Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-09 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовною заявою до [PERSON] про поділ спільного майна. Позовні вимоги обґрунтовує наступним. Між сторонами було укладено шлюб, під час шлюбу з відповідачкою, а саме 15.12.2022 року придбано квартиру, що знаходиться в [ADDRESS] , що складається з 1 (одної) житлової кімнати, житловою площею 17.8 кв.м, загальною площею - 40.7 кв.м за ціною 363044 грн. Придбана під час шлюбу квартира зареєстрована на відповідачку. [PERSON] є титульним володільцем вказаного майна, однак вказана квартира [ADDRESS] після її придбання та державної реєстрації стала спільною сумісною власністю подружжя з рівними частками подружжя у праві власності на вказане майно. 3 липня 2023 року сторони не проживають у вказаній квартирі та позивач подав до Ужгородського міськрайонного суду позов про розірвання шлюбу з дружиною [PERSON] (цивільна справа № 308/11693/23). З метою досудового врегулювання поділу спільного сумісного майна та визначення часток у вказаній квартирі у нотаріальному порядку у спосіб отримання свідоцтва про право власності на частку у спільному майні подружжя, 27 жовтня 2023 року направлено відповідачці повідомлення про необхідність з`явитись 10 листопада 2023 року о 12 годині 00 хвилин до приватного нотаріуса Головко Вікторії Євгеніївни за адресою: [ADDRESS] для визначення частки у спільному сумісному майні подружжя, однак, така не з`явилась. Не бажає отримати грошову компенсацію замість частки у праві спільної сумісної власності на квартиру [ADDRESS] відповідно до пункту 4 статті 71 Сімейного кодексу України. Ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 03.01.2024 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі за вказаною позовною заявою, розгляд справи постановлено проводити в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. 16.02.2024 представником відповідача [PERSON] подано до суду відзив на позовну заяву. Згідно з поданими відзивом відповідачка не визнає позовні вимоги. Позивач та відповідач перебували у шлюбі з 10.09.2016р. На момент укладення шлюбу [PERSON] було всього 19 років, а позивачу 30 років. Сімейне життя у подружжя не склалося через егоїстичну, корисливу поведінку відповідача. Він нехтував своїми обов`язками, вчиняв домашнє насильство. Через таку поведінку позивача відповідачка була позбавлена нормального способу життя. Не пізнала щастя материнства. Під час перебування у шлюбі, 27.11.2019р. подружжям було придбано житловий будинок разом із земельною ділянкою згідно з договором купівлі-продажу, посвідченого державним нотаріусом Перечинської нотаріальної контори Боднар Н.І. Будинок розташований за адресою [ADDRESS] . Зазначений будинок позивач продав, а кошти привласнив. Також 15.12.2022 року відповідачкою придбано квартиру за адресою [ADDRESS] , вартістю 363044,00 гривень. Вказана квартира була придбана нею за свої особисті кошти, які вона отримала від набутого в порядку спадкування майна, а саме: земельної ділянки з кадастровим номером 2121983600:12:001:0155 за адресою [ADDRESS] . Вказане нерухоме майно було продане за договором купівлі-продажу земельної ділянки від 08.11.2021р. за ціною 58275,00 гривень. Будинок за адресою [ADDRESS] . Вказане нерухоме майно було продане за договором купівлі-продажу житлового будинку від 08.11.2021р. за ціною 416991,00 гривень. Той факт, що кошти від продажу успадкованого майна були витрачені відповідачкою на купівлю спірної квартири будуть підтверджені сестрою [PERSON] . Таким чином квартира придбана за кошти, що не є спільною власністю подружжя, а відтак квартира є особистою власністю відповідачки. У позивача є у власності квартира, [ADDRESS] ., в якій подружжя проживало. Представник позивача подав відповідь на відзив від 22.02.2024, згідно з яким вказує, що доводи що вказана квартира що знаходиться в [ADDRESS] , була придбана відповідачкою за свої особисті кошти, які вона отримала від продажу набутого в