Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-19 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що між позивачем та відповідачем - [PERSON] було укладено шлюб, який був зареєстрований 24 квітня 2009 року у Відділі реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, актовий запис № 420. Рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 04.09.2015 шлюб між сторонами розірвано, а фактично сумісне проживання припинилось з 2013 року. Під час шлюбу у сторін народилась донька, [PERSON] , [INFO] . Спільне життя з відповідачем не склалось, було прийнято рішення про необхідність припинення спільного проживання з метою збереження психологічного здоров`я та емоційної рівноваги маленької доньки. Після фактичного припинення шлюбних відносин, малолітня донька залишилась проживати разом з позивачем. 26.01.2018 між позивачем та [PERSON] було укладено шлюб, після чого позивач з чоловіком та донькою почали проживати однією сім`єю, в подальшому сім`я поповнилась близнюками [PERSON] та [PERSON] , які народились [INFO] . Оскільки відповідач не приймав жодної участі в житті дитини, не надавав ніякої допомоги, в тому числі в утриманні, позивач вимушена була звернутись до суду з заявою про стягнення аліментів. Судовим наказом Ленінського районного суду м. Харкова від 11.08.2020 стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання малолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] , у розмірі частки з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше 10 прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 10 серпня 2020 року та до досягнення дитиною повноліття. Зважаючи на невиконання відповідачем судового наказу про стягнення аліментів на утримання дитини, позивач звернулась до міжрайонного ВДВС по Холодногірському та Новобаварському районах у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) із заявою про примусове виконання та відкриття виконавчого провадження. Постановою державного виконавця міжрайонного ВДВС по Холодногірському та Новобаварському районах у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) від 10.09.2020 відкрито виконавче провадження [NUMBER]. Оскільки відповідач регулярно не сплачував аліменти на утримання дитини, то державним виконавцем внесені відомості про [PERSON] до Єдиного реєстру боржників, неодноразово застосовувались заходи примусового виконання, про що виносились відповідні постанови у відповідності до положень Закону України «Про виконавче провадження», тощо. Станом на час подачі позову до суду згідно розрахунку заборгованості, внесеного старшим державним виконавцем Холодногірсько-Новобаварського ВДВС у м.Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції до автоматичної системи виконавчих проваджень сума заборгованості по аліментам станом на 31.01.2024 дорівнює - 126 952,37 грн. Крім того, постановою від 02.02.2024 в межах виконавчого провадження [NUMBER] було накладено арешт на грошові кошти Боржника, що містяться на відкритих рахунках. До теперішнього часу відповідач не виходить на зв`язок ні з позивачем , ні зі спільною дитиною позивача та відповідача. Вищевикладені факти свідчать про ухилення батька - [PERSON] , від виховання малолітньої доньки, свідоме нехтування ним своїми батьківськими обов`язками. Відповідач не забезпечує доньку харчуванням, медичним доглядом та лікуванням, не створює умов для розвитку дитини, не спілкується з дитиною та не надає їй доступу до культурних та інших духовних цінностей, що підтверджує байдуже ставлення відповідача до своїх батьківських обов`язків по вихованню дитини. Тривале байдуже ставлення [PERSON] до дитини змусило позивача звернутися до суду із позовом про позбавлення його батьківських прав відносно доньки, [PERSON] , [INFO] . Належним чином повідомлені про дату час та місце судового засідання сторони не з`явились, представник позивача, зацікавлена особа надали суду заяву про розгляд справи за своєї відсутності, позовні вимоги підтримали, просили задовольнити та ухвалити заочне рішення. Відповідач причини неявки суду не повідомив. Згідно ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Відповідно до частини 4 статті 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Враховуючи, що учасники процесу належним чином повідомлені про дату, час і місце даного судового засідання, суд вважає можливим провести судовий розгляд справи за їх відсутності. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України за відсутності всіх осіб, які беруть участь у справі, суд проводить розгляд цивільної справи без фіксування технічними засобами, за наявними у справі матеріалами. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Судом встановлені наступні факти та відповідні ним правовідносини. Між [PERSON] , та [PERSON] було укладено шлюб, який був зареєстрований 24 квітня 2009 року у Відділі реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, актовий запис № 420. Рішенням Ленінського районного суду м. Харкова шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано, що підтверджується копією рішення від 04.09.2015 року, яке набрало законної сили. Під час шлюбу у позивача та відповідача по справі народилася донька - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією Свідоцтва про народження серія [NUMBER] від 25.03.2017 року, актовий запис №1591, виданого повторно 25..03.2017 року Ленінським районним у м.Харкові відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області. Спільне життя у позивача та відповідача не склалось, були різні погляди на сімейне життя, побут, виховання дитини, ставлення до виконання батьківських обов`язків, через що відбувались постійні конфлікти та образи, свідком чого була дитина, у зв`язку з чим було прийнято рішення про необхідність припинення спільного проживання з метою збереження психологічного здоров`я та емоційної рівноваги маленької доньки. Після фактичного припинення шлюбних відносин малолітня донька залишилась проживати разом з позивачем, зі сторони позивача не створювались перешкоди для спілкування доньки з батьком, але останній самоусунувся від виконання батьківських обов`язків, утримання дитини, піклування про здоров`я та всебічний розвиток дитини. 