Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-12 00:00:00

16.02.2024 року [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів. В обґрунтування позову вказує, що з 05.08.2006р. перебував в шлюбі з відповідачкою, від даного шлюбу [INFO] у них народився син [PERSON] . У подальшому, рішенням Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 20.04.2021р. шлюб між ними було розірвано, після чого син залишився проживати разом з ним. Відповідачка з сином не спілкується, не піклується про фізичний та духовний розвиток дитини, порушує уявлення дитини про матір та повноцінну родину, не виявляє інтересу до його внутрішнього світу, не сприяє засвоєнню загальновизнаних норм моралі, не надає доступу до культурних та інших духовних цінностей, тобто повністю усунулася від утримання та виховання. Тому позивач просить позбавити [PERSON] батьківських прав. Також через ненадання матеріальної допомоги просить стягнути з відповідачки аліменти на утримання сина. Ухвалою Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 22.02.2024 відкрито провадження по справі, визначено проводити розгляд справи в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання по справі на 28.03.2024. Ухвалою Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 28.03.2024 закрито підготовче провадження у справі, призначено справу до розгляду в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні 13.05.2024 . Представник позивача у судовому засіданні просили позовні вимоги задовольнити, з підстав, зазначених у позовній заяві. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, відзив до суду не подала. Представник третьої особи у судовому засіданні проти задоволення позовних вимог не заперечувала. Вислухавши доводи учасників, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, суд дійшов до таких висновків. Сукупністю належних, допустимих і достовірних доказів судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 05.08.2006р. (а.с.11), в період шлюбу у них народивсясин [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження дитини (а.с. 10). Рішенням Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 20.04.2021 року шлюб між сторонами було розірвано (а.с. 12-15). Відповідно витягу з реєстру Криворізької територіальної громади від 18.10.2023, неповнолітній [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (а.с. 16). Згідно акта з місця проживання від 13.02.2024 року неповнолітній [PERSON] проживає спільно з батьком [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] з 2021 року по теперішній час. Біологічна матір дитини - [PERSON] за вищевказаною адресою не проживає та не проживала, участь у вихованні дитини не приймає. (а.с. 20). Відповідно до договору дарування квартири від 07.08.2018, [PERSON] належить квартира за адресою: [ADDRESS] (а.с. 21-22). Згідно з характеристикою [PERSON] навчається у «Гірничо-електромеханічному фаховому коледжі Криворізького національного університету» на 2-му курсі, характеризується як добра, вихована,скромна та розсудлива дитина, захоплюється спортом, шкідливих звичок не має, зовнішній вигляд охайний. Батько приділяє належну увагу вихованню сину, підтримує зв`язок із класним керівником. Мати не бере участі у вихованні дитини (а.с. 23). Відповідно до акту обстеження умов проживання за адресою [ADDRESS] від 20.03.2024, що наданий Тернівським районним у місті раді виконавчим комітетом, санітарно-гігієнічний стан помешкання у задовільному стані, в квартирі частково зроблений новий ремонт, наявні необхідні меблі, в холодильнику є запас продуктів харчування. У дитини окрема кімната, спальне ліжко, стіл для навчання, необхідні меблі, комп`ютер, достатня кількість одягу та взуття, постільна білизна чиста, ліжко охайно заправлене. За вищевказаною адресою проживають: [PERSON] та [PERSON] . В родині дружні стосунки.(а.с. 60). Згідно висновку виконкому Тернівської районної у місті ради від 22.03.2024р., з 05.08.2006р. [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу мають спільну дитину- [PERSON] . Після розірвання шлюбу, з 20.04.2021 і по теперішній час, син проживає разом з батьком за адресою: [ADDRESS] . Спеціалістами служби у справах дітей виконкому Тернівської районної у місті ради було здійснено вихід за вищевказаною адресою, складено акт обстеження житлових умов від 20.03.2024. Були отримані письмові пояснення від неповнолітньої дитини, [PERSON] , [INFO] , згідно яких мати дійсно не проживає з 2021р. з ним разом, його життям не цікавиться, не телефонує, матеріально не утримає, про її місце знаходження йому не відомо. [PERSON] в письмових поясненням зазначив, що більше трьох останніх