порядку спадкування майна, не обгрунтовані належними, допустимими та достовірними доказами, адже вказана сума особистих коштів є меншою, ніж ціна, сплачена за придбану квартиру. Зокрема, представник відповідача вказує, що відповідачка [PERSON] за договором купівлі-продажу земельної ділянки від 08.11.2021р. одержала 58275,00 гривень, а за договором купівлі-продажу житлового будинку від 08.11.2021 року та одержала 416991,00 гривень, що нею були використані для купівлі квартири, що знаходиться в [ADDRESS] . Однак, вказані доводи відзиву не відповідають дійсності. Так, з доданих до відзиву копії договору купівлі-продажу земельної ділянки від 08.11.2021р та копії договору купівлі-продажу житлового будинку від 08.11.2021 року вбачається, що продавці - [PERSON] й [PERSON] дійсно отримали за продаж вказаного у них нерухомого майна суму грошових коштів у розмірі 475266 гривень 00 коп. (58275,00 гривень за продаж земельної ділянки та 416991,00 гривень за продаж будинку). Таким чином, продавець за вказаними правочинами - відповідачка [PERSON] одержала 08.11.2021 року грошову суму 237 633 гривні, оскільки її частка у праві власності на вказане нерухоме майно становила 1/2, а інша 1/2 належала її сестрі та іншому продавцю майна - [PERSON] . Відповідно до п.п.1,3 договору купівлі-продажу від 15.12.2022 року продавець - [PERSON] продав, а покупець - [PERSON] купила належну продавцю квартиру, що знаходиться в [ADDRESS] , що складається з 1 (одної) житлової кімнати, житловою площею 17.8 кв.м, загальною площею - 40.7 кв.м. за ціною 363 044 гривні 00 копійок. У зв`язку з цим, посилання у відзиві на ту обставину, що вказана квартира [ADDRESS] , була відповідачкою придбана нібито за свої особисті кошти, які вона отримала від продажу успадкованого нерухомого майна, є безпідставними. Доводи відзиву, що відповідачка [PERSON] використала особисті кошти для придання квартири є необгрунтованими, оскільки цих коштів було недостатньо для оплати вартості придбання квартири, що є більшою ніж сума, одержана відповідачкою за продаж спадкового майна, а також, тому, що купівля квартири відбулась за спливом значного часового періоду (більше року), а тому не доводить факт наявності у неї особистих грошових коштів на момент придбання квартири та не доводить той факт, що такі кошти були витрачені саме на придбання спірної квартири, а отже ці доводи відзиву не спростовують презумпцію спільної сумісної власності позивача [PERSON] та відповідачки [PERSON] на спірну квартиру. Пунктом 5 Договору купівлі-продажу квартири від 15.12.2022 року, що знаходиться в [ADDRESS] , посвідчений приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Шешеня Т.О., зареєстровано в реєстрі за №644, покупець - [PERSON] , довів до відома продавця, а продавець взяв до уваги ту обставину, що покупець перебуває в зареєстрованому шлюбі і майно яке купляється буде спільною сумісною власністю подружжя. Згода чоловіка покупця - [PERSON] підтверджується його заявою від 15.12.2022 року, яка зберігається у справі приватного нотаріуса Ужгородського міською нотаріального округу Шешеня Т.О. Отже, згідно п.5 Договору купівлі-продажу квартири від 15.12.2022 року відповідачка [PERSON] заявила, що майно, яке купляється буде спільною сумісною власністю подружжя. Даний договір є правомірним та в судовому порядку нею не оспорений. Для запланованого майбутнього придбання квартири, позивачем у період з 22.01.2022 року по 08.12.2022 року перераховано власні кошти на рахунок відповідачки [PERSON] у сумі 292 950 гривень, а згідно нотаріально посвідченої заяви від 15.12.2024 року ним дійсно надано згоду на укладення дружиною [PERSON] , [INFO] , договору купівлі-продажу від 15.12.2022 року квартири, що знаходиться в [ADDRESS] та заявлено, що цей договір укладається дружиною в спільних інтересах. Відповідачка 16.02.2024 подала до суду зустрічний позов у даній справі, згідно з яким під час перебування у шлюбі, 27.11.2019р. подружжям було придбано житловий будинок разом із земельною ділянкою згідно з договором купівлі-продажу, посвідченого державним нотаріусом Перечинської нотаріальної контори БоднарН.