Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-20 00:00:00

І. Позиція сторін у справі у лютому 2024 р. позивач звернувся до суду із зазначеними позовними вимогами, просить суд зобов`язати [PERSON] не чинити перешкоди у спілкуванні з дочкою [PERSON] , [INFO] , та участі у її вихованні. ???Визначити [PERSON] способи участі у вихованні та спілкуванні з дочкою [PERSON] , [INFO] : ??систематичні побачення з дитиною з 8 години першої та третьої суботи та до 20 години першої та третьої неділі місяця, а також у святкові та оголошені державою вихідні дні з 8 до 20 години; ??можливість раз на рік виїжджати за кордон у туристичну подорож разом з дитиною; ??під час літніх канікул брати дитину для виїзду на відпочинок до моря або санітарно - лікувальних закладів; ??безперешкодно спілкуватися з дитиною по телефону; надати можливість під час весняних, зимових та осінніх канікул відвідувати з дитиною вистави, театри, катки, зоопарк та інші дитячи культурні, навчально - виховні та розважальні заклади; ??відвідування з дитиною місця проживання батька. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що перебуваючи у шлюбі в [PERSON] та [PERSON] народилася дочка [INFO] [PERSON] . У подальшому спільне життя між подружжям не склалося на підставі чого, рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 14.12.2023 шлюб розірвано. Після розірвання шлюбу дитина проживає разом із матір`ю, яка створює перешкоди відповдачу у спілкуванні та у вихованні дитини, не даючи змоги спілкуватися з дитиною по телефону, не дозволяє дитині бачитися з батьком, проводити вільний час, відвідувати місце проживання батька, спільно відпочивати та відвідувати культурні, навчально - виховні та розважальні дитячи заклади. [PERSON] налаштовує дочку проти позивача, ігнорує всі спроби поспілкуватися з дочкою, взяти участь у її вихованні тощо. При цьому, у відповідача відсутні жодні правові підстави перешкоджати реалізовувати право відповідача як батька дитини на спілкування та виховання своєї дочки. ІІ. Процесуальні дії і рішення суду 25.03.2024 до Святошинського районного суду м. Києва надійшла вказана позовна заява за підсудністю з Оболонського районного суду м. Києва області на підставі ухвали судді від 12.02.2024 (а.с. 11). Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26.03.2024 визначено суддю Ул`яновську О.В. (а.с. 18-19). Ухвалою судді від 27.03.2024 позовну заяву залишено без руху та надано строк на усунення недоліків (а.с. 20-21). Ухвалою судді від 22.04.2024 відкрито провадження по справі за правилами загального позовного провадження (а.с. 34-35). Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 21.05.2024 підготовче провадження закрито, справу призначено до судового розгляду (а.с. 46). Позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином. Відзив на позовну заяву до суду не направила, жодних заяв з процесуальних питань від сторони відповідача до суду не надходили. Третя особа у судове засідання не з`явилася, про слухання справи повідомлена належним чином, 20.05.2024 від представника третьої особи надійшла заява про слухання справи у їх відсутність (а.с. 40). За правилами ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, у межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право у порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно принципу диспозитивності суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1 ст. 13 ЦПК України). Відповідно до ч. 1 ст. 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. Відповідно до положень ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспорюваного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України). Зі змісту п. 25 рішення Європейського суду з прав людини від 11.04.2011 у справі «Жук проти України», яке підлягає застосуванню відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», вбачається, що суди, розглядаючи справи без участі учасників процесу, повинні пересвідчитися, що їм вчасно повідомлено про дату і час розгляду справи, тобто, що їхнє право бути присутніми під час судового розгляду не було порушено. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає за можливе вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити заочне рішення, що відповідає ст. 280 ЦПК України. ІІІ. Фактичні обставини справи судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] [PERSON] , народилася [INFO] , батьками якої є: [PERSON] та [PERSON] (а.с. 4). Згідно рішення Оболонського районного суду м. Києва від 14.12.2023 шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано (а.с. 3). ІV. Позиція суду та оцінка аргументів учасників розгляду частиною 2 ст. 2 СК України врегульовано сімейні особисті немайнові та майнові відносини між подружжям, між батьками та дітьми, між матір`ю та батьком дитини щодо її виховання, розвитку та утримання. Відповідно до ч. 7 ст. 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України. Статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність з виховання, навчання і розвитку дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно вимог ч. 2 ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства» за якою, батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Статтею 153 СК України передбачено, що мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене. Згідно із ст. 158 СК України за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Частиною 1 ст. 159 СК України передбачено, що якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Частиною 2 ст. 159 СК України визначено, що суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання, тощо), місце та час їхнього спілкування. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення. Рішення органу опіки та піклування є обов`язковим до виконання. Особа, яка ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, зобов`язана відшкодувати матеріальну та моральну шкоду, завдану тому з батьків, хто проживає окремо від дитини. Одним із принципових положень, закріплених у Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959 є те, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Відповідно до ст.ст. 3, 18 Конвенції «Про права дитини» в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Статтею 27 Конвенції передбачено, що дитина має право на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Згідно зі ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства»: «Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України». Однак, стороною позивача не надано суду належних та достовірних доказів, які б у своїй сукупності свідчили про те, що відповідач чинить перешкоди у спілкуванні з дитиною, та здійснює певний вплив на дочку задля перешкод позивачу у спілкуванні з дитиною. Також, у матеріалах справи відсутні будь-які висновки компетентного органу за місцем проживання дитини щодо порядку та способів участі батька у спілкуванні з дитиною. З огляду на вищевикладене, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову, у зв`язку з відсутністю вчинення перешкод у спілкуванні з дитиною. V. Розподіл судових витрат відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційне розміру задоволених позовних вимог, а в разі відмови у позовних вимогах покладається на позивача. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed