Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-20 00:00:00

[PERSON] звернувся до Радомишльського районного суду Житомирської області із заявою про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України. В обґрунтування своїх доводів заявник вказує, що він є внутрішньо переміщеною особою і на даний час фактично проживає в м. Києві. Заявник є сином [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] на тимчасово окупованій території України в Донецькій області, Старобешівському районі, м. Комсомольськ (змінена назва населеного пункту - Кальміуське). Документами які підтверджують факт смерті матері заявника є копія свідоцтва про смерть серії [NUMBER] виданого повторно 18.04.2024 року (свідоцтво написано російською мовою) «Отделом ЗАГС Старобешевского районного управления юстиции Министерства юстииции Донецкой Народной Республики» та копія (свідоцтво написано російською мовою) «Врачебное свидетельство о смерти» № 28 виданого 13.09.2016 року «Комсомольской амбулаторией ОПСМ». Звернувшись до Радомишльського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Житомирському районі Житомирської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) та подавши копії довідки про смерть та свідоцтва про смерть матері [PERSON] йому було відмовлено та усно роз`яснено, що у зв`язку з тим, що документи видані на території, де органи Державної влади України не здійснюють свої повноваження, нелегітимні, то для отримання свідоцтва про смерть державного зразка на території України рекомендовано звернутися до суду із заявою про встановлення факту смерті. Оскільки мати заявника померла в Донецькій області, в районі який на даний час є тимчасово окупованою територією України, у зв`язку з цим він не має можливості отримати документ, що можуть бути підставою для проведення державної реєстрації смерті у відповідності до Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану». Встановлення даного юридичного факту необхідне заявнику для проведення державної реєстрації смерті матері та отримання свідоцтва про смерть, встановленого Україною зразка, а тому вона змушена звернутися до суду з даною заявою. В судове засідання заявник не з`явився, в заяві просить розгляд справи проводити без його участі. Представник заінтересованої особи: Радомишльського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Житомирському районі Житомирської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) в судове засідання не з`явилась, через канцелярію суду надала заяву в якій просить справу розглядати без їх участі, не заперечують у задоволенні вимог, виходячи з матеріалів справи та згідно чинного законодавства. Встановлено та вбачається з свідоцтва про народження (свідоцтво написано російською мовою) серії [NUMBER] від 05 липня 1973 року батьками « [PERSON] », [INFO] є « [PERSON] » та « [PERSON] ». Згідно копії (свідоцтво написано російською мовою) «Врачебное свидетельство о смерти» № 28 виданого 13.09.2016 року «Комсомольской амбулаторией ОПСМ» та копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] виданого повторно 18.04.2024 року (свідоцтво написано російською мовою) «Отделом ЗАГС Старобешевского районного управления юстиции Министерства юстииции Донецкой Народной Республики» [PERSON] померла [INFO] . Згідно абзацу 2 частини 1 статті 317 ЦПК України заява про встановлення факту смерті особи на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан, або на тимчасово окупованій території України, визначеній такою відповідно до законодавства, може бути подана членами сім`ї померлого, їхніми представниками або іншими заінтересованими особами (якщо встановлення факту смерті особи впливає на їхні права, обов`язки чи законні інтереси) до будь-якого місцевого суду України, що здійснює правосуддя, незалежно від місця проживання (перебування) заявника. Статтею 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» передбачено, що тимчасово окупована територія України (далі - тимчасово окупована територія) є невід`ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України. Датою початку тимчасової окупації є 20 лютого 2014 року. Наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22 грудня 2022 року № 309, з наступними змінами, затверджено Перелік територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією. Відповідно до Розділу II. Тимчасово окуповані Російською Федерацією території України зазначеного Переліку Старобешівський район на території якого знаходиться м. Комсомольськ (змінена назва населеного пункту - Кальміуське) Донецької області весь віднесений до територій, які тимчасово окуповані Російською федерацію. Відповідно до частин 2, 3 статті 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків, крім документів, що підтверджують факт народження, смерті, реєстрації (розірвання) шлюбу особи на тимчасово окупованій території, які додаються до заяви про державну реєстрацію відповідного акта цивільного стану. Згідно з ч.ч. 1, 2 статті 4 вищевказаного Закону України, на тимчасово окупованій території на строк дії цього Закону поширюється особливий правовий режим перетину меж тимчасово окупованої території, вчинення правочинів, проведення виборів та референдумів, реалізації інших прав і свобод людини і громадянина; правовий режим тимчасово окупованої території передбачає особливий порядок забезпечення прав і свобод громадян України, які проживають на тимчасово окупованій території. Відповідно до положень частини 2 статті 49 ЦК України, актами цивільного стану є, серед іншого, смерть фізичної особи. А згідно з положеннями частини 3 і 4 цієї ж статті, смерть фізичної особи підлягає державній реєстрації відповідно до закону. Згідно частини 4 статті 49 ЦК України реєстрація актів цивільного стану провадиться відповідно до Закону. Народження фізичної особи та її походження, усиновлення, позбавлення та поновлення батьківських прав, шлюб, розірвання шлюбу, зміна імені, смерть підлягають обов`язковому внесенню до Державного реєстру актів цивільного стану громадян в органах юстиції в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Відповідно до ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Заява про державну реєстрацію смерті подається не пізніше трьох днів з дня настання смерті або виявлення трупа, а в разі якщо неможливо одержати документ закладу охорони здоров`я або судово-медичної установи, - не пізніше п`яти днів. Державна реєстрація смерті за заявою, поданою у строки, визначені частиною другою