Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-12 00:00:00

Представник позивача ТОВ «ФК «ЕЙС» - Поляков О.В. через систему «Електронний суд» звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором з [PERSON] , в обґрунтування якого зазначив, що 24.12.2019 між АТ «Банк Кредит Дніпро» та [PERSON] було укладено Кредитний договір №22034000257495, згідно якого відповідачці було надано кредитні кошти у сумі 74400,00 грн. строком на 60 місяців з оплатою процентів у розмірі 0,001% річних за строкову заборгованість та в розмірі 56,00% річних - за прострочену заборгованість, щомісячна комісія за обслуговування кредиту: з 24.12.2019 року по 23.04.2021 року - 3% від суми кредиту; з 24.04.2021 року по 23.07.2022 року - 2.5% від суми кредиту, з 24.07.2022 року по 23.10.2023 року - 1.5% від суми кредиту, з 24.10.2023 року по 24.12.2024 року - 0.925% від суми кредиту. До моменту підписання кредитного договору відповідачка ознайомилася та погодилася з умовами Універсального договору банківського обслуговування клієнтів-фізичних осіб (далі - УДБО), Тарифами Банку, Публічним договором (офертою) АТ «БАНК КРЕДИТ ДНІПРО» та іншою інформацією за відповідною Банківською послугою, що містяться в УДБО та оприлюднені на Офіційному сайті Банку та у Відділеннях Банку. АТ «Банк Кредит Дніпро» свої зобов`язання за Договором виконало в повному обсязі, а саме надало [PERSON] кредит у розмірі, встановленому Договором - 74400,00 грн., що підтверджується виписками з особового рахунку за період з 24.12.2019 по 11.07.2023. [PERSON] своїх зобов`язань за договором не виконала, в зв`язку з чим, станом на 23.02.2024 р. виникла заборгованість за кредитним договором в загальному розмірі 108375,10 грн., яка складається з: 71454,16 грн. - залишок простроченого кредиту; 2,13 грн. - залишок прострочених відсотків; 36918,81 грн. - залишок прострочених комісій, що вбачається з виписок з особового рахунку відповідачки та Розрахунку заборгованості за кредитним договором. 12.07.2023 між АТ «Банк Кредит Дніпро» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» уклали Договір факторингу №12/07/23, строк дії якого закінчується 12 липня 2026 року. Відповідно до витягу з реєстру боржників до договору факторингу № 12/07/23 від 12.07.2023 від АТ «Банк Кредит Дніпро» до ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» перейшло право вимоги до [PERSON] на загальну суму 108375,10 грн. 29.01.2024 року ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та ТОВ «ФК «ЕЙС» уклали Договір факторингу № 29/01/24-01, відповідно до умов якого ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» відступило право грошової вимоги ТОВ «ФК «ЕЙС» до [PERSON] за кредитним договором. Згідно з реєстром боржників від 29.01.2024 року до Договору факторингу №29/01/24-01 від 29.01.2024 року, до ТОВ «ФК «ЕЙС» перейшло право грошової вимоги до [PERSON] в розмірі 108375,10 грн. Після переходу права вимоги за договором факторингу № 12/07/23 від 12.07.2023 нарахування за кредитним договором №22034000257495 від 24.12.2019 жодним з Факторів не здійснювалось. Позивач належним чином повідомив Боржника про заборгованість за Кредитним договором №22034000257495 від 24.12.2019, а саме 03.02.2024 відправив лист - повідомлення про погашення Кредиту, зазначивши про намір стягнення заборгованості в судовому порядку, якщо це не буде здійснено. Проте, незважаючи на повідомлення, відповідачка не виконала свого зобов`язання за вищевказаним кредитним договором. В зв`язку з чим, позивач просить стягнути з [PERSON] на користь ТОВ «ФК «ЕЙС» заборгованість за Кредитним договором №22034000257495 від 24.12.2019 року у розмірі 108375,10 грн., а також судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 2422,40 грн. та 4500,00 грн. витрати на професійну правничу допомогу. Відповідачка [PERSON] надіслала до суду відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі у зв`язку з їх необґрунтованістю та безпідставністю. Щодо протиправності вимог за договором факторингу №29/01/24-01 від 29.01.2024 року зазначила, що з п.3.3 Договору факторингу № 29/01/24-01 від 29.01.2024 року вбачається, що «...Ціна Продажу за Договором становить 72670,97 грн. (сімдесят дві тисячі шістсот сімдесят гривень 97 копійок)», в той час, як згідно поданої позовної заяви позивачем заявлено до стягнення 108375,08 грн.В реєстрі боржників не зазначено номер та дату договору Факторингу, згідно якого Клієнт відступає Факторові Право Вимоги заборгованостей до боржників - Позичальників. В реєстрі не зазначено: ПІБ боржника, РНОКПП, Номер кредитного договору, Дата кредитного договору, Сума боргу (грн.), Прострочене тіло, Прострочена комісія, Тіло (грн.), Відсотки (грн.), Комісія (грн.), Пеня, штрафи (грн.), Вартість продажу (грн.). Також в Акті прийому-передачі Реєстру Боржників не зазначено номер та дату договору Факторингу. Крім того, до позовної заяви додано АКТ повернення права вимоги, в якому не зазначено дату складання даного акту. В п. 1 Акту повернення права вимоги зазначено: «Фактор повернув, а Клієнт прийняв згідно з вимогами Договору Факторингу № __ від ____.