І. Будинок розташований за адресою [ADDRESS] . 07 липня 2023р. [PERSON] звернувся з позовом до суду про розірвання шлюбу. 10 липня 2023р., тобто через 3 дні після його звернення з позовом про розірвання шлюбу, про який позивачці не було відомо, відповідач уклав договір купівлі продажу будинку та земельної ділянки з кадастровим номером 2123286300:03:002:0080 за адресою [ADDRESS] . Згідно з п.2.1. Договору продаж житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами вчинено за 432500,00 гривень. Вказана сума повністю сплачена покупцями та отримана продавцем до укладення цього договору. Всі вищеозначені кошти відповідач привласнив. Рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 21 грудня 2023р. шлюб між [PERSON] та [PERSON] був розірваний. Як стверджує відповідач у своєму первісному позові він не проживав з позивачкою з 03 липня 2023року, а відтак він не витрачав отримані кошти на потреби сім`ї. За таких обставин грошові кошти, отримані відповідачем в результаті продажу спільного майна подружжя є предметом спільної сумісної власності і підлягають поділу порівну 432500/2 - 216250,00 гривень. У зв`язку з чим просить стягнути з [PERSON] , Ід.№3155816970 на користь [PERSON] ід.№ [NUMBER] грошові кошти в сумі 216250,00 гривень, що складають 1/2 частину вартості продажу спільного майна подружжя - будинку з господарськими будівлями та спорудами , та земельної ділянки з кадастровим номером 2123286300:03:002:0080 за адресою [ADDRESS] . Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 19.02.2024 року, постановлено: прийняти зустрічний позов [PERSON] , в інтересах якої діє представник адвокат Субота Михайло Іванович, до [PERSON] про стягнення коштів, що складають частину вартості спільного майна з первісним позовом у цивільній справі за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна у цивільній справі № 308/22241/23, об`єднавши вимоги за зустрічним позовом в одне провадження з первісним позовом. 27.02.2024 позивачем за первісним позовом та відповідачем за зустрічним позовом [PERSON] подано до суду відзив на зустрічну позовну заяву. Вказав, що у своєму зустрічному позові про стягнення грошової суми 216 250 гривень вартості 1/2 частини спільного майна подружжябудинку [ADDRESS] з господарськими будівлями та спорудами, позивачка [PERSON] вказала, що «всі вищеозначені кошти відповідач привласнив», що не відповідає дійсності. Зокрема, позивачка [PERSON] на момент укладення вказаного договору була добре обізнана з його умовами та порядком проведення розрахунків за цим договором купівлі- продажу житлового будинку, а саме, що продаж будинку із господарськими будівлями та спорудами вчинено за суму 432 500 гривень 00 коп., що повністю сплачена покупцями та отримана продавцем до підписання цього договору. Однак, з метою безпідставного стягнення грошових коштів, свідомо не зазначила у зустрічному позові, що до підписання цього договору його сторонами надала свою згоду на його укладення, уповноважила позивача на його підписання і повідомила, що такий укладено в спільних інтересах, що стверджується її письмовою заявою від 10.07.2023 року, як дружини продавця, яка зберігається у справі приватного нотаріуса Ужгородського міського нотаріального округу Шешеня Т.О. Якщо б позивачка [PERSON] не отримала грошові кошти за договором купівлі-продажу житлового будинку від 10 липня 2023 року у сумі 216 250 гривень, що становили вартість її 1/2 частини спільного майна подружжя - будинку [ADDRESS] , а саме до його підписання, вона як співвласник цього майна не надала би і нотаріальної згоди на його продане та не уповноважила би його на підписання цього договору. Таким чином, позивач за первісним позовом продав вказаний будинок не одноосібно та не привласнив грошові кошти від його продажу, а такі сторонами отримані спільно до підписання договору купівлі-продажу житлового будинку від 10 липня 2023 року та кожним витрачені в інтересах сім`ї, оскільки шлюб був розірваний 21.12.2023 року. Просить відмовити у задоволенні зустрічного позову. 22.03.2024 представник позивача подав заяву про збільшення позовних вимог, доповнивши позовні вимоги визначенням нової вартості спірного майна на суму 2117600 грн., що підтверджено звітом про оцінку майна. 10.04.2024 представник відповідача подав заперечення проти заяви про збільшення позовних вимог, згідно з якими вказує, що оцінка проведена з порушеннями та без попередження про кримінальну відповідальність. Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 10.04.2024 закрито підготовче засідання у даній справі та призначено справу до судового розгляду у по суті. 11.04.2024 представник позивача подав письмові пояснення на заперечення про збільшення позовних вимог, згідно з якими вказує, що звіт про оцінку майна є належним і допустимим доказом, не є експертним висновком, а письмовим доказом. Представник позивача, позивач у судове засідання не з`явились, представник позивача подав письмову заяву про розгляд справи за їх відсутності. Представник відповідача та відповідач у судове засідання не з`явились представник відповідача подав письмову заяву про розгляд справи за їх відсутності. Судом у відповідності до ч. 2\~ст.\~247\~ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, дослідивши докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються, встановив наступні обставини та дійшов до наступного висновку. Спірні правовідносини, що склались між сторонами, регулюються Конституцією України, Цивільним кодексом України, Сімейним кодексом України. Згідно зі ст.\~60\~Сімейного кодексу\~України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (ст.61 СК України). Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентується ст.63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Стаття 65 СК України регламентує право подружжя на розпоряджання майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Так, дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. Відповідно до ч. 3 та 4 ст. 368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі. Розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу (ст. 68 СК України) Право подружжя на поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у ст.69 СК України. Частинами 1, 2 ст. 70 СК України передбачено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Статтею 372 Цивільного кодексу України передбачено, що майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Так, судом встановлено, що 10 вересня 2016 року [PERSON] , [INFO] , уклав шлюб з [PERSON] , [INFO] , який було зареєстровано Ужгородським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління у Закарпатській області, відповідний актовий запис №490, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , доданою до матеріалів справи. Шлюб між сторонами розірвано, що не заперечується сторонами. Під час шлюбу було укладено договір купівлі-продажу квартири від 15.12.2022, нотаріально посвідчений приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Шешенею Т.О. за №644, згідно з яким [PERSON] купила належну [PERSON] квартиру, що знаходиться в [ADDRESS] , що складається з 1 (одної) житлової кімнати, житловою площею 17.8 кв.м, загальною площею - 40.7 кв.м. Згідно з п. 3 укладеного договору за домовленістю сторін продаж квартири вчиняється за ціною 363044 грн., які сплачені покупцем продавцю до підписання даного договору. На час підписання цього договору сторони не мають жодних претензій щодо проведення розрахунків. Згідно з абз.2 п. 5 укладеного договору покупець довів до відома продавця, що покупець перебуває у зареєстрованому шлюбі і майно, яке купується, буде спільною сумісною власністю подружжя. Згода чоловіка покупця підтверджується його заявою від 15.12.2022, яка зберігається у справі приватного нотаріуса Ужгородського міського нотаріального округу Шешеня Т.О. Згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна (номер інформаційної довідки 357765038) житлова квартира загальною площею 4 кв.м, житлова площа 17,8 кв.м (1 житлова кімната), що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , на підставі договору купівлі-продажу від 15.12.2022 року, №644, посвідченого приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Шешеня Т.О., належить на праві приватної власності [PERSON] . Позивач просить визнати його право власності на вказаного спірного майна, яке є спільною сумісною власністю, та припинити режим спільної сумісної власності на вказану квартиру. Відповідач вважає спірну квартиру придбаною за особисті кошти, належні такій на підставі договорів купівлі-продажу земельної ділянки, з кадастровим номером 2121983600:12:001:0155 та житлового будинку за адресою [ADDRESS] , що були продані за ціною 416991,00 гривень. На підтвердження своїх тверджень відповідачка подала копію договору купівлі-продажу житлового будинку, посвідченого нотаріально 08.11.2021 приватним нотаріусом Хустського районного нотаріального округу Гецко А.І., зареєстровано в реєстрі за №2162, згідно з яким продавці [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , передали у власність, а [PERSON] прийняв від продавців житловий будинок за [ADDRESS] , і зобов`язується сплатити його вартість за ціною та на умовах, встановлених у договорі. Згідно з п. 1.2 укладеного договору відчужуваний житловий будинок належить [PERSON] та [PERSON] на праві спільної часткової власності на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом. Згідно з п. 2.1 укладеного договору вартість продажу житлового будинку становить 385000 грн., які [PERSON] сплатив порівну повністю продавцям [PERSON] та [PERSON] до підписання даного договору. А також подала копію договору купівлі-продажу земельної ділянки, посвідченого нотаріально 08.11.2021 приватним нотаріусом Хустського районного нотаріального округу Гецко А.І., зареєстровано в реєстрі за №2163, згідно з яким продавці [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , передали у власність, а [PERSON] прийняв від продавців земельну ділянку площею 0,2100 га, що розташована за адресою: [ADDRESS] та надана для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка). Згідно з п. 2 укладеного договору відчужувана земельна ділянка належить [PERSON] та [PERSON] на праві спільної часткової власності на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом. Згідно з п. 3 укладеного договору вартість продажу становить 59000 грн., які [PERSON] сплатив порівну повністю продавцям [PERSON] та [PERSON] до підписання даного договору. Згідно з поданими доказами відповідачка отримала за даними договорами 222000 грн., що є її особистою власністю. Однак, відповідачкою жодним чином не підтверджено використання саме даних коштів на придбання спірної квартири за договором купівлі-продажу квартири від 15.12.2022. Позивач надав копії платіжних квитанцій про переказ ним коштів [PERSON] на загальну суму 292950 грн., а саме: 22.01.2022 на суму 3000 грн., 13.01.2022 на суму 5600 грн., 08.01.2022 на суму 28000 грн., 31.01.2022 на суму 2600 грн., 30.01.2022 на суму 500 грн., 26.01.2022 на суму 2000 грн., 07.02.2022 на суму 800 грн., 05.02.2022 на суму 1000 грн., 02.02.2022 на суму 3000 грн., 10.02.2022 на суму 16800 грн., 09.02.2022 на суму 2250 грн., 08.02.2022 на суму 5800 грн., 12.02.2022 на суму 1000 грн., 16.02.2022 на суму 1000 грн., 18.02.2022 на суму 1000 грн., 18.02.2022 на суму 200 грн., 24.02.2022 на суму 1000 грн., 28.02.2022 на суму 2000 грн., 22.03.2022 на суму 1000 грн., 30.03.2022 на суму 150 грн., 08.04.2022 на суму 1200 грн., 11.04.2022 на суму 800 грн., 14.04.2022 на суму 3000 грн., 20.04.2022 на суму 2600 грн., 23.04.2022 на суму 1000 грн., 23.04.2022 на суму 2000 грн., 23.04.2022 на суму 200 грн., 25.04.2022 на суму 100 грн., 25.04.2022 на суму 500 грн., 29.04.2022 на суму 1500 грн., 06.06.2022 на суму 500 грн., 17.06.2022 на суму 