цієї статті, та до закінчення одного року з дня настання смерті, проводиться за останнім місцем проживання померлого, за місцем настання смерті чи виявлення трупа або за місцем поховання. Державна реєстрація смерті проводиться за місцем проживання заявника у разі встановлення у судовому порядку факту смерті. Форма лікарського свідоцтва про смерть, що видається закладами охорони здоров`я або судово-медичною установою та вимоги і підстави його заповнення встановлені Інструкцією щодо заповнення та видачі лікарського свідоцтва про смерть (форма №106/о), затвердженою Наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08 серпня 2006 року № 545. Зокрема, Інструкцією серед іншого встановлено, що: лікарське свідоцтво про смерть видається лікарем медичного закладу, що лікував померлого, на підставі спостережень за хворим і записів у медичній документації, які відображали стан хворого до його смерті, або патологоанатомом на підставі вивчення медичної документації і результату розтину (пункт 2.2.); у разі, якщо смерть настала внаслідок дії зовнішніх факторів (травми, асфіксії, дії крайніх температур, електричного струму, отруєнь тощо), після штучного аборту, проведеного поза межами медичного закладу, смерті на виробництві, при раптовій смерті дітей першого року життя та інших осіб, які не перебували під медичним наглядом, померлих, особа яких не встановлена, а також у тих випадках, коли є підозра на насильницьку смерть, лікарське свідоцтво про смерть видається судово-медичним експертом після розтину (пункт 2.3.); забороняється видача лікарського свідоцтва про смерть заочно, без особистого встановлення лікарем факту смерті. У виняткових випадках свідоцтво про смерть може бути видано лікарем, який встановив смерть тільки на підставі огляду трупа (при відсутності ознак або підозри на насильницьку смерть) та даних медичної документації про наявність у померлого при житті хвороб, які в своєму перебігу могли призвести до настання смерті (пункт 2.4). Таким чином, діюче законодавство України передбачає державну реєстрацію факту смерті або на підставі лікарського свідоцтва про смерть, або на підставі рішення суду. При цьому видача лікарського свідоцтва про смерть заочно, тобто без встановлення лікарем факту смерті, забороняється. Згідно розділу 1 абзацу 2 пункту 3 Правил державної реєстрації актів цивільного стану України, затверджених Наказом Міністерства юстиції України 18.10.2000 № 52/5, із змінами від 18.10.2019 року, за заявами громадян України, які проживають на тимчасово окупованій території України або переселилися з неї, державну реєстрацію актів цивільного стану, внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання здійснюють відділи державної реєстрації актів цивільного стану за місцем звернення заявника. Для кращого функціонування та взаємодії спеціалізованих структур щодо встановлення факту смерті людини, під час воєнного стану Міністерством внутрішніх справ України, Міністерством охорони здоров`я України та Офісом Генерального прокурора 09.03.2022 прийнято наказ № 177/450/46, яким затверджено Порядок взаємодії між органами та підрозділами Національної поліції України, закладами охорони здоров`я та органами прокуратури України при встановленні факту смерті людини під час воєнного стану на території України. Доказами, які можуть засвідчити факт смерті особи, можуть бути зокрема: покази свідків; письмові докази: акт про настання смерті; копія лікарського свідоцтва по смерть; повідомлення з територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки; наказ командира військової частини про виключення особи із особового складу частини та всіх видів забезпечення у зв`язку із загибеллю; скріншоти особистого листування, дані отримані з відкритих джерел чи соціальних мереж. Під час режиму воєнного стану державна реєстрація смерті проводиться будь-яким органом державної реєстрації актів цивільного стану за зверненням заявника, незалежно від місця смерті чи проживання померлої особи. Відділи державної реєстрації актів цивільного стану працюють у штатному режимі, крім міст/районів, де такої можливості немає у зв`язку з веденням активних бойових дій. Враховуючи викладене, єдиною підставою для державної реєстрації смерті в даних випадках є рішення суду про встановлення факту смерті. Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», Україна вживає всіх необхідних заходів щодо гарантування прав і свобод людини і громадянина, передбачених Конституцією та законами України, міжнародними договорами, усім громадянам України, які проживають на тимчасово окупованій території. Відповідно до роз`яснень, даних в п. 13, 18 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», заяви про встановлення факту смерті особи в певний час приймаються до провадження суду і розглядаються за умови подання заявниками документів про відмову органів реєстрації актів громадянського стану в реєстрації події смерті. Разом з тим, суд бере до уваги Інформаційний лист Касаційного цивільного суду в складі Верховного Суду, вих. № 985/0/208-21 від 22.04.2021 року, спрямований головам апеляційних судів, в якому зазначено, що положення цивільного процесуального закону не вимагають від осіб, які звертаються із заявою до суду про встановлення відповідного факту, пред`являти в суд письмової відмови органу реєстрації актів цивільного стану в здійсненні реєстрації таких фактів. Заявник є сином померлої, проживає в м. Києві та має намір зареєструвати смерть матері [PERSON] у передбаченому законодавством України порядку, але відсутність належно оформленого свідоцтва про смерть чинить перешкоди у цьому. Згідно пункту 8 частини 1 статті 315 ЦПК України, суд розглядає справи, зокрема, про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Судом було встановлено, що [INFO] в Донецькій області, м. Комсомольськ (змінена назва населеного пункту - Кальміуське), померла [PERSON] та її там було поховано. Встановлення даного факту, що має юридичне значення, необхідно заявнику для проведення державної реєстрації смерті матері та отримання свідоцтва про смерть, встановленого Україною зразка. На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що заява підлягає задоволенню, оскільки знайшла своє повне підтвердження дослідженими в судовому засіданні доказами. Згідно пункту 8 частини 1 статті 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах, зокрема, про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України.

Outcome: approved