Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-14 00:00:00

29.11.2023 року до суду звернулася позивач [PERSON] .В представник позивача, адвокат Богачова Н.П., в інтересах неповнолітньої дитини, [PERSON] , з позовом про позбавлення батьківських прав до відповідача [PERSON] , третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: орган опіки і піклування Верхівцевської міської ради 08.12.2023 року отримана довідка про реєстрацію місця проживання відповідача - фізичної особи. 08.12.2023 року ухвалою судді Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області відкрите провадження у справі та справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження в підготовчому судовому засіданні на 04.03.2024 року. 04.03.2024 року розгляд справи в підготовчому судовому засіданні відкладений на 15.05.2024 року в зв`язку з неявкою відповідача в судове засідання. 15.05.2024 року проведене підготовче судове засідання та справа призначена до судового розгляду на 15.05.2024 року Учасникам розгляду справи роз`яснені права та обов`язки відповідно до 43, 44, 49 ЦПК України. 15.05.2024 року в судовому засіданні оголошена вступна та резолютивна частина рішення. Згідно заявлених позовних вимог позивач просить позбавити батьківських прав відповідача по відношенню до його неповнолітньої доньки - [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на наступне: 10 червня 2000 року між [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб. В шлюбі у позивача і відповідача народилось двоє дітей: син [PERSON] [INFO] і донька - [PERSON] , [INFO] . Сімейне життя між ними не склалось та 30.01.2013 року відповідно рішення Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області шлюб між ними було розірвано. В 2013 році відповідач почав проживати окремо, а на сьогоднішній день проживає однією сім`єю з іншою жінкою. Вона також створила нову сім`ю із [PERSON] [INFO] у неї та [PERSON] , народилась донька - [PERSON] . З [INFO] їх донка - [PERSON] , [INFO] проживає разом з нею та вітчимом [PERSON] , та сестричкою - [PERSON] , відповідач хоч і є рідним батьком [PERSON] , але з 2018 року не бере участі у вихованні доньки: не провідує її, не цікавиться її здоров`ям, успіхами у навчанні, морально та матеріально не підтримує дитину. Донька - [PERSON] , [INFO] , перебуває на утриманні позивачки та вітчима [PERSON] . Відповідач ніяким чином не піклується про свою доньку, не проявляє заінтересованості в її подальшій долі, не цікавиться її успіхами та розвитком, станом здоров`я, не забезпечує необхідного медичного догляду, харчування, не виявляє інтересів до їх внутрішнього світу, що й стало підставою звернення із позовом до суду. В судовому засіданні позивачка і представник позивачки позовні вимоги підтримали в повному обсязі, та просили їх задовольнити, давши пояснення фактично викладені в позовній заяві. Також позивачка пояснила, що батько протягом тривалого часу з донькою не спілкується, матеріально їм не допомагає, будь-якої участі у вихованні дитини не приймає, хоч проживає з ними в одному населеному пункті. Дуже давно дав дитині 100 грн. на день народження і на цьому його матеріальна допомога та спілкування з дитиною припинилось. Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином шляхом виставлення інформації на офіційному сайті с удової влади. Відзив на позовну заяву не надав. Представник третьої особи, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору в судове засідання не з`явився, подавши заяву про розгляд справи у його відсутність. Письмових пояснень суду не надав. Відповідно до п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, яка відповідно до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Відповідно до вимог ст. 55 Конституції України кожному гарантується судовий захист його прав і свобод Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку , встановленому цим кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст. 2 Закону України Про судоустрій і статус суддів є забезпечити кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною радою України. За змістом положень вказаних норм, розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, держави та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором При цьому, предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою - посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та правове обґрунтування необхідності його захисту. Отже, виходячи із наведеного, на момент звернення із тим чи іншим позовом, права та інтереси, на захист яких поданий позов вже мають бути порушені, невизнані або оспорювані особою, до якої пред`явлений позов, тобто, законодавець пов`язує факт звернення до суду із наявністю вже порушених прав та інтересів позивача. Метою ж позову є розгляд спору і захист вже порушених, невизнаних або оспорюваних суб`єктивних прав або законних інтересів позивача. Суд, заслухавши учасників розгляду справи, думку дитини, дослідивши матеріали справи приходить до таких висновків. Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 10 червня 2000 року між [PERSON] та [PERSON] укладений шлюб. В шлюбі у позивача і відповідача народилось двоє дітей: син [PERSON] [INFO] , який на даний час є повнолітнім, і донька - [PERSON] , [INFO] . Сімейне життя між сторонами не склалось та 30.01.2013 року відповідно рішення Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області шлюб між сторонами було розірвано, що підтверджується копією рішення суду. За доводами позивачки в 2013 році відповідач почав проживати окремо, а на сьогоднішній день проживає однією сім`єю з іншою жінкою. Позивачка також створила нову сім`ю із [PERSON] , [INFO] у неї та [PERSON] , народилась донька - [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про шлюб та копією свідоцтва про народження. Донька сторін - [PERSON] , [INFO] проживає разом з позивачкою та вітчимом [PERSON] , та сестричкою - [PERSON] . Відповідач хоч і є рідним батьком - [PERSON] , [INFO] , але з 2018 року не