Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-15 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з вищевказаним позовом. На обґрунтування позовних вимог зазначила, що з [PERSON] вона була знайома декілька останніх років поспіль перед його смертю. Позивачка, а також її колишній чоловік та син товаришували і надавали [PERSON] матеріальну допомогу, оскільки близькі родичі [PERSON] відмовили в допомозі. [PERSON] стверджує, що [PERSON] виявив бажання на знак подяки скласти заповіт на її користь. В липні 2022 [PERSON] власноручно написав заяву, у якій виразив свою волю на те, щоб усе належне йому майно успадкувала [PERSON] позивачка по справі, яка здійснювала за ним догляд. Факт здійснення догляду за [PERSON] підтверджується планом обстеження паліативного хворого [PERSON] , а також показами свідка [PERSON] , якому відомі обставини перебування [PERSON] в Калуській лікарні. За декілька днів перед випискою з лікарні [PERSON] попросив позивачку знайти нотаріуса для складання заповіту, проте, через карантин їй не вдалося знайти нотаріуса, який би погодився поїхати у лікувальний заклад, однак нотаріус надав бланк заповіту, який позивачка передала [PERSON] . При складанні заповіту позивачка не була присутня. Зазначає, що [PERSON] не зміг належним чином оформити заповіт від незалежних від нього обставин. Так як за формою заповіт не відповідає чинному законодавству, нотаріус при розгляді заяві, не зміг видати свідоцтво про право на спадщину за заповітом, тому позивачка просить суд визнати дійсним заповіт [PERSON] , вчинений ним на користь [PERSON] від 04.10.2022. Представник відповідача, адвокат Сидор Я.М. подала відзив, в якому вказує, що позовні вимоги не визнає, просить в задоволенні позову відмовити, стягнути з позивача витрати по справі згідно доданих квитанцій. Зазначає, що факти викладені позивачкою не відповідають дійсності, а копія заповіту, яку надала суду [PERSON] не відповідає вимогам чинного законодавства, а саме: не засвідчений головним лікарем, його заступником або черговим лікарем, заповіт не відповідає формі його складення, не вказано дата народження, адреса та реквізити паспорта свідків, заповіт службовою особою не зареєстрований у журналі для реєстрації заповітів, заповіт не внесений до Спадкового реєстру. Позивач [PERSON] подала відповідь на відзив в якому стверджує, що спростування відповідача не підтверджуються жодними належними чи допустимими доказами адже в останні роки життя [PERSON] саме позивачка займалася доглядом за ним. Підтримувала його та надавала матеріальну допомогу. А твердження про те, що заповіт не є чинним, оскільки не відповідає встановленій законом формі позивач не оспорює оскільки саме ця обставина й слугувала зверненню до суду. А отже воля [PERSON] була спрямована на передачу майна позивачці. Вважає, що одні лише формальні обставини, які не дали змогу особі за станом його фізичного здоров`я реалізувати свої майнові права, не можуть позбавити таку особу можливості реалізації своїх майнових прав згідно висловленого нею вільного волевиявлення. Просила позовні вимоги задоволити та визнати заповіт дійсним. До суду надійшло заперечення на відповідь від представника відповідача [PERSON] в якому просить в позові [PERSON] про визнання заповіту дійсним відмовити, стягнути з позивача витрати по справі згідно доданих квитанцій. Також зазначає, що на момент складення заповіту, спадкодавець перебував у лікувальному закладі і мав можливість звернутися до головного лікаря чи лікуючого лікаря з проханням засвідчити заповіт, адже печатка виправленому вірити на заповіті від 4.10.2022 присутня, а підпис відсутній. Також вважає, що спадкодавець мав можливість скласти заповіт у Коршівському геріатричному пансіонаті Коломийського району Івано-Франківської області де перебував з 05.10.2022 по день смерті, але своїм правом не скористався. Крім того, на прохання