років син проживає разом з ним, він його повністю утримає, займається вихованням, піклується про подальшу долю. Неповнолітній [PERSON] навчається у «Гірничо-електромеханічному фаховому коледжі Криворізького національного університету» на 2-му курсі, характеризується як добра і вихована дитина, шкідливих звичок не має, зовнішній вигляд охайний, батько приділяє достатньо уваги сину, зв`язок з класним керівником підтримує. У телефонному режимі з [PERSON] не вдалося зв`язатися, оскільки телефон вимкнутий, за вказаною адресою вона не проживає, адреса фактичного проживання не відома. Отже, надати об`єктивний висновок про доцільність/недоцільність позбавлення батьківських прав за даних обставин немає можливості (а.с. 55-56, 58, 59). Свідки [PERSON] та [PERSON] , кожний окремо в судовому засіданні підтвердили той факт, що неповнолітній [PERSON] проживає разом з батьком [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Відповідачка з дитиною не спілкується та участь у її вихованні не приймає, дитиною опікується лише батько. Крім батька у дитини інших родичів немає. Неповнолітній [PERSON] в судовому засіданні підтвердив той факт, що проживає разом з батьком за адресою: [ADDRESS] , та зазначив про відсутність будь якого контакту з матір`ю тривалий час. Жодної допомоги йому мати не надає. Крім батька у нього немає інших родичів. Оцінка суду. Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Згідно із ст. 18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Частиною 1 статті 12 Закону України "Про охорону дитинства" встановлено, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно з ч.1-4 ст. 150 СК України батьки зобов`язані: виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя: поважати дитину. Згідно п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона або він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Мати, батько, позбавлений батьківських прав, має право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав, якщо дитина не була усиновлена і усиновлення не скасоване або не визнане недійсним судом (ст. 169 СК України). З урахуванням викладеного вище, враховуючи доведеність факту того, що відповідачка усунулась від виховання дитини, її життям не цікавиться, між матір`ю і дитиною відсутні соціальні зв`язки, суд вважає необхідним позбавити [PERSON] батьківських прав щодо дитини, що відповідає інтересам дитини та є необхідним у демократичному суспільстві. Разом з тим, суд вважає необхідним зазначити, що при зміні своєї поведінки та зміні обставин згідно зі ст. 169 СК України відповідач не позбавлена права звернутися до суду із позовом про поновлення батьківських прав. Щодо позовної вимоги про стягнення з відповідача аліментів на утримання [PERSON] , суд приходить до наступного висновку. На підставі положення ч. 3 ст. 166 СК України, відповідно до якого при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину, суд вважає доцільним вирішити питання про стягнення аліментів на утримання дитини. Обов`язок батьків по утримуванню дітей до досягнення ними повноліття закріплений в ч.2 ст.51 Конституції України, ст. 180 СК України. У випадку ухилення батьків від виконання цього обов`язку, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються в частині від доходу його матері, батька й (або) у твердій грошовій сумі, що передбачено ст. 181 СК України. Статтею 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини;2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Відповідно до положень статті 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ч. 2 ст. 166 Сімейного кодексу України та ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Таким чином, передбачених законом підстав для звільнення відповідача від обов`язку утримання неповнолітньої дитини судом не встановлено. Оскільки відповідачка не виконує у відношенні свого неповнолітнього сина передбачені сімейним законодавством батьківські обов`язки по його утриманню, чим порушує право дитини на достатній рівень життя, тому позовні вимоги про стягнення з відповідачки аліментів підлягають задоволенню. Відповідно до ч. ч. 1, 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набрала чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до частини 2 статті 182 Сімейного кодексу України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Тому, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги [PERSON] та стягнути з [PERSON] аліменти у розмірі частини доходів відповідача, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення позову і до її повноліття. З урахуванням викладеного на підставі ст. ст.150, 164,180,183 СК України,

Outcome: approved