бере участі у вихованні доньки: не провідує її, не цікавиться її здоров`ям, успіхами у навчанні, морально та матеріально не підтримує дитину. Донька - [PERSON] , [INFO] перебуває на утриманні позивачки та вітчима [PERSON] . В судовому засіданні неповнолітня [PERSON] , [INFO] підтвердила факт ухилення відповідача від участі у її вихованні та матеріальному утриманні, пояснивши, що вона проживає разом з мамою, вітчимом та своєю сестричкою. В їхній сім`ї добрі відносини та взаємопорозуміння. З батьком вона не бачилась протягом тривалого часу. При цьому, якщо вона і зустрічається з батьком, так як вони проживають в одному населеному пункті, то батько уникає спілкування з нею та навіть не вітається. Вона пам`ятає, що приблизно коли їй було п`ять років, батько поздоровив її з днем народження та подарував подарунок. Після того з днем народження не поздоровляв, подарунків не дарував. Тому вона підтримує вимоги про позбавлення її батька батьківських прав. Судом встановлено, що в порушення ст.ст. 150, 180 СК України, згідно яких батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, забезпечувати здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати до самостійного життя, поважати дитину, утримувати дитину до досягненню нею повноліття, як встановлено в судовому засіданні відповідач, [PERSON] , ухиляється від виконання цих своїх обов`язків, не бажає займатись вихованням та утриманням своєї неповнолітньої доньки. Відповідно до п. 2 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від своїх обов`язків по вихованню дитини. Згідно довідки Верхівцевського ліцею № 2 Верхівцевської міської ради № 45 від 29.05.2023 року про участь батьків в житті ліцею дитини встановлено, що мати цікавиться навчанням дитини та відповідально ставиться до її виховання, спілкується з вчителькою. Відвідує батьківські збори. Батько [PERSON] , контакту з вчителем не підтримує, на батьківські збори не з`являється, навчальною діяльністю доньки не цікавиться. Відповідно до акту № 93 від 29.05.2023 року, складеного депутатом Верхівцевської міської ради встановлено, що [PERSON] , проживає разом з неповнолітніми доньками: [PERSON] , [INFO] і [PERSON] , [INFO] в [ADDRESS] санітарний стан будинку задовільний, є три житлових кімнати, кухня санвузол. З першим чоловіком [PERSON] ,. шлюб розірваний за рішенням суду. Зі слів заявниці та доньки [PERSON] , батько, [PERSON] , майже п`ять років у вихованні доньки участі не бере, матеріально не допомагає на даний час перебуває за кордоном. Зі слів сусідів [PERSON] , з донькою не спілкується. Відповідно до висновку органу опіки та піклування Верхівцевської міської ради № 2 від 04.07.2023 року, орган опіки і піклування вважає за доцільне позбавити батьківських прав гр. [PERSON] , [INFO] , відносно його неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] . Відповідно до п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 20 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» (далі - Постанова) позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Згідно з абз. 2 п. 18 вищезгаданої постанови Пленуму Верховного Суду України, зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Позбавлення батьківський прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Отже, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які ухиляються від виконання своїх обов`язків з виховання дітей або зловживають своїми батьківськими правами, жорстоко поводяться з дітьми, шкідливо впливають на них своєю аморальною, антигромадською поведінкою. При вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні матір`ю, батьком обов`язків по вихованню доньки, а також встановити, що мати , батько ухиляються від їх виконання свідомо, тобто, що вони систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжують не виконувати свої батьківські обов`язки. Умовою по ухиленню від обов`язків по вихованню дитини, як підстава позбавлення батьківських прав, передбачена п. 2. ч.1 ст. 164 СК України, може бути лише винна поведінка особи, свідоме нехтування нею своїми батьківськими обов`язками. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Також, ВССУ у справі №211/559/16-ц від 01.11.2017 року зауважив, що позбавлення батьківський прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини та допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Виходячи з вищевикладених обставин, та оцінюючи всі надані суду докази в їх сукупності, суд у відповідності із обраним позивачем способом захисту порушених прав неповнолітньої дитини, вважає за доцільне задовольнити позовні вимоги та позбавити відповідача батьківських прав по відношенню його неповнолітньої доньки - [PERSON] , [INFO] , оскільки судом встановлено, що відповідач свідомо та систематично ухиляється від виконання своїх обов`язків щодо участі у вихованні доньки. Будь-яких перешкод, які б заважали позивачеві виконувати свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини судом не встановлено. Донька, відповідача. якій виповнилось вже 15-ть років, підтримує вимоги та просить позбавити батька батьківських прав. Відповідач в судове засідання не з`явився, відзиву на позовну заяву не надав, будь-яких доказів, які свідчать про його участь у вихованні доньки, або неможливості виконувати ним свої батьківські обов`язки в силу об`єктивних причин не надав, що свідчить про його байдуже ставлення до долі дитини. Відповідно до ч. 6 ст. 164 СК України - Рішення суду про позбавлення батьківських прав після набрання ним законної сили суд надсилає органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем реєстрації народження дитини. Таким чином рішення суду після набрання законної сили направити Верхньодніпровському відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Кам`янському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) для відома. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1 073 грн. 60 коп., так як судом ухвалюється рішення про задоволення позовних вимог.

Outcome: approved