2000 грн., 20.06.2022 на суму 2500 грн., 07.07.2022 на суму 800 грн., 08.07.2022 на суму 1000 грн., 09.07.2022 на суму 500 грн., 10.07.2022 на суму 1000 грн., 10.07.2022 на суму 1000 грн., 11.07.2022 на суму 1000 грн., 12.07.2022 на суму 4000 грн., 13.07.2022 на суму 6500 грн., 14.07.2022 на суму 1000 грн., 14.07.2022 на суму 1000 грн., 15.07.2022 на суму 2000 грн., 16.07.2022 на суму 2000 грн., 16.07.2022 на суму 1000 грн., 18.07.2022 на суму 800 грн., 19.07.2022 на суму 3500 грн., 20.07.2022 на суму 4000 грн., 20.07.2022 на суму 1000 грн., 25.07.2022 на суму 1500 грн., 26.07.2022 на суму 1000 грн., 29.07.2022 на суму 500 грн., 31.07.2022 на суму 500 грн., 01.08.2022 на суму 800 грн., 01.08.2022 на суму 1700 грн., 06.08.2022 на суму 4500 грн., 06.08.2022 на суму 3000 грн., 07.08.2022 на суму 700 грн., 08.08.2022 на суму 5500 грн., 08.08.2022 на суму 1000 грн., 10.08. 2022 на суму 1000 грн., 10.08. 2022 на суму 800 грн., 11.08.2022 на суму 2500 грн., 12.08.2022 на суму 2000 грн., 13.08.2022 на суму 4500 грн., 15.08.2022 на суму 3000 грн., 19.08.2022 на суму 3000 грн., 21.08.2022 на суму 900 грн., 22.08.2022 на суму 900 грн., 23.08.2022 на суму 3500 грн., 24.08.2022 на суму 4500 грн., 23.09.2022 на суму 500 грн., 24.09.2022 на суму 800 грн., 27.09.2022 на суму 4500 грн., 27.09.2022 на суму 700 грн., 29.09.2022 на суму 500 грн., 06.10.2022 на суму 4400 грн., 10.10.2022 на суму 950 грн., 13.10.2022 на суму 5000 грн., 19.10.2022 на суму 1500 грн., 22.10.2022 на суму 1500 грн., 23.10.2022 на суму 700 грн., 25.10.2022 на суму 1000 грн., 27.10.2022 на суму 1350 грн., 28.10.2022 на суму 500 грн., 29.10.2022 на суму 500 грн., 30.10.2022 на суму 5000 грн., 30.10.2022 на суму 5000 грн., 30.10.2022 на суму 5000 грн., 30.10.2022 на суму 5000 грн., 30.10.2022 на суму 500 грн., 02.11.2022 на суму 1500 грн., 02.11.2022 на суму 500 грн., 03.11.2022 на суму 5500 грн., 03.11.2022 на суму 500 грн., 02.11.2022 на суму 1500 грн., 02.11.2022 на суму 500 грн., 03.11.2022 на суму 5500 грн., 03.11.2022 на суму 500 грн., 07.11.2022 на суму 500 грн., 10.11.2022 на суму 10000 грн., 10.11.2022 на суму 1000 грн., 14.11.2022 на суму 1400 грн., 15.11.2022 на суму 500 грн., 15.11.2022 на суму 800 грн., 16.11.2022 на суму 2000 грн., 18.11.2022 на суму 1000 грн., 19.11.2022 на суму 5000 грн., 20.11.2022 на суму 150 грн., 26.11.2022 на суму 500 грн., 26.11.2022 на суму 300 грн., 26.11.2022 на суму 3700 грн., 02.12.2022 на суму 300 грн., 02.12.2022 на суму 900 грн., 04.12.2022 на суму 5000 грн., 04.12.2022 на суму 2000 грн., 04.12.2022 на суму 10000 грн., 08.12.2022 на суму 13000 грн., 13.12.2022 на суму 1500 грн. Поряд з цим, вказані платіжні документи містять призначення платежу: «переказ власних коштів». Виходячи з призначення платежу за відсутності доказів перерахування таких коштів на рахунок покупця за договором купівлі-продажу від 15.12.2022, їх походження як особистих коштів, а не спільних, суд не може прийняти вказані перерахування позивачем коштів відповідачеві як доказ використання власних коштів на придбання спірного майна. Вказане майно придбано сторонами за період перебування у шлюбі, вважається спільною сумісною власністю згідно з укладеним договором купівлі-продаж. Суду не надано доказів наявності між сторонами шлюбного договору чи домовленості стосовно майна про інше, а отже, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними. Поданими суду доказами сторонами не доведено, що майно придбано за їх особисті кошти, а отже, є їх приватною власністю. У постанові Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вказано, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК ( 2947-14 ), ч. 3 ст. 368 ЦК) (435-15 ), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї (ч. 4 ст. 65 СК). Згідно з вимогами ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: 1) майно, набуте нею, ним до шлюбу; 2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; 3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто; 4) житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду"; 5) земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України. Обставин, вказаних у ст. 57 СК України, щодо придбання майна суду не підтверджено поданими доказами. Вимогами ст.