____ 20 року (надалі Договір) право вимоги до Боржників, перелічених в таблиці №1 цього Акта .....». В п.1 Акту повернення права вимоги не зазначено номер та дату договору Факторингу, не зрозуміло що саме повертається Клієнту, і відносно якої особи (осіб) складено акт повернення. Крім того, до Акту повернення права вимоги «___» ____ року додано таблицю № 1, в якій не зазначено: ПІБ Боржника, Реєстраційний номер облікової картки платника податків, Номер кредитного договору, Дата кредитного договору, Заборгованість по основному боргу (тіло кредиту) (грн.), Заборгованість по відсоткам (грн.), Загальна заборгованість (грн.), Сума фінансування (грн.). До позовної заяви додано лист за вих. № 25770521149/ВМ від 30.01.2024 року на ім`я [PERSON] , який не підписаний директором ТОВ «ФК «ЕЙС» та додано Список № 19801-5-4 згрупованих поштових відправлень рекомендованих листів. Відповідно до скриншоту з сайту Укрпошта поштове відправлення № 0600246977728 відправлено 06.02.2024 року і адресату [PERSON] не вручено, повернено в зв`язку з відсутністю адресата в с-щі Васильківка. В той час як [PERSON] проживає в с. Мечетне Синельниківського району Дніпропетровської області. Позивачем не надано підтвердження вручення відповідачці письмового повідомлення про відступлення Клієнтом Права Вимоги Заборгованості Фактору. ТОВ "ФК "ЕЙС" не додано до Договору факторингу № 29/01/24-01 від 29.01.2024 року жодного платіжного документу про сплату коштів за відступлення права вимоги згідно Договору факторингу № 29/01/24-01 від 29.01.2024, зокрема, передбачених п.3.4 Договору. У випадку відсутності підтверджуючих документів про перерахування відповідних коштів від Фактора до Клієнта та про отримання Клієнтом зазначених коштів, є підстави вважати, що умови договору не виконано, право вимоги за кредитним договором до ТОВ «ФК «ЕЙС» не перейшло, а отже договір може бути визнано недійсним. До позовної заяви позивач додає розрахунок заборгованості за кредитним договором, та виписки по особовому рахунку, які не відповідають вимогам ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» та пункту 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року №254, а отже, не є належним доказом, який би підтверджував розмір заборгованості за кредитним договором. Вказана позиція висловлена Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 30 січня 2018 року, справа № 161/16891/15-ц, провадження № 61-517св18. Окрім того, позивачем не додано до позовної заяви правовстановлюючих документів, зокрема, ліцензії на провадження господарської діяльності з надання фінансових послуг. Крім того, відповідачка зазначила, що оскільки Договором факторингу № 12/07/23 від 12.07.2023 року, укладеного між АТ «БАНК КРЕДИТ ДНІПРО» та ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ОНЛАЙН ФІНАНС» наступне відступлення права вимоги не встановлено, ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ОНЛАЙН ФІНАНС» не мало право відступати вимогу шляхом укладення договору факторингу з ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЕЙС», і таким чином, договір факторингу від 29 січня 2024 року № 29/01/24-01, укладений між ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ОНЛАЙН ФІНАНС» та ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЕЙС» - є нікчемним (недійсним з моменту його укладення). Крім того, відповідачка вважає, що позов ТОВ «ФК «ЕЙС» до неї про стягнення заборгованості не підлягає задоволенню у зв`язку із спливом строку позовної давності. Так, 24.12.2019 року між АТ «Банк Кредит Дніпро» та [PERSON] укладено кредитний договір № 22034000257495, згідно якого банком надано грошові кошти в сумі 74400,00 грн. 12.07.2023 року АТ «Банк Кредит Дніпро» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» уклали договір факторингу № 12/07/23, строк дії якого закінчується 12.07.2026 року, згідно якого від АТ «Банк Кредит Дніпро» до ТОВ «ФК Онлайн Фінанс» перейшло право вимоги на загальну суму 108375,10 грн. 29.01.2024 року ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та ТОВ «Фінансова компанія «ЕЙС» уклали Договір факторингу №29/01/24-01, відповідно до умов якого, ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» відступило право грошової вимоги ТОВ «ФК «ЕЙС» за кредитним договором. Договір Факторингу № 12/07/23 від 12.07.2023 року між АТ «Банк Кредит Дніпро» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» № 29/01/24-01 від 29.01.2024 року між ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та ТОВ «Фінансова компанія «ЕЙС» укладено після спливу строку позовної давності, тобто після 24.12.2022 року, що є підставою для відмови в задоволенні позовних вимог. Крім того, [PERSON] не визнає позовні вимоги ТОВ «ФК «ЕЙС» в частині стягнення з неї 36918,81 грн. - заборгованості за комісією, так як будь-якого договору комісії між нею та ПАТ «Банк Кредит Дніпро» (АТ «Банк Кредит Дніпро») ніколи не укладалося, крім того, поняття «комісія» не використовується у цивільному кодексі у кредитних відносинах. Таким чином, враховуючи вищенаведені обставини, відповідачка вважає, що позовні вимоги ТОВ «Фінансова компанія «ЕЙС» до неї про стягнення заборгованості за кредитним договором - є безпідставними та не підлягають задоволенню. Представник позивача ТОВ «ФК «ЕЙС» - Тараненко А.І. через систему «Електронний суд» надіслав відповідь на відзив, в якому зазначив, що 12.07.2023 АТ "Банк Кредит Дніпро» (Клієнт) та ТОВ «ФК "Онлайн Фінанс» (Фактор) уклали Договір факторингу № 12/07/23, строк дії якого закінчується 12 липня 2026 року. Відповідно від АТ «Банк Кредит Дніпро» до ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» перейшло право вимоги до відповідача на загальну суму 108375,10 грн. Зокрема, пунктом 1.3 Договору факторингу №12/07/23 передбачено, що Фактор має право здійснити наступне відступлення третім особам прав вимоги до Боржників, придбаних від Клієнта за цим Договором. 