.2020 р.). Зазначене відшкодування моральної шкоди не може використовуватись Позивачем, як спосіб збагачення, а визначений розмір стягнення\~моральної шкоди є достатнім та справедливим. Кошти державного бюджету належать на праві власності державі. Отже, боржником у зобов`язанні зі сплати коштів державного бюджету є держава Україна як учасник цивільних відносин (частина друга\~статті 2 ЦК України). Відповідно до\~статті 170 ЦК України\~держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом. Рішенням Конституційного Суду України від 3 жовтня 2001 року по справі № 1-36/2001 (справа про відшкодування шкоди державою) встановлено, що відшкодування шкоди (матеріальної чи моральної), завданої фізичним особам незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, їх посадовими і службовими особами при здійсненні ними своїх повноважень, покладається саме на державу, а не на відповідні органи державної влади, тобто відшкодування шкоди в таких випадках здійснюється за рахунок держави, а не за рахунок коштів на утримання державних органів. Згідно з пунктом 1 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого\~постановою Кабінету Міністрів України від 15 квітня 2015 року № 215\~(далі - Положення), Державна казначейська служба України (Казначейство) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів України і який реалізує державну політику у сферах казначейського обслуговування бюджетних коштів, бухгалтерського обліку виконання бюджетів. Відповідно до покладених завдань Казначейство України здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів або боржників на підставі рішення суду (підпункт 3 пункту 4 Положення). Як зазначено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.11.2019 у справі № 242/4741/16-ц (провадження № 14-515цс19): «Держава бере участь у справі як відповідач через відповідні органи державної влади, зазвичай, орган, діями якого завдано шкоду. Разом із тим, залучення або ж незалучення до участі у таких категоріях спорів ДКСУ чи її територіального органу не впливає на правильність визначення належного відповідача у справі, оскільки відповідачем є держава, а не Державна казначейська служба України чи її територіальний орган. Порядок виконання судових рішень про стягнення коштів з державного органу визначений\~Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» від 05 червня 2012 року № 4901-VI,\~яким встановлено,\~що виконання\~рішень суду\~про стягнення\~коштів,\~боржником за\~якими є\~державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду. ДКСУ та її територіальний орган можуть бути залучені до участі у справі з метою забезпечення завдань цивільного судочинства, однак їх незалучення не може бути підставою для відмови у позові». З огляду на наведену правову позицію суд відхиляє доводи про те, що Казначейська служба України не порушувала прав та обов`язків позивача, не вступала із ним у будь-які правовідносини та не завдала йому жодної шкоди, тому не може нести відповідальність за шкоду, завдану позивачу іншими суб`єктами, з огляду на те, що виконання рішення суду про стягнення коштів здійснюється Казначейською службою не з власного рахунку, а з Державного бюджету України у межах відповідних призначень. Подібна правова позиція висловлена Касаційним цивільним судом у складі Верховного Суду у постанові від 03.03.2021 у справі № 638/509/19 (провадження № 61-7643св20). Таким чином, спричинена позивачу шкода підлягає стягненню за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом їх безспірного списання Казначейською службою з єдиного казначейського розрахунку. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10.02.2010 року). Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд. Разом з цим, слід зазначити, що відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, у разі задоволення позову судові витрати підлягають стягненню з відповідача. Позивачем, з метою доведення суми моральної шкоди, було проведено судову психологічно експертизу за резульатами якої було надано до суду Висновок експерта № 687 за результатами проведення судової психологічної екпсертизи від 20 жовтня 2023 року. Як вбачається з матеріалів справи, Позивачем сплачено за проведення експертизи 23\~500, 00 гривень, що підтверджується відповідною Платіжною інструкцією. Позивач просив стягнути з Відповідача на свою користь зазначені кошти в разі задоволення позову. Враховуючи, що проведення даної експертизи здійснено з метою доведення суми моральної шкоди, суд вбачає за необхідне стягнути з Відповідача зазначену суму судових витрат.

Outcome: partial