спадкодавця до лікувального закладу мали можливість викликати нотаріуса для складання заповіту, оскільки після 24.02.2022, початку повномасштабної війни, ніякі заборони щодо карантину не діяли. Представники позивачки в судовому засіданні позов підтримали та просили його задовольнити. Просили визнати дійсним заповіт [PERSON] , вчинений ним на користь [PERSON] від 04.10.2022. Представник відповідача позов не визнала. Зазначила, що заповіт є нікчемним\~і не може бути визнаний дійсним, так як складений з порушення форми заповіту та його посвідчення. Ухвалою суду від 12.01.2024 року відкрито провадження по справі та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 28.03.2024 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Судом встановлені наступні фактичні обставини справи, та відповідні їм правовідносини. [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть, виданим на підставі актового запису №187 про смерть Коломийським відділом ДРАЦС у Коломийському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (а.с.11). Після смерті [PERSON] , приватним нотаріусом Калуського районного нотаріального округу Попович О.В. заведено спадкову справу 27.06.2023 №18/2023 та передано до Коломийського районного нотаріального округу нотаріусу Антонюк О.В. згідно супровідного листа №153/02-14 від 27.09.2023 (а.с.10). На підставі Постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії №292/02-31 від 01.11.2023 нотаріуса Коломийського районного нотаріального округу Антонюк О.В. встановлено, що [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON] померлого, [INFO] на квартиру [ADDRESS] (а.с.9). У постанові зазначено, що заповіт не відповідає вимогам ст. 1247 ЦК України та є нікчемним. Так відповідно із наявної в матеріалах справи копії даного заповіту встановлено, що він був складений 04.10.2022 року о 10 год. 30 хв. в Калуші Калуський район Івано-Франківська область, по тексту «Ярмак на випадок своєї смерті все своє майно заповідає [PERSON] , 1970р.н.». Заповіт не посвідчено, також заповіт не містить реєстраційний номер (а.с.12). Даний заповіт приватний нотаріус Антонюк О.В. не прийняла по спадковій справі 70851690 (а.с.10), та постановою від 01.11.2023 року за №292/02-31 повідомила причини цієї відмови, зазначивши, що заповіт посвідчений з порушенням чинного законодавства України. Відповідно до довідки КНП Калуської ЦРЛ №1881 від 13.10.2022, [PERSON] знаходився на стаціонарному лікуванні у відділенні паліативної допомоги з 23.05.2022 по 05.10.2022 з діагнозом «Церебральний атеросклероз. Стан після перенесеного гострого розладу мозкового кровообігу по ішемічному типу з правобічним геміпарезом, моторною афазією, порушенням функції ходьби та самообслуговування. Гіпетронічна хвороба ІІІ, ст..2, ризик 4. Гіпертонічна енцефалотія ІІ.Ангіопатія судин сітківки» (а.с.13). Відповідно до довідки КНП Калуської ЦРЛ №1899 від 14.10.2022, [PERSON] знаходився на стаціонарному лікуванні у неврологічному відділенні для хворих з порушенням мозкового кровообігу з 28.03.2022 по 07.04.2022 з діагнозом «Інфаркт мозку внаслідок тромбозу церебральних артерій. Гіпертензивна (гіпертонічна) хвороба серця без (застійної) серцевої недостатності. Гіпертонічна енцефалопатія» (а.с.14). Відповідно до довідки КНП Калуської ЦРЛ №1900 від 14.10.2022, [PERSON] знаходився на стаціонарному лікуванні у відділенні медичної реабілітації та фізичної терапії з 08.04.2022 по 22.04.2022 з діагнозом «Геміплегія не уточнена. Наслідки інфаркту мозку. Реабілітаційна процедура не уточнена» (а.с.15). На підставі копії довідки №144/02-07/139 від 13.07.2023 виданої Коршівським геріатричним пансіонатом, встановлено, що [PERSON] на момент смерті [INFO] проживав та був зареєстрований з 05.10.2022 в Коршівському геріатричному пансіонаті, який знаходиться по [ADDRESS] (а.с. 16). Згідно відповіді №485 від 04.03.2024 наданого в.о. генерального директора КНП Калуської ЦРЛ Миколою Дмитерчуком адвокату Ярославі Сидор, в КНП Калуської ЦРЛ не проводили посвідчення жодних заповітів у відповідності до постанови КМУ від 11.02.2011 №491. Також не має можливості надати будь якої інформації щодо реєстру та реєстраційних дій стосовно [PERSON] , [INFO] (а.с.37). Як свідчить лист № 105/01/16 від 07.05.2024 приватного нотаріуса Калуського районного нотаріального округу Бабича В.Л., виїзди в медичні установи міста Калуша та Калуського району нотаріусом не здійснювались, оскільки з 12.03.2020 по 30.06.2023 на усій території України було встановлено карантин з метою запобігання поширенню гострої респіраторної хвороби Covid-19 (а.с.74). Згідно наданої копії інформації №57/01-06/25 від 01.05.2024 в.о. директора Коршівського геріатричного пансіонату Михайлом Іваночком, громадянин [PERSON] , 1966 р.н. перебував на повному державному утриманні в пансіонаті з 05.10.2022 по 09.02.2023, дана особа була дієздатною. Підтверджених намірів [PERSON] , щодо розпорядження своєю власністю або складених заповітів в адміністрації установи не має (а.с.76). Щодо обставин складання спірного заповіту [PERSON] в суді був допитаний\~свідок\~ [PERSON] ,\~який в суді пояснив, що [PERSON] був його товаришем. Його колишня дружина [PERSON] , здійснювала за ним догляд, готувала йому їжу. До [PERSON] ніхто не приїжджав до лікарні, не цікавився станом його здоров`я. В останні дні перебування [PERSON] в лікарні його родичі не відвідували. Заслухавши учасників справи, допитавши свідка, перевіривши матеріали справи, вирішивши питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову з таких підстав. Дані правовідносини регулюються наступними нормами права. Відповідно до\~статті 1216 ЦК України\~спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (стаття 1217 ЦК України). Заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті (стаття 1233 ЦК України). Заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним (частина перша\~статті 1257 ЦК України). Заповіт, як односторонній правочин підпорядковується загальним правилам\~ЦК України\~щодо недійсності правочинів. Згідно з частиною другої\~статті 215 ЦК України, якщо недійсність правочину встановлена законом, то він є нікчемним і визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. На дату складення оспорюваного заповіту вимоги до його форми та порядку посвідчення були визначені главою 85 книги\~шостої ЦК України,\~Законом України «Про нотаріат»\~та Постановою Кабінету Міністрів України №419 від 15 червня 1994 року «Про порядок посвідчення заповітів і довіреностей, що прирівнюються до нотаріально посвідчених» (надалі Порядок). \~Відповідно до частин першої - третьої та четвертої\~статті 1247 ЦК України\~заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до частини четвертої\~статті 207 цього Кодексу. Відповідно до частини четвертої статті 207 ЦК України якщо\~фізична особа у зв`язку з хворобою або фізичною вадою не може підписатися власноручно, за її дорученням текст правочину у її присутності підписує інша особа. Підпис іншої особи на тексті правочину, що посвідчується нотаріально, засвідчується нотаріусом або посадовою особою, яка має право на вчинення такої нотаріальної дії, із зазначенням причин, з яких текст правочину не може бути підписаний особою, яка його вчиняє. Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у\~статтях 1251-1252 цього Кодексу. Заповіти, посвідчені особами, зазначеними у частині третій цієї статті, підлягають державній реєстрації у Спадковому реєстрі в порядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України. Так за\~ч. 1 ст. 1252 ЦК України\~Заповіт особи, яка перебуває на лікуванні у лікарні, госпіталі, іншому стаціонарному закладі охорони здоров`я, а також особи, яка проживає в будинку для осіб похилого віку та осіб з інвалідністю, може бути посвідчений головним лікарем, його заступником з медичної частини або черговим лікарем цієї лікарні, госпіталю, іншого стаціонарного закладу охорони здоров`я, а також начальником госпіталю, директором або головним лікарем будинку для осіб похилого віку та осіб з інвалідністю. Відповідно до пункту 1 Порядку, посвідчувати заповіти і довіреності, що прирівнюються до нотаріально посвідчених, відповідно до статей 245 і 1252 Цивільного кодексу\~України та статті 40 Закону України "Про нотаріат", мають право головні лікарі, їх заступники з медичної частини або чергові лікарі лікарень, госпіталів, інших стаціонарних закладів охорони здоров`я, начальники госпіталів - заповіти осіб, що перебувають на лікуванні в таких закладах. Пунктом 2 Порядку передбачено, що Посадові, службові особи з`ясовують обсяг цивільної дієздатності фізичних осіб, які звернулися за посвідченням заповітів і довіреностей, виходячи з того, що цивільною дієздатністю фізичної особи визнається її здатність своїми діями набувати для себе цивільних прав і самостійно їх здійснювати, а також здатність своїми діями створювати для себе цивільні обов`язки, самостійно їх виконувати та нести відповідальність у разі їх невиконання. Пункт 6, 7 Порядку зазначає, що Посадові, службові особи встановлюють особу, що звернулася за посвідченням заповіту чи довіреності, та перевіряють її цивільну дієздатність. Заповіти і довіреності підписуються заповідачем або довірителем у присутності посадової, службової особи. Також відповідно до\~ст.1248 ЦК України\~нотаріус посвідчує заповіт, який написаний заповідачем власноручно або за допомогою загально прийнятих технічних засобів. Нотаріус може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У цьому разі заповіт має бути вголос прочитаний заповідачем і підписаний ним. Якщо заповідач через фізичні вади не може сам прочитати заповіт, посвідчення заповіту має відбуватися при свідках (стаття 1253цього Кодексу). Відповідно до п.п. 8, 9 Порядку\~також визначено, що тексти заповітів і довіреностей повинні бути написані зрозуміло і чітко; дати в тексті посвідчуваних заповітів і довіреностей щонайменше один раз позначаються словами. У заповітах і довіреностях прізвища, імена та по батькові фізичних осіб, а також місце їх проживання зазначаються повністю. Не заповнені до кінця рядки та інші вільні місця прокреслюються. Виправлення вносяться у присутності заповідача або довірителя та застерігаються посадовою, службовою особою перед підписами заповідача або довірителя, повторюються в кінці посвідчувального напису та скріплюються підписом посадової, службової особи і печаткою установи, закладу, судновою печаткою, печаткою установи виконання покарань, слідчого ізолятора, печаткою служби експедиції, яка застосовується для посвідчення офіційних документів. На заповітах і довіреностях заборонено проставляти печатку для рецептів, листків непрацездатності, довідок тощо. Виправлення вносяться за згодою заповідача або довірителя до всіх примірників заповіту чи довіреності так, щоб усе помилково написане, а потім закреслене можна було прочитати. Якщо заповіт чи довіреність викладено неправильно або неграмотно (чи складено з порушенням вимог законодавства), посадова, службова особа пропонує фізичній особі, що звернулася за вчиненням нотаріальної дії, скласти новий заповіт чи довіреність. Для посвідчення заповіту і довіреності посадовими, службовими особами на відповідних документах вчиняються посвідчувальні написи за формами, затвердженими Мін`юстом. Пунктом 10 Порядку встановлено, що посвідчені заповіти і довіреності реєструються посадовими, службовими особами, крім капітанів морських або річкових суден, що плавають під прапором України, начальників пошукових або інших експедицій, в реєстрі для реєстрації заповітів і довіреностей, що прирівнюються до нотаріально посвідчених, форма якого встановлюється Мін`юстом. Кожний заповіт\~чи довіреність\~реєструються під\~окремим порядковим\~номером.