29.01.2024 ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та позивач уклали Договір факторингу №29/01/24-01, відповідно до умов якого, ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» відступило право грошової вимоги ТОВ «ФК «ЕЙС» до відповідача за Кредитним договором. Пунктом 1.1 Договору факторингу встановлено, що перелік Боржників, підстави виникнення Права грошової Вимоги до Боржників, сума грошових вимог та інші дані, зазначені в Реєстрі Боржників від 29.01.2024 до договору факторингу №29/01/24-01 від 29.01.2024. Згідно з витягом з Реєстру боржників від 29.01.2024 до Договору факторингу №29/01/24-01 від 29.01.2024, до позивача перейшло право грошової вимоги до відповідача в сумі 108375,10 грн. Відповідно до п.1.2 Договору факторингу перехід від Клієнта до Фактора Прав Вимоги Заборгованості до Боржників відбувається в момент підписання Сторонами Акта прийому-передачі Реєстру Боржників згідно з Додатком №2, після чого Фактор стає кредитором по відношенню до Боржників стосовно Заборгованостей та набуває відповідні Права Вимоги. Підписаний Сторонами та скріплений їх печатками Акт прийому-передачі Реєстру Боржників до договору факторингу № №29/01/24-01 - підтверджує факт переходу від Клієнта до Фактора Прав Вимоги Заборгованості та є невід`ємною частиною цього Договору. Відповідно до п. 3.6 договору Факторингу №29/01/24-01 від 29.01.2024, момент виконання фактором грошового зобов`язання сторони визначають момент надходження Ціни Продажу за цим договором на рахунок Клієнта. Зокрема, відповідно до розділу «Визначення термінів, що використовуються в даному договорі» договору Факторингу №29/01/24-01 від 29.01.2024, «Ціна Продажу» - сума грошових коштів, що сплачується Фактором Клієнту до підписання Акта прийому-передачі Реєстру Боржників на умовах даного договору, розмір якої встановлено згідно п.3.3.цього договору. Таким чином, оскільки Сторони підписали Акт прийому-передачі Реєстру Боржників до вищезгаданого договору Факторингу, грошове зобов`язання, а саме сплата Ціни Продажу в розмірі 72 670,97 грн. відбулась. Договори, укладені між ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та ТОВ «ФК «ЕЙС» у встановленому порядку недійсними не визнані, тобто, в силу положень статті 204 ЦК України діє презумпція правомірності указаних правочинів. Враховуючи наведене, в ході факторингового ланцюгу право вимоги перейшло до позивача, що свідчить про факт отримання права грошової вимоги до Боржника в розмірі 108375,10 грн. Щодо строків позовної давності представник позивача зазначив, що 24.12.2019 між АТ «Банк Кредит Дніпро» та відповідачкою укладено Кредитний договір № 22034000257495, згідно якого банком надано грошові кошти (кредит) в сумі 74400,00 грн. строком на 60 місяців. Таким чином, кінцева дата повернення кредиту визначається - 24.12.2024 року. Пунктом 24.3 УДБО Сторони встановили строк позовної давності за вимогами про стягнення Кредиту, процентів за користування Кредитом, комісіями, пенями, штрафами (неустойками) тривалістю у 10 років. Таким чином, строк позовної давності за кредитним договором №22034000257495 від 24.12.2019, щонайменше закінчиться 24.12.2029. Крім того, вважає безпідставним посилання відповідачки на те, що її не повідомлено про перехід права вимоги, так як з кредитного договору, укладеного між сторонами вбачається, що [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Жодних змін до особистих даних Боржниця не вносила. 03.02.2024 позивач, реалізуючи своє право на досудове врегулювання спору щодо заборгованості за кредитним договором, відправив лист-повідомлення про погашення Кредиту, зазначивши про намір стягнення заборгованості в судовому порядку, якщо це не буде здійснено. Проте, незважаючи на повідомлення, відповідач не виконав свого зобов`язання за вищевказаним кредитним договором. Крім того, на запит позивача ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» надали докази з яких вбачається, що 30.02.2024 о 14:17 відповідачці на номер телефону, що зазначений в кредитному договорі 0994748517 через систему АльфаSMS ТОВ «ІВЕСТУМ» від імені ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» відправлено повідомлення про перехід права вимоги від ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» до ТОВ «ФК «ЕЙС». Даний документ підписаний через систему Електронного Документообігу «Вчасно». Зокрема, з даного документу вбачається, що повідомлення має статус «Доставлено». Отже, позивач здійснив все можливе аби врегулювати спір без судового розгляду та використав для цього всю наявну інформацію про Боржника. Щодо суми заборгованості за кредитним договором представник позивача зазначив, що сторонами при укладанні договору було чітко узгоджено його умови, а саме: розмір кредиту, грошову одиницю, в якій надано кредит, строк та умови кредитування, що свідчить про наявність волі відповідача для укладення такого договору. Кредитор надав розрахунок заборгованості за кредитним договором, який разом з виписками з особового рахунку підтверджують виникнення заборгованості через невиконання зобов`язань та їх розмір за кредитним договором. Зі змісту відзиву, відповідачка не заперечує факту наявності заборгованості за кредитним договором, тобто визнає свої зобов`язання за ним. Крім того, у своєму відзиві відповідач посилається на те, що ТОВ «ФК «ЕЙС» на момент відступлення права вимоги за кредитним договором не мав відповідної ліцензії та не входив до Державного реєстру фінансових Установ України. Дане твердження є безпідставне, оскільки 05.03.2020, відповідно до Розпорядження НАЦКОМФІНПОСЛУГ, Національним Банком України видано Свідоцтво про реєстрацію фінансової установи ТОВ «ФК «ЕЙС». 