\~71\~СК України\~передбачено,\~зокрема,\~що неподільні\~речі присуджуються\~одному з\~подружжя,\~якщо інше\~не визначено\~домовленістю між\~ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. У разі, коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. Враховуючи наведене, первісний позов підлягає до задоволення у повному обсязі. Згідно з поданим зустрічним позовом позивачка просить стягнути з [PERSON] грошові кошти в сумі 216250,00 гривень, що складають 1/2 частину вартості продажу спільного майна подружжя - будинку з господарськими будівлями та спорудами, та земельної ділянки з кадастровим номером 2123286300:03:002:0080 за адресою [ADDRESS] згідно з договором купівлі-продажу житлового будинку від 10.07.2023, посвідченого приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Шешеня Т.О., зареєстровано в реєстрі за №590. Згідно з п. 2.1 договору за домовленістю сторін, продаж житлового будинку із господарськими будівлями та спорудами вчиняється за 432500 грн. Вказана сума повністю сплачена покупцем та отримана продавцем до підписання цього договору. Вказане майно придбано за час шлюбу та відчужено 10.07.2023 відповідачем за зустрічним позовом. На спростування позовних вимог за зустрічним позовом відповідачем подано копію нотаріально посвідченої заяви [PERSON] приватному нотаріусу Ужгородського міського нотаріального округу Шешені Т.О. про згоду на продаж чоловіку [PERSON] вказаного нерухомого майна, набутого під час перебування у зареєстрованому шлюбі, належного на праві спільної сумісної власності подружжя та на підписання договору купівлі-продажу, укладається в спільних інтересах, умови укладення договору відповідають волевиявленню сторін. Оцінивши подані сторонами докази, суд, враховуючи положення п. 2.1 вказаного договору про отримання продавцем до підписання обумовленої суми договору, відсутності доказів отримання такої суми позивачкою за зустрічним позовом та ненадання доказів використання даної суми в інтересах сім`ї, суд приходить до висновку про необхідність задовольнити зустрічні позовні вимоги. Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно до ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Статтею 79 ЦПК України, зазначено, що достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Відповідно до ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Враховуючи наведені обставини та відсутність доведених належними доказами підстав визнати особистою приватною власністю будь кого з подружжя вказаного майна, суд не знаходить підстав не визнавати майно, що є предметом первісного позову, їх особистою власністю та вважає, що таке є спільним сумісним майном і підлягає визнанню по права власності за кожним із колишнього подружжя. Позовні вимоги за зустрічним позовом задовольнити повністю. Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. Щодо розподілу судових витрат, то згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно абз.2 підпункту 1 пункту 1 ч.2 ст.4 «Розміри ставок судового збору» Закону України «Про судовий збір», за подання до суду фізичною особою позовної заяви майнового характеру сплачується судовий збір у розмірі одного відсотку ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Прожитковий мінімум для працездатних осіб з 01 січня 2024 року Законом України «Про Державний бюджет на 2021 рік) встановлений в розмірі 3028 грн., 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб 15140 грн. Позивач сплатив судовий збір на загальну суму 10588,02 грн., що підлягає стягненню з відповідача за первісним позовом. Позивач за зустрічним позовом сплатив судовий збір на суму 2162,50 грн., що підлягає стягненню на її користь з відповідача за зустрічним позовом.

Outcome: approved