Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-09 00:00:00

До Московського районного суду м. Харкова надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив , що сторони перебували у шлюбі, який розірвано рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 25.07.2022 року. Від шлюбу сторони мають дітей - [PERSON] , [INFO] , актовий запис про народження № 254 та [PERSON] , [INFO] , актовий запис про народження №59. Позивач вказує, що сімейне життя з самого початку не складалося та було досить напруженим. Спільне життя було вже нестерпним та сторони фактично розійшлися у 2022 році, дитина [PERSON] залишилася проживати з позивачем. Дитина була не дуже схильна до матері через її байдуже ставлення до неї. Після припинення відносин у 2022 році і по сьогоднішній час відповідач не бере жодної участі у вихованні, розвитку дитини, вона знаходяться на повному утриманні батька. Аліменти відповідач не сплачувала та не сплачує і до сьогодні. Тобто, вона має можливість брати участь у вихованні дітей, проте не робить цього. Представник позивача адвокат Заруцький Р.М. подав уточнену позовну заяву, а також заяву, в якій підтримав позовні вимоги та просив слухати справу без його участі та участі позивача. Зважаючи на подання відповідачем заяви про визнання позову, проти розгляду справи без відповідача не заперечував. Відповідачка в судове засідання не з`явилась , подала до суду нотаріально засвідчену заяву, у якій визнає обставини, зазначені у позовній заяві, справу просить розглядати без її участі та присутності. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, повідомлений належним чином, причини неявки суду невідомі. До суду надано письмовий висновок про доцільність позбавлення батьківських прав. Розгляд справи просили проводити без участі представника Департаменту служб у справах дітей. Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, давши оцінку доказам, що мають значення для справи, суд прийшов висновку, що позовні вимоги обґрунтовані, а тому підлягають задоволенню з наступних підстав. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені умови, як кожну окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, тобто свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Частинами 2, 3 статті 51 Конституції України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Відповідно до ст. 150 СК України, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини. Забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Тобто, перелік підстав позбавлення батьківських прав є вичерпним. У пункті 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз`яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею дснх загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Відповідно до п. 15 зазначеної постанови Пленуму Верховного Суду України позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Згідно з принципом ст. 6 Декларації прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. З досліджених матеріалів справи судом встановлено, що згідно свідоцтв про народження дітей відповідач та позивач по справі є батьками неповнолітніх - [PERSON] , [INFO] , актовий запис про народження № 254 та [PERSON] , [INFO] , актовий запис про народження №59. Шлюб між сторонами розірвано рішенням Дзержинського районного суду м. Харків від 25.07.2022 року , копія якого наявна в матеріалах справи. Спільне проживання між сторонами не склалось, відповідач залишив дитину на виховання позивачу та проживає окремо. Відповідно до відповіді КНП «Міська дитяча клінічна лікарня №19» Харківської міської ради, останнім часом дитиною опікується батько, [PERSON] З 2020 року мати дівчинки, [PERSON] , з дитиною до лікарні не приходила, здоров`ям доньки не цікавилась. З приводу медичних оглядів, захворювань та профілактичних щеплень дитина приходить у супроводі батька. Догляд та лікування дівчинки батько виконує в повному обсязі. Згідно відповіді, наданою Комунальним закладом «Харківський ліцей №152 ХАРКІВСЬКОЇ МІСЬКОЇ РАДИ», мати дитини була присутня 30.08.2023 року на зустрічі з класним керівником, на даний час телефонний зв`язок не підтримує, спілкується через мессенджери. З 28.08.2023 року дитина перебуває у місті Харків та мешкає з батьком, [PERSON] Батько, позивач, постійно підтримує зв`язок з класним керівником, відвідує загальношкільні та класні збори. Згідно нотаріально засвідченої заяви свідка, [PERSON] , [INFO] , після розірвання шлюбу у 2022 році дитина залишилась проживати з позивачем. З моменту розірвання шлюбу і до сьогодні відповідач (мати дітей) не бере участь у вихованні дитини, не спілкується з донькою, не зустрічається з нею та не виявляє цікавості до дитини. Батько, позивач, намагався спонукати відповідача до спілкування з донькою, але все марно. Згідно нотаріально засвідченої заяви свідка, [PERSON] , [INFO] , після фактичного припинення шлюбних відносин між сторонами у березні 2022 року дитина залишились проживати з позивачем (батьком), після чого відповідач (мати) не бере участі у вихованні дитини, не спілкується з нею, не цікавиться її життям, не навідується. Вказане відоме свідку від позивача та самої дитини, оскільки свідок регулярно буває вдома у позивача з дитиною, проводить з ними час. Згідно довідки, виданої Школою робототехніки та програмування для дітей від 8 до 16 років «ROBOCODE», на заняття дитину завжди приводить і забирає батько, позивач, займається її вихованням та піклується; сплату за навчання здійснює у повному обсязі. Відповідно до висновку, Департамент служб у справах дітей вважає доцільним позбавлення відповідача батьківських прав. Згідно відповіді управління превентивної діяльності Головного управління національної поліції в Харківській області на адвокатський запит адвоката Заруцького Р.М., згідно обліків відділу документального забезпечення та ІТС ІПНП в Харківській області громадянка [PERSON] до Головного управління національної поліції в Харківській області в період з 01.01.2022 року по 09.02.2024 року з заявами та скаргами щодо перешкоджання у спілкуванні з малолітньою донькою, не зверталась. Усі вищезазначені обставини були також визнані відповідачем та підтверджені нею у нотаріально засвідченій заяві про визнання позову, яка була подана нею до суду. Відповідач визнає позов та просить його задовольнити, справу просить розглядати без його участі. З огляду на вищевикладене, суд вважає, що при розгляді справи знайшли підтвердження обставини, що відповідач за власною ініціативою самоусунулася від виконання своїх батьківських обов`язків по відношенню до дитини, без поважних причин залишивши її без батьківської уваги та турботи, при цьому має місце відсутність перешкод у спілкуванні з дитиною та позивачем доведено, що поведінка відповідача відносно дитини є свідомим нехтуванням ним своїми батьківськими обов`язками, що свідчить про наявність підстав для позбавлення відповідача батьківських прав. Разом з тим, суд звертає увагу на те, що відповідно до ч. 1 ст. 169 Сімейного кодексу України мати, батьки, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду із позовом про поновлення батьківських прав. Відповідно до ч. 4 зазначеної статті, суд при поновленні батьківських прав перевіряє наскільки змінилася поведінка особи, позбавленої батьківських прав, та обставини, що були підставою для позбавлення батьківських прав, і постановляє рішення відповідно до інтересів дитини. Судом також встановлено, що дитина перебуває на повному утримані батька, позивача. Мати, відповідач, участі в утриманні дитини не бере, аліменти не сплачує. За змістом ст. 180 СК України обов`язок надавати утримання неповнолітнім дітям, тобто дітям, які не досягли 18 років, покладається на батьків. Відповідно ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Також аналогічні рекомендації з цих підстав викладені у п.17 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів». Статтею 8 Закону України "Про охорону дитинства" передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Враховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч. 7 та ч. 8 ст. 7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дитини. Відповідно ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов`язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. З`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про задоволення позову про позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] , стосовно дитини, [PERSON] , [INFO] , а також стягнення з неї аліментів на користь [PERSON] , [INFO] , ІПН [NUMBER] , на утримання [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 від заробітку (доходу) Відповідача щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. На підставі викладеного,

Outcome: approved