21.03.2024 Національним банком України внесено запис до ДРФУ про переоформлення ліцензії ТОВ "ФК "ЕЙС" (код за ЄДРПОУ 42986956) на провадження господарської діяльності з надання фінансових послуг (крім професійної діяльності на ринку цінних паперів), а саме на надання послуг з факторингу на ліцензію на діяльність фінансової компанії з правом надання послуги - факторинг. Ліцензія «Надання послуг з факторингу» видана 19.03.2020 та ліцензія «Ліцензія на діяльність фінансової компанії», що замінила попередню 21.03.2024 передбачають придбання проблемної фінансової споживчої заборгованості, заходи спрямовані на її погашення у судовому та позасудовому порядках. Також, інформація про ТОВ «ФК «ЕЙС» у Державному реєстрі фінансових компаній міститься на веб-сайті Національного Банку України за посиланням: https://kis.bank.gov.ua/. Таким чином, посилання відповідача на відсутність у ТОВ «ФК «ЕЙС» відповідної ліцензії є безпідставною. В зв`язку з чим, просить задовольнити позовну заяву в повному обсязі. Крім того, представник позивача ТОВ «ФК «ЕЙС» - Тараненко А.І. через систему «Електронний суд» надіслав суду додаткові пояснення у справі, зазначивши, що перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу у межах строку кредитування згідно з ч. 5 ст. 261 ЦК України починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) позичальником обов`язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу. Відповідно до Графіку платежів відповідачка зобов`язувалася здійснювати повернення (погашення) суми кредиту один раз на два тижні на банківський рахунок Кредитодавця, що вказаний в реквізитах Договору. З графіку платежів вбачається, що перший внесок щодо погашення заборгованості [PERSON] мала внести 24.01.2020. Таким чином, строк позовної давності щодо першого платежу закінчився 24.01.2023. Відповідно, всіх наступних платежів - пізніше. Законом України від 15 березня 2022 року № 2120-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено пунктом 19, а саме: «У період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану». Відповідно, дана норма передбачає, що строки, визначені статтями 257-259 (позовна давність), 362, 559, 681, 728, 786, 1293 ЦК України продовжуються на строк його дії воєнного стану. Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 16 квітня 2024 року у справі № 756/10176/23. Тобто, виходячи з вищесказаного, якщо позовна давність спливає під час дії воєнного, надзвичайного стану, то останнім днем строку слід вважати перший робочий день після закінчення періоду дії в Україні воєнного, надзвичайного стану. Таким чином, позовна давність щодо повернення коштів починаючи з січня 2020 року спливала під час дії воєнного стану та вважається продовженою на строк дії в Україні воєнного стану. Отже, оскільки законодавець зупинив перебіг позовної давності, позивач дотримався її строків та реалізує своє беззаперечне право на справедливий суд відповідно до Конституції України. В судове засідання сторони не з`явилися. Представник позивача ТОВ «ФК «ЕЙС» у поданому позові просив розгляд справи провести в його відсутності. Позов підтримує в повному обсязі та просить задовольнити. Відповідачка [PERSON] надіслала до суду заяву про розгляд справи в її відсутності. Позов не визнає та заперечує проти його задоволення. При винесенні рішення просить врахувати наданий нею відзив на позовну заяву. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог з наступних підстав. Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно із статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Так, судом достовірно встановлено, що 24.12.2019 між АТ «Банк Кредит Дніпро» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 22034000257495, відповідно до п. 1.1 банк надає клієнту грошові кошти (кредит) у тимчасове платне користування на споживчі потреби, а клієнт зобов`язується повернути наданий кредит, сплатити проценти за користування кредитом та комісії, що передбачені договором, а також здійснити всі інші платежі за кредитом у встановлених договором розмірах і строках та виконати свої зобов`язання за договором у повному обсязі (а.с.23). Відповідно до п.1.2 Договору сума кредиту складає 74400,00 грн., строк кредитування 60 місяців, кінцева дата повернення кредиту 24.12.2024 року, цільове призначення на споживчі потреби, щомісячна комісія за обслуговування кредиту: з 24.12.2019 року по 23.04.2021 рік - 3% від суми кредиту; з 24.04.2021 року по 23.07.2022 року - 2.5% від суми кредиту, з 24.07.2022 року по 23.10.2023 року - 1.5% від суми кредиту, з 24.10.2023 року по 24.12.2024 року - 0.925% від суми кредиту, процентна ставка за користування кредитом є фіксованою та нараховується на строкову заборгованість за кредитом у розмірі 0,001% річних та прострочену заборгованість за кредитом у розмірі 56,00% річних. Згідно паспорту споживчого кредиту сума кредиту становить 74400,00 грн., строк кредитування 60 місяців, мета отримання кредиту на споживчі потреби, процентна ставка 0,001% річних, щомісячна комісія за обслуговування кредиту становить: з 1 по 15 міс. - 2232,00 грн., з 16 по 30 міс - 1860,00 грн., з 31 по 45 міс. - 1116,00 грн., з 46 по 60 міс. - 688,20 грн., плата за програмою страхування 14400,00 грн., загальні витрати за кредитом 102845,37 грн., реальна річна процентна ставка складає 62,48% (а.