26.01.2018 між позивачем та [PERSON] було укладено шлюб, зареєстрований Новобаварським районним у місті Харкові відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області, актовий запис 27, після чого позивач та її чоловік разом з [PERSON] почали проживати однією сім`єю. Оскільки відповідачем по справі не приймалося жодної участі в житті дитини, не надавалася ніяка допомоги, в тому числі в утриманні, то позивач вимушена була звернутись до суду з заявою про стягнення аліментів. Судовим наказом Ленінського районного суду м. Харкова від 11.08.2020 стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання малолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] , у розмірі частки з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше 10 прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 10 серпня 2020 року та до досягнення дитиною повноліття. Зважаючи на невиконання відповідачем судового наказу про стягнення аліментів на утримання дитини, позивач звернулась до міжрайонного ВДВС по Холодногірському та Новобаварському районах у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) із заявою про примусове виконання та відкриття виконавчого провадження. Постановою державного виконавця міжрайонного ВДВС по Холодногірському та Новобаварському районах у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) від 10.09.2020 відкрито виконавче провадження [NUMBER]. Оскільки відповідач регулярно не сплачував аліменти на утримання дитини, то державним виконавцем внесені відомості про [PERSON] до Єдиного реєстру боржників, неодноразово застосовувались заходи примусового виконання, про що виносились відповідні постанови у відповідності до положень Закону України «Про виконавче провадження», тощо. На теперішній час згідно розрахунку заборгованості, внесеного старшим державним виконавцем Холодногірсько-Новобаварського ВДВС у м.Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції до автоматичної системи виконавчих проваджень сума заборгованості по аліментам станом на 31.01.2024 дорівнює - 126 952,37 грн. Крім того, постановою від 02.02.2024 в межах виконавчого провадження [NUMBER] було накладено арешт на грошові кошти Боржника, що містяться на відкритих рахунках. До теперішнього часу відповідач не виходить на зв`язок ні з позивачем, ні з їх донькою, не цікавиться життям, здоров`ям, навчанням, інтересами, розвитком дитини, особливо після введення воєнного стану на всій території України, тобто після 24.02.2022, враховуючи проживання позивача та доньки в місті Харкові, не зважаючи на те, що тривалий час місто Харків перебувало в зоні активних бойових дій, відповідач жодного разу не вийшов на зв`язок, не поцікавився життям, здоров`ям та потребами дитини, не запропонував жодної допомоги. Вказане підтверджується інформацією наданою у відповідь на запит адвоката Бєлікової В.О. Відтак, з інформації, наданої КЗ «Харківський ліцей №18 Харківської міської ради», в якій [PERSON] , [INFO] , є ученицею 8-В класу. Навчається в закладі з 01.09.2016 року. За період навчання зарекомендувала себе як старанна, дисциплінована, працьовита учениця. Має навчальні досягнення достатнього та високого рівнів. Уміє розмірковувати, аргументовано доводить свою точку зору. Має стійку змішану пам`ять, добре та швидко, запам`ятовує навчальний матеріал. На уроках - уважна, активна, завжди виконує домашні завдання. До виконання громадських доручень ставиться сумлінно. Бере активну участь у громадському житті школи та класу, має організаторські здібності. За характером [PERSON] життєрадісна, комунікабельна, урівноважена, розсудлива. Вмiє налагоджувати дружні стосунки 3 однокласниками, користується повагою серед них. Має багато друзів, підтримує дружні стосунки з багатьма з них. З вчителями ввічлива, на зауваження реагує адекватно. [PERSON] проживає разом з мамою, вітчимом та молодшими братами за адресою: [ADDRESS] . Мати, [PERSON] , приділяє достатньо уваги вихованню та навчанню дитини, відвідує батьківські збори-онлайн. За час навчання [PERSON] в закладі батько, [PERSON] , навчальний заклад не відвідував, із вчителями не спілкувався, не цікавився досягненнями та поведінкою дитини, не відвідував батьківські збори, не долучався до заходів класу, школи. У присутності вчителів в школі батько з дитиною не спілкувався. Про спілкування батька [PERSON] з дитиною поза школою і позаурочний час інформація невідома. Також, з інформації, наданої КНП «Міська дитяча клінічна лікарня №19» Харківської міської ради, де [PERSON] , [INFO] , перебуває під наглядом фахівців КНП «МДКЛ № 19» ХМР з червня 2010 року. Дитиною опікується мати, [PERSON] , за медичною допомогою з приводу захворювань та профілактичних оглядів звертається завжди мати, під час відвідувань поліклініки, дівчинку супроводжує, також, мати. Батько дівчинки, [PERSON] , за період нагляду станом здоров`я доньки не цікавився, жодного разу за медичною допомогою разом з дитиною не звертався, на прийом в період хвороби [PERSON] до лікарів не з`являвся. Всі вищевикладені факти, як кожен окремо, так і в їх сукупності, свідчать про ухилення батька - [PERSON] , від виховання малолітньої доньки, свідоме нехтування ним своїми батьківськими обов`язками. Відповідач не забезпечує доньку харчуванням, медичним доглядом та лікуванням, не створює умов для розвитку [PERSON] , не спілкується з дитиною та не надає їй доступу до культурних та інших духовних цінностей, що підтверджує байдуже ставлення відповідача до своїх батьківських обов`язків по вихованню дитини. Як зазначає позивач, вона ніколи не перешкоджала батькові у спілкуванні батька з донькою, відповідач мав змогу виконувати, але свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків. На теперішній час позивач з [PERSON] , разом з дітьми: [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] проживають однією сім`єю, де є люблячі батьки та створені всі належні умови для життя, навчання та розвитку дітей. Тривале байдуже ставлення [PERSON] до дитини змусило позивача звернутися до суду із позовом про позбавлення його батьківських прав відносно доньки, [PERSON] , [INFO] . Таким чином, усі вище наведені факти свідчать про наявність систематичного нехтування з боку [PERSON] батьківськими обов?