Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-21 00:00:00

\~ \~ \~ \~ \~ \~ У\~квітні 2024\~року позивачка\~ [PERSON] \~звернулася в\~суд з\~позовом до\~ [PERSON] \~провизнання майна спільною сумісною власністю подружжя та виділення частки. У позовній заяві позивачка вказала, що з відповідачем перебувала у зареєстрованому шлюбі з 27 червня 1999 року. Рішенням Чортківського районного суду Тернопільської області шлюб розірвано. Рішення набрало законної сили 02 січня 2024 року. За час спільного проживання як подружжя, вони 18 лютого 2006 року разом набули житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS] , де спільно проживали як сім`я, використовуючи його за призначенням. Житловий будинок зареєстрований в реєстрі права власності на нерухоме майно 22 березня 2010 року. Окрім того, ними спільно набуто земельну ділянку площею 0.0900 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, яка розташована по [ADDRESS] , кадастровий номер 6125585900:02:001:2407. Житловий будинок та земельна ділянка зареєстрована на ім`я відповідача. Після розірвання\~шлюбу вона\~продовжує проживати\~в зазначеному\~будинку,\~зареєстрована в\~ньому,\~там зберігаються\~речі,\~які належать\~особисто їй,\~на даний\~час вона\~перебуває поза\~межами України\~на заробітках. Вважає, що придбаний (надбаний) нею та відповідачем житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS] та земельна ділянка площею 0,0900 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, розташована по [ADDRESS] , кадастровий номер 6125585900:02:001:2407, є спільним сумісним майном подружжя, підлягає поділу, що стало підставою її звернення до суду. Просить визнати спільною сумісною власністю подружжя житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS] та земельну ділянку площею 0,0900 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, розташовану по [ADDRESS] , кадастровий номер 6125585900:02:001:2407, та визнати за нею по Ѕ частині зазначеного майна. Представник позивачки [PERSON] [PERSON] подав заяву про уточнення позовних вимог, в якій просить суд зменшити розмір судових витрат, які підлягають стягненню з відповідача з 10000 гривень на 6000 гривень, та просить стягнути з відповідача [PERSON] в його користь 6000 гривень судових витрат, понесених по справі. Представник позивачки [PERSON] адвокат Тесля П. О. в судове засідання не з`явився, подав заяву, в якій просить справу розглядати без його участі та участі його представника. Уточнені позовні вимоги підтримують, просять їх задовольнити. Представник відповідача [PERSON] адвокат Дядик Я. Б. подав заяву про визнання позовних вимог, в якій вказує, що позовні вимоги [PERSON] про визнання спільною сумісною власністю подружжя житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS] та земельної ділянки, площею 0, 0900 га кадастровий номер 6125585900:02:001:2407 та визнання за позивачкою право власності у спільному сумісному майні подружжя на 1/2 частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS] , на 1/2 частину земельної ділянки площею 0.0900 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, розташованої по [ADDRESS] , кадастровий номер 6125585900:02:001:2407, стягнення з відповідача уточненої суми судових витрат в загальному розмірі 6000,00 гривень (зі сплати судового збору та витрат на правничу допомогу) визнає, проти їх задоволення не заперечує. Просить вирішити питання про повернення позивачу 50% сплаченого судового збору. Справу просить розглядати за відсутності відповідача та його представника. Суд, розглянувши позов, вивчивши та дослідивши письмові докази, приходить до висновку, що уточнені позовні вимоги підлягають задоволенню з таких підстав. Відповідно до вимог ч. 4 ст. 200 Цивільного процесуального кодексу України ухвалення в підготовчому судовому засіданні судового рішення у разі визнання позову проводиться в порядку, встановленому статтею 206 цього Кодексу. Згідно з ч. 4 ст. 206 вищезазначеного Кодексу в разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Визнання відповідачем позову в даній справі не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Відповідно до ч. 1 ст. 82 цього ж Кодексу обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі Рішенням Чортківського районного суду Тернопільської області від 27 жовтня 2023 року розірвано шлюб між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , уродженкою с. Свидова Чортківського району Тернопільської області, який зареєстрований 27 червня 1999 року в Свидівській сільській раді Чортківського району Тернопільської області, актовий запис №3. Згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 22 грудня 2009 року [PERSON] є власником будинку [ADDRESS] , зареєстровано в електронному Реєстрі прав власності на нерухоме майно 22 березня 2010 року. Сторонами спільно набуто земельну ділянку, площею 0.0900 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, яка розташована по [ADDRESS] , кадастровий номер 6125585900:02:001:240, про що свідчить Державний акт на право власності на земельну ділянку серія ЯИ 3719925. Згідно ст. 57 Сімейного кодексу України, особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: 2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; 3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Відповідно до ст. 60 Сімейного кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до частини першої\~статті 69 СК України,\~ дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом (частина друга статті 372 Цивільного кодексу України). Згідно з ч. ч. 3, 4\~ст. 368 ЦК України\~ майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі. Відповідно до\~ст. 372 ЦК України, \~у разі поділу майна, що є у спільній власності, вважається, що частка співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Згідно з ч. 1\~ст. 70 СК України, \~у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. У зв`язку із цим, суду під час вирішення спору щодо поділу майна, набутого сім`єю, слід установити не лише обставини щодо факту спільного проживання сторін у справі, а й ті обставини, що спірне майно було придбане сторонами внаслідок спільної праці. Згідно з п. 23\~Постанови Пленуму Верховного Суду України, від 21.12.2007 № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті\~60,\~69 СК, ч. 3\~ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2,3\~ст.325 ЦК\~можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами, тощо. Майно, яке належало одному з подружжя, може бути віднесено до спільної сумісної власності укладеною при реєстрації шлюбу угодою (шлюбним договором) або визнано такою власністю судом з тих підстав, що за час шлюбу його цінність істотно збільшилася внаслідок трудових або грошових затрат другого з подружжя чи їх обох. У пунктах 22, 30 вказаної постанови зазначено, що вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. У разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане. Тому сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя. Враховуючи наведене, суд вважає за необхідне визнати спірне майно спільною сумісною власністю подружжя та визнати за позивачкою право власності на Ѕ частину майна. Згідно ч. 1 ст. 142 Цивільного процесуального кодексу України, ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Враховуючи те, що відповідач уточнені позовні вимоги визнає, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача в користь позивача 6000 гривень судових витрат та повернення позивачці з державного бюджету 50 відсотків сплаченого судового збору в сумі 2296,30 гривень, який було сплачено згідно квитанції до платіжної інструкції на переказ готівки ««РВС Банк» Чортківське відділення» №03-1841226/1/С від 03 квітня 2024 року, що становить 1148,15 грн.

Outcome: approved