с. 42). Платежі з погашення заборгованості за кредитом, сплати процентів за користування кредитом та щомісячної комісії за обслуговування кредиту здійснюється у вигляді щомісячних ануїтетних платежів - обов`язкових платежів в сумі не менше 2723,04 грн. (п.5 Паспорту споживчого кредиту). Дата та розмір обов`язкового платежу зазначається в графіку платежів, що викладені в розділі 4 Договору. До моменту підписання кредитного договору [PERSON] ознайомилася та погодилася з умовами Універсального договору банківського обслуговування клієнтів-фізичних осіб (далі - УДБО) (а.с.43-73), Тарифами Банку, Публічним договором (офертою) АТ «БАНК КРЕДИТ ДНІПРО» та іншою інформацією за відповідною Банківською послугою, що містяться в УДБО та оприлюднені на Офіційному сайті Банку та у Відділеннях Банку. АТ «Банк Кредит Дніпро» свої зобов`язання за Договором виконало в повному обсязі, а саме надало відповідачці кредит у розмірі 74400,00 грн., встановленому Договором, що підтверджується виписками з особового рахунку за період з 24.12.2019 року по 11.07.2023 року. 12.07.2023 між АТ «Банк Кредит Дніпро» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» було укладено договір факторингу №12/07/23, у відповідності до умов якого фактор передає грошові кошти у розпорядження клієнта (ціна продажу) за плату, а клієнт відступає факторові права грошової вимоги (права вимоги) до боржників за кредитними договорами відповідно до реєстру боржників (а.с. 125). Внаслідок передачі (відступлення) права вимоги за договором фактор заміняє клієнта у кредитних договорах, що входять до портфеля заборгованості, та набуває прав грошових вимог клієнта за цими кредитними договорами, включаючи право вимагати від боржників належного виконання всіх грошових та інших зобов`язань боржників за кредитними договорами (п. 1.2 договору факторингу). Згідно реєстру боржників до договору факторингу № 12/07/23 від 12.07.2023 року заборгованість [PERSON] за кредитним договором № 22034000257495 від 24.12.2019 року становить 108375,10 грн., з яких: 71454,16 грн. - залишок простроченого кредиту; 2,13 грн. - залишок прострочених відсотків; 36918,81 грн. - залишок прострочених комісій (а.с.76-77). 29.01.2024 між ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та ТОВ «ФК «ЕЙС» було укладено договір факторингу № 29/01/24-01, у відповідності до умов якого фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта (ціна продажу) за плату, а клієнт відступити факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб боржників, включаючи суму основного зобов`язання (суму позики), плату за позикою (проценти за користування позикою та проценти на прострочену позику), пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить клієнту. Клієнт зобов`язується протягом 10 (десяти) робочих днів з дати відступлення права вимоги за договором позики фактору, повідомити боржників про відступлення права вимоги та про передачу їх персональних даних фактору, надати інформацію, передбачену чинним законодавством про фактора у спосіб, передбачений договором про споживчий кредит та вимогам чинного законодавства (п.1.3 договору факторингу). Згідно реєстру боржників до договору факторингу № 29/01/24-01 від 29.01.2024 року заборгованість [PERSON] за кредитним договором № 22034000257495 від 24.12.2019 року становить 108375,10 грн. (а.с. 107-108). Отже, зобов`язання за кредитним договором № 22034000257495 від 24.12.2019 року було повністю виконано первісним кредитором ТОВ «Банк Кредит Дніпро», зокрема, відповідачці було надано кредитні кошти на умовах, передбачених договором. У свою чергу, відповідачка не виконала умови взяті на себе зобов`язань, не погасила кредит та не сплатила відсотки за користування кредитом, у зв`язку із чим, заборгованість відповідачки не погашена та становить 108375,10 грн., з яких 71454,16 грн. - залишок простроченого кредиту, 2,13 грн. - залишок прострочених відсотків, 36918,81 грн. - залишок прострочених комісій. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, установлених ст. 11 цього Кодексу, зокрема: договорів та інших правочинів (ч. 2 ст. 509 ЦК України). Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За змістом статтей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Статтею 627 ЦК України встановлено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Також відповідно до ч.1 ст.512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Визначення факторингу міститься у ст. 49 Закону України «Про банки і банківську діяльність», у якій зазначено, що факторинг - це придбання права вимоги на виконання зобов`язань у грошовій формі за поставлені товари чи надані послуги, приймаючи на себе ризик виконання таких вимог і прийом платежів. Згідно зі ст.514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною 1 ст. 1078 ЦК України встановлено, що предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Відповідно до статті 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Згідно ч. 1 ст. 517 ЦК України, первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Відповідно до ч. 2 ст. 518 ЦК України, якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, він має право висунути проти вимоги нового кредитора заперечення, які він мав проти первісного кредитора на момент пред`явлення йому вимоги новим кредитором або, якщо боржник виконав свій обов`язок до пред`явлення йому вимоги новим кредитором, - на момент його виконання. Статтею 1080 ЦК України презюмується дійсність договору