\~Номер,\~під яким\~зареєстровано заповіт\~чи довіреність,\~зазначається в\~посвідчувальному написі. Реєстр\~повинен бути\~прошнурований,\~аркуші пронумеровані. Реєстрація заповітів і довіреностей провадиться посадовою, службовою особою тільки після підписання нею та скріплення печаткою посвідчувального напису на документі. Запис у\~реєстрі робиться\~чітко,\~розбірливо,\~із заповненням\~усіх граф,\~передбачених за\~встановленою формою.\~Не допускаються\~підчистки,\~дописки,\~інші незастережені\~виправлення та\~запис олівцем. Запис у реєстрі є доказом посвідчення заповіту чи довіреності. Так позивач просить визнати дійсним заповіт [PERSON] , складений 04.10.2022 року а відповідач в свою чергу просить відмовити в задоволенні цього позову, так як вважає цей заповіт нікчемним. Заповіт, як односторонній правочин підпорядковується загальним правилам\~ЦК України\~щодо недійсності правочинів. Згідно з частиною другої\~статті 215 ЦК України, якщо недійсність правочину встановлена законом, то він є нікчемним і визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Згідно листа приватного нотаріуса Коломийського районного нотаріального округу Антонюк О.В. про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 01.11.2023 за № 292/02-31 вбачається, що нотаріальна дія (видача свідоцтва про право на спадщину за заповітом) по спадковій справі за №210/2023, не може бути вчинена через нікчемність вище зазначеного заповіту, а саме через те, що заповіт складений з порушенням вимог ст. 1247 ЦК України. Зокрема, нотаріус відмовила в прийнятті заповіту і дані обставини підтвердились під час судового розгляду в зв"язку з тим, що заповіт не був посвідчений посадовими, службовими особами лікувального закладу, які мають право вчиняти такі дії. Таким чином суд приходить до висновку, що складений заповіт має вади в його посвідченні\~в порушення вимог ст.1247 ЦК\~України.\~\~Крім того\~заповіт не\~був зареєстрований\~у Спадковому реєстрі в порядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України. Вирішуючи питання чи є виявлені судом недоліки перешкодою для визнання цього правочину дійсним, суд вважає, за необхідне застосувати висновок, викладений в постанові ВП ВС від 25 травня 2021 року у справі № 522/9893/17 відповідно до якого: - заповіт як остання воля особи стосується її розпоряджень на випадок смерті і тому покликаний вирішувати значущі для особи питання щодо призначення спадкоємців, позбавлення спадкоємців за законом права спадкування, визначення обсягу спадщини, що має спадкуватися за заповітом, встановлювати інші розпорядження, які відповідають заповіту та вимогам законодавства про спадкування; - при цьому право дієздатності фізичної особи на заповіт, як і будь-яке суб`єктивне цивільне право, здійснюється нею вільно, на власний розсуд (частина перша статті 12 та стаття 1234 ЦК України); - свобода заповіту передбачає особисте здійснення заповідачем права на заповіт шляхом вільного волевиявлення, яке, будучи належним чином вираженим, піддається правовій охороні і після смерті заповідача. Свобода заповіту як принцип спадкового права включає, серед інших елементів, також необхідність поваги до волі заповідача та обов`язковість її виконання; - юридична природа заповіту ґрунтується на його законодавчому визначенні як особистого розпорядження фізичної особи на випадок смерті (стаття 1233 ЦК України).\~Правова природа цього розпорядження визначається судовою практикою як односторонній правочин, що тягне відповідні правові наслідки. - на заповіт, який є правочином, поширюються загальні положення про правочини, якщо у Книзі шостій ЦК\~України немає відповідного правила. Водночас загальні правила про правочин, у тому числі про їх недійсність, можуть бути поширені на заповіт у тому випадку, коли це не суперечить суті заповіту та природі спадкування. - аналіз норм Книги шостої ЦК\~України свідчить, що її нормами визначені вимоги до особи заповідача (стаття 1234 ЦК України), змісту заповіту (статті1236-1240,1246 ЦК України),загальні вимоги до форми заповіту (стаття 1247 ЦК України), порядку його посвідчення нотаріусом (статті1248,1249,1253 ЦК України), для яких законодавцем визначені і наслідки їх порушення. - так у частині першій статті 1257\~ЦК України встановлено правило про нікчемність заповіту, складеного з порушенням вимог ЦК України щодо особи заповідача, а також заповіту, складеного з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення. - при цьому, враховуючи, що за розташуванням вказана стаття є останньою у главі 85\~ЦК України про спадкування за заповітом, за правилами розміщення правових норм стаття 1257 встановлює правові наслідки саме тих вимог, які викладені до форми та посвідчення заповіту у главі 85 ЦК України. Виходячи з наведеного недотримання буд яких інших вимог не може мати наслідком недійсність заповіту на підставі частини першої статті 1257 ЦК України. Тобто контекстуальний аналіз частини першої статті 1257\~ЦК України у смисловому зв`язку з іншими нормами дає підстави вважати, що порушеннями вимог до форми і посвідчення заповіту є лише ті, які прямо зазначені у главі 85 ЦК України, її статтях 1247-1249, 1253. Відповідно по обставинам справи судом встановлено, що заповіт за змістом і формою не відповідає вимогам статті 1247 та Порядку посвідчення заповітів і довіреностей, що прирівнюються до нотаріально посвідчених, а тому на підставі частини першої\~статті 1257 ЦК України\~даний заповіт є нікчемним в силу прямої вказівки закону. Відповідно до змісту пункту 14\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними", не допускається визнання дійсним заповіту, який є нікчемним у зв`язку з порушенням вимог щодо його форми та порядку посвідчення, оскільки норми\~глави 85 ЦК України\~не передбачають можливості визнання заповіту дійсним. Також відповідно до пункту 6 листа ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 №24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» нікчемність заповіту, встановлена в рішенні суду, має наслідком позбавлення права спадкування за заповітом осіб, визначених розпорядженням заповідача в якості спадкоємців за заповітом, незалежно від того, чи пред`являлися позовні вимоги про застосування наслідків нікчемності заповіту Ураховуючи, що при складанні оспорюваного заповіту та його посвідченні не було дотримано процедури, регламентованої\~ЦК України,\~Законом України "Про нотаріат"\~та Порядком посвідчення заповітів і довіреностей, що прирівнюються до нотаріально посвідчених, суд вважає, що відсутні правові підстави для задоволення вимог позивача [PERSON] . Відповідно до ч. 2\~ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові на позивача. Враховуючи, що в позові [PERSON] до [PERSON] відмовлено, суд розглянувши матеріали даної справи, приходить до висновку, що відповідачем надано належні, допустимі, достатні та достовірні докази щодо підтвердження понесених витрат на правничу допомогу. Наявність договірних відносин між адвокатом та клієнтом підтверджується ордером (а.с.31), договором про надання правової допомоги від 29.02.2024 (а.с.38), Актом від 07.03.2024 відповідно до якого зазначені найменування та кошти оплачені клієнтом, зокрема консультація 7 000,00 грн, ознайомлення із судовою практикою 1\~300,00 грн, витребування документів 500,00 грн, написання відзиву по справі 1\~800,00 грн, участь у судових засіданнях 700,00 грн, а всього 5000,00 грн. Сплата судових витрат у розмірі 5000,00 грн підтверджується квитанцією №0622071 від 29.02.2024 (а.с.40). Тому слід стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 5000,00 грн понесених витрат на професійну правничу допомогу. На підставі\~ст.81,\~89,\~141,\~259,263- 265,\~268\~ЦПК України, суд

Outcome: dismissed