язками відносно доньки - [PERSON] , [INFO] . Відповідач забув про існування дитини, ніколи не намагався повернути його на виховання. За частиною сьомою статті 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Дитина є найбільш вразливою стороною в ході будь-яких сімейних конфліктів, оскільки на її долю випадає найбільше страждань та втрат. Судовий розгляд сімейних спорів, у яких зачіпаються інтереси дитини, є особливо складним, оскільки в його процесі вирішуються не просто спірні питання між батьками та іншими особами, а визначається доля дитини, а тому результат судового розгляду повинен бути спрямований на захист найкращих інтересів дитини. Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. У статті 9 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року передбачено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування (стаття 18). Відповідно до статті 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Звертаючись до суду із позовною вимогою про позбавлення батьківських прав позивач посилалась, зокрема, на те, що відповідач ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню їх доньки, не приймає участі у її житті, не забезпечує необхідного утримання дитини, не спілкується з нею. Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Зокрема, пунктом 2 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти. Тлумачення змісту пункту 2 частини першої статті 164 СК України дає змогу зробити висновок, що ухилення від виконання обов`язків з виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема, не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна оцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є винятковим заходом, який тягне за собою істотні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Подібні правові висновки щодо застосування відповідних норм СК України викладені у постановах Верховного Суду: від 30 травня 2018 року у справі № 553/2563/15-ц від 23 січня 2020 року в справі № 755/3644/19, від 23 червня 2021 року в справі № 953/17837/19. Верховний Суд неодноразово наголошував на тому, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який слід розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків. Зокрема, вказаний висновок викладено в постановах Верховного Суду від 29 липня 2021 року у справі № 686/16892/20 (провадження № 61-6807св21), від 11 вересня 2020 року у справі № 357/12295/18 (провадження № 61-21461св19), від 29 квітня 2020 року у справі № 522/10703/18 (провадження № 61-4014св20), від 13 квітня 2020 року у справі № 760/468/18 (провадження № 61-8883св19), від 11 березня 2020 року у справі № 638/16622/17 (провадження № 61-13752св19). Судова практика щодо застосування положень статті 164 СК України є усталеною. В п.18 Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" №3 від 30.03.2007 роз`яснено, що «зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків, або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити у задоволення позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини(дітей) і поклавши на орган опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків». Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі "Хант проти України" від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. ЄСПЛ також зауважив, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (пункт 100 рішення ЄСПЛ від 16 липня 2015 року у справі "Мамчур проти України", заява № 10383/09, рішення ЄСПЛ від 11 липня 2017 року у справі "М. С. проти України", заява № 2091/13). Відповідна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду №641/2867/17-ц від 06 травня 2020 року. Відповідно до вимог діючого законодавства України батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини. Статтею 143 Сімейного кодексу України передбачено, що батьки зобов`язані забрати дитину із пологового будинку або іншого закладу охорони здоров`я. Відповідно до ч. 2, 3 ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до ст. 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Закон України «Про охорону дитинства» гарантує кожній дитині право на проживання в сім`ї разом з батьками, або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Предметом основної турботи та основними обов`язками батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. На кожного з них покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки не мають права зловживати своїми обов`язками і несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини. Відповідно до частини першої та третьої статті 170 Сімейного кодексу України суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2-5 частини першої статті 164 Сімейного кодексу України, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що відповідач не виконує своїх батьківських обов`язків по відношенню до своєї доньки [PERSON] , не приймає участі у її моральному та фізичному розвитку, суд, оцінивши наявні в матеріалах справи докази дійшов висновку про задоволення позовних вимог [PERSON] . На підставі викладеного і

Outcome: approved