факторингу незалежно від наявності домовленості між клієнтом та боржником про заборону відступлення права грошової вимоги або його обмеження. Стаття 1082 ЦК України зобов`язує боржника здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов`язку перед клієнтом. Отже, за змістом наведених вище положень закону заміна кредитора на фактора не означає звільнення боржника від обов`язку виконати зобов`язання, а лише надає боржникові право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце та у випадку, коли таких доказів не надано, виконати зобов`язання на рахунок первинного кредитора. При цьому, аналіз змісту ст.1082 ЦК України дозволяє дійти висновку, що викладені в ній положення щодо обов`язку боржника здійснити платіж факторові за умови, що боржник одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові, стосуються позасудового порядку вирішення спору. При цьому, невиконання фактором цього обов`язку не звільняє боржника від виконання обов`язків за кредитним договором, а лише дає йому право на виконання свого обов`язку перед первісним кредитором. За змістом наведених положень закону боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на її погашення первісному кредитору і таке виконання є належним. Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 23 вересня 2015 року у справі № 6-979цсі 5. Відповідно до умов договору факторингу №29/01/24-01 від 29.01.2024 (п.1.3.) Клієнт зобов`язується протягом 10 робочих днів з дати відступлення права вимоги за Договором Факторингу, повідомити Боржників про відступлення права вимоги та про передачу їх персональних даних Фактору, надати інформацію передбачену чинним законодавством про Фактора, у спосіб, передбачений договором про споживчий кредит та вимогами чинного законодавства. Таким чином, відповідно до умов Кредитного договору, одним із видів повідомлення Боржника про відступлення прав вимоги є направлення Клієнту Текстового повідомлення на Основний номер телефону та/або Додатковий номер телефону. На запит ТОВ «ФК «ЕЙС» ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» надали докази з яких вбачається, що 30.02.2024 о 14:17 [PERSON] на номер телефону, що зазначений в кредитному договорі-0994748517 через систему АльфаSMS ТОВ «ІВЕСТУМ» від імені ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» відправлено повідомлення про перехід права вимоги від ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» до ТОВ «ФК «ЕЙС». Даний документ підписаний через систему Електронного Документообігу «Вчасно». Зокрема, з даного документу вбачається, що повідомлення має статус «Доставлено» (а.с.178-180). Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч. 1 ст. 530 ЦК України). Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Стаття 611 ЦК України визначає, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Відповідно до ст. ст. 12, 76-81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана за допомогою належних та допустимих доказів довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Згідно зі статтями 13 та 89 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених сторонами вимог, на підставі доказів, які він оцінює за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Враховуючи невиконання відповідачкою взятих на себе зобов`язань щодо своєчасного погашення кредитної заборгованості та процентів за кредитом в строки, передбачені умовами кредитного договору, суд вважає вимоги позивача щодо стягнення з відповідачки за кредитним договором № 22034000257495 від 24.12.2019 року заборгованості, а саме 71454,16 грн. - залишок простроченого кредиту, 2,13 грн. - залишок прострочених відсотків, що в загальному розмірі становить 71456,29 грн. обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Натомість, щодо вимоги позивача про стягнення з відповідачки залишку прострочених комісій в сумі 36918,81 грн. суд зазначає наступне. Судом встановлено, що згідно до п. 1.2 кредитного договору № 22034000257495 від 24.12.2019 року та паспорту споживчого кредиту, які підписані сторонами, метою отримання кредиту в сумі 74400,00 грн. є споживчі потреби. Відповідно до п. 17 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» послуга - діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб. У розумінні положень чинного законодавства України надання грошових коштів є послугою. Відповідно до ч. 8 ст. 18 Закону України "Про захист прав споживачів", нечіткі або двозначні положення договорів зі споживачами тлумачаться на користь споживача. Також у п. 1.2 кредитного договору № 22034000257495 від 24.12.2019 року та у паспорті споживчого кредиту (розділ «Інформація щодо реальної річної процентної ставки та орієнтовної загальної вартості кредиту для споживача») передбачено сплату відповідачем комісії за обслуговування кредитом: з 1 по 15 міс. - 2232,00 грн., з 16 по 30 міс - 1860,00 грн., з 31 по 45 міс. - 1116,00 грн., з 46 по 60 міс. - 688,20 грн. Тобто банком фактично встановлено плату позичальника за надання інформації щодо його кредиту, безоплатність надання якої прямо передбачена частиною першою статті 11 Закону України «Про споживче кредитування». Однак, розмір комісії за управління кредитом, який визначено в кредитному договорі №22034000257495 від 24.12.2019 року та у паспорті споживчого кредиту, встановлено без уточнення найменування конкретних послуг та систематичності запиту споживачем інформації щодо обслуговування кредитної заборгованості. Поряд з цим, у позовній заяві та розрахунку суми несплачених комісій за користування кредитними коштами, нарахованих відповідно до кредитного договору № 22034000257495 від 24.12.2019 року, загальна сума несплачених комісій становить 36918,81 грн. Таким чином, вказані умови кредитного договору не містять розмежування платних та безоплатних послуг, як і не містять найменування цих послуг, а значить передбачають виключно платні послуги стосовно обслуговування кредиту в тому числі, слід розуміти, і послуги на вимогу споживача не частіше одного разу на місяць повідомляти йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надання виписки з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформації про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншої інформації, що суперечить вимогам частин першої та другої статті 11 Закону України «Про споживче кредитування», за яким надання таких послуг передбачено безоплатно. Пункт 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, що затверджені Постановою Національного банку України №168 від 10.05.2007 року визначає, що Банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача тощо) або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, унесення до нього змін, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на укладення кредитного договору тощо). Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Як вказано у постанові Верховного Суду від 20 лютого 2019 року у справі №666/4957/15-ц надання грошових коштів за укладеним кредитним договором відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України є обов`язком банку, виконання такого обов`язку не може обумовлюватися будь-якою зустрічною оплатою з боку позичальника. Оскільки надання кредиту - це обов`язок банку за кредитним договором, то така дія як надання фінансового інструменту не є самостійною послугою, що замовляється та підлягає сплаті позичальником. Оскільки надання фінансового інструменту у зв`язку із наданням кредиту відповідає економічним потребам лише самого банку, то такі дії не є послугами, що об`єктивно надаються клієнту-позичальнику. В зв`язку з цим, Верховний Суд дійшов висновку про те, що кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною. За таких обставин, пункти кредитного договору про сплату комісії за надання кредитних коштів є нікчемними. За ч. 2 ст. 215 ЦК України, недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Якщо у зв`язку із вчиненням недійсного правочину другій стороні або третій особі завдано збитків та моральної шкоди, вони підлягають відшкодуванню винною стороною. Правові наслідки, передбачені частинами першою та другою цієї статті, застосовуються, якщо законом не встановлені особливі умови їх застосування або особливі правові наслідки окремих видів недійсних правочинів (ч.ч. 1-3 ст. 216 ЦК України). Враховуючи те, що відповідачці встановлено щомісячну плату за послуги банку, які за законом повинні надаватись безоплатно, суд доходить висновку, що положення кредитного договору № 22034000257495 від 24.12.2019 року, укладеного між АТ «Банк Кредит Дніпро» та [PERSON] , щодо обов`язку позичальника сплачувати плату за обслуговування кредитом щомісячно в терміни та у розмірах, визначених п. 1.2 кредитного договору та графіком платежів до кредитного договору, є нікчемними, тобто недійсними в силу закону. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04 червня 2019 року у справі №916/3156/17 дійшла висновку, що визнання нікчемного правочину недійсним за вимогою сторони не є належним способом захисту прав, оскільки не призведе до реального відновлення порушених прав позивача, адже нікчемний правочин є недійсним у силу закону. За змістом ч. 5 ст. 216 ЦК України, суд може застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину з власної ініціативи. З огляду на викладене, оскільки положення п. 1.2 кредитного договору №22034000257495 від 24.12.2019 року, в частині обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредитом є нікчемними, суд доходить висновку, що в задоволенні вимоги позивача про стягнення з відповідачки комісії за розрахунково-касове обслуговування (комісії за обслуговування кредитом) в сумі 36918,81 грн. слід відмовити. Таким чином, даючи юридичну оцінку доказам, суд вважає, що в судовому засіданні знайшов підтвердження той факт, що відповідачка отримала кредитні кошти, але свої зобов`язання по їх поверненню та сплаті відсотків належним чином не виконувала, а отже зобов`язана повернути позивачу, який набув право вимоги за Кредитним договором №22034000257495 від 24.12.2019 року, борг в загальному розмірі 71456,27 грн., з яких: 71454,16 грн. - залишок простроченого кредиту; 2,11 грн. - залишок прострочених відсотків. Щодо застосування строків позовної давності, суд зазначає наступне. У відзиві на позов відповідачка просила застосувати наслідки спливу строків позовної давності до вимог позивача, посилаючись на те, що 24.12.2019 року між АТ «Банк Кредит Дніпро» та [PERSON] укладено кредитний договір № 22034000257495, згідно якого банком надано грошові кошти в сумі 74400,00 грн. 12.07.2023 року АТ «Банк Кредит Дніпро» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» уклали договір факторингу № 12/07/23, строк дії якого закінчується 12.07.2026 року, згідно якого від АТ «Банк Кредит Дніпро» до ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» перейшло право вимоги на загальну суму 108375,10 грн. 29.01.2024 року ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та ТОВ «Фінансова компанія «ЕЙС» уклали Договір факторингу №29/01/24-01, відповідно до умов якого, ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» відступило право грошової вимоги ТОВ «ФК «ЕЙС» за кредитним договором. Договір Факторингу № 12/07/23 від 12.07.2023 року між АТ «Банк Кредит Дніпро» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» №29/01/24-01 від 29.01.2024 року між ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та ТОВ «Фінансова компанія «ЕЙС» укладено після спливу строку позовної давності. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну та спеціальну. Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки, а згідно п. 1 ч. 5 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності за зобов`язаннями з визначеним строком виконання починається зі спливом строку виконання кожного окремого платежу за Кредитним договором. Разом з тим, із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов`язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на події, яка має неминуче настати (ст. ст. 251, 252 ЦК України). Виходячи із норм ст. 260 ЦК України позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу у межах строку кредитування згідно з ч. 5 ст. 261 ЦК України починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) позичальником обов`язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу. Відповідно до Графіку платежів [PERSON] зобов`язувалася здійснювати повернення (погашення) суми кредиту один раз на два тижні на банківський рахунок Кредитодавця, що вказаний в реквізитах Договору. З графіку платежів вбачається, що перший внесок щодо погашення заборгованості [PERSON] мала внести 24.01.2020 року. Таким чином, строк позовної давності щодо першого платежу закінчився 24.01.2023 року. Відповідно, всіх наступних платежів - пізніше. Законом України від 15 березня 2022 року № 2120-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено пунктом 19, а саме : «У період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану». Відповідно, дана норма передбачає, що строки, визначені статтями 257-259 (позовна давність), 362, 559, 681, 728, 786, 1293 ЦК України продовжуються на строк його дії воєнного стану. Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 16 квітня 2024 року у справі № 756/10176/23. Тобто, виходячи з вищесказаного, якщо позовна давність спливає під час дії воєнного, надзвичайного стану, то останнім днем строку слід вважати перший робочий день після закінчення періоду дії в Україні воєнного, надзвичайного стану. Таким чином, позовна давність щодо повернення коштів починаючи з січня 2020 року спливала під час дії воєнного стану та вважається продовженою на строк дії в Україні воєнного стану. Отже, оскільки законодавець зупинив перебіг позовної давності, позивач дотримався її строків та реалізував своє беззаперечне право на справедливий суд відповідно до Конституції України. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку про відсутність підстав для відмови в задоволенні позову в зв`язку з пропуском строку позовної давності. Крім того, згідно п.6 ч.1 ст.264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання: як розподілити між сторонами судові витрати. Відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Пункт 1 ч.3 ст.133 ЦПК передбачає, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно з платіжною інструкцією №2378 від 01.03.2024 року позивач сплатив 2422,40 грн. судового збору, а також поніс витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, в розмірі 4500,00 грн. Згідно із ч. 1 ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Приписами ч. 2 ст.137 ЦПК України передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Згідно ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Пунктом 48 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах № 10 від 17.10.2014 визначено, що витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій позасудовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад,складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. На підтвердження понесених витрат позивачем було надано договір надання правничої допомоги №16/02/24 від 16.02.2024, додаткову угоду №1 до договору про надання правничої допомоги №16/02/24 від 16.02.2024 та акт прийому передачі наданих послуг від 16.02.2024 із зазначенням наданих правових та юридичних послуг у загальному розмірі 4500,00 грн. Виходячи з принципу розумності, суд приходить до висновку про доцільність стягнення з відповідачки витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 4500,00 гривень, так як вважає, що розмір заявлених представником позивача витрат на правничу допомогу є співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом робіт, часом, витраченим на виконання відповідних робіт та обсягом наданих адвокатом послуг. Під час розгляду справи стороною відповідача не було заявлено клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу. Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до пункту 36 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 року №10, вимога пропорційності присудження судових витрат при частковому задоволенні позову (частина перша статті 141 ЦПК) застосовується незалежно від того, за якою ставкою сплачено судовий збір. Так, суд вважає за необхідне стягнути з відповідачки 1597,19 грн. грн. сплаченого позивачем судового збору, який у зв`язку з частковим задоволенням позову розраховується наступним чином: 71456,27/108375,08 х 2422,40 = 1597,19 грн. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial