Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-12 00:00:00

15.11.2023 [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , третя особа: Орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Вознесенівському району м. Запоріжжя про позбавлення батьківських прав. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 28.04.2007 року між нею та відповідачем було укладено шлюб. Від спільного подружнього життя мають сина, [PERSON] , [INFO] . Спільне життя з відповідачем не склалося. Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжі від 17.07.2009 року, шлюб - розірвано. З моменту розірвання шлюбу і по сьогоднішній день відповідач жодного разу не контактував з сином та ніяким чином не піклується про нього, не проявляє заінтересованості в його подальшій долі, не цікавиться успіхами, станом здоров`я, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, його навчанням, підготовкою до самостійного життя. Аліменти відповідач не сплачує взагалі, у зв`язку з чим виникла заборгованість. Станом на 01.11.2023 розмір заборгованості по аліментам становить 240 039,50 грн. Крім того, всі питання щодо виховання дитини вирішуються позивачем, без участі та підтримки з боку відповідача. Дитина батька не пам`ятає, не знає як він виглядає та знаходиться на повному утриманні позивача. Проживає разом зі нею та її чоловіком [PERSON] , який в подальшому, після позбавлення батьківських прав відповідача, планує усиновити дитину. Разом з тим, відповідач веде аморальний спосіб життя, притягувався до адміністративної та кримінальної відповідальності. Відповідно до повідомлення Лівобережного відділу державної виконавчої служби у м. Запоріжжі від 06.11.2023 року № 42380213, до відповідача були застосовані майже всі можливі примусові заходи впливу, а саме: накладення арешту на майно, обмеження керування транспортними засобами, обмеження у праві полювання, обмеження у праві користування зброєю, накладення штрафу, накладення арешту на банківські рахунки, і т.д. Зазначені факти, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як злісне невиконання батьківських обов`язків та ухилення від виховання дитини батьком, свідомого нехтування ним своїми обов`язками, що підтверджує відсутність серйозного ставлення Відповідача до своїх батьківських обов`язків. Посилаючись на вказані вище обставини, позивач просила позбавити [PERSON] батьківських прав відносно неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 15.11.2023 визначено головуючого суддю Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя Рибалко Н.І. Ухвалою судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 17.11.2023 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити в порядку загального позовного провадження, розпочато підготовче провадження та призначено підготовче засідання, учасникам справи надано строк для подання заяв по суті справи. Ухвалою суду від 06.02.2024 закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні на 01.04.2024 року. Крім того, вказаною ухвалою було задоволено клопотання позивача про виклик свідків та зобов`язано орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Вознесенівському району надати висновок щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . 28.03.2024 року на виконання ухвали суду від 06.02.2024 на адресу суду від третьої особи Орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Вознесенівському району м. Запоріжжя надано висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . В судовому засіданні під час розгляду справи по суті позивач позовні вимоги підтримала, пославшись на факти і норми права, викладені в позовній заяві. Повідомила, що за час, що минув з моменту відкриття провадження у справі, у поведінці відповідача нічого не змінилось. Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, будучи належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи, про причини неявки не повідомив, письмового відзиву на позов не подав, заяви чи клопотань по суті позовних вимог чи з процесуальних питань не надав, що відповідно до ст. 280 ЦПК України в сукупності є підставою для заочного розгляду справи. Третя особа в судове засідання не з`явилась, повідомлялась належним чином. Разом з тим, в матеріалах справи міститься заява про розгляд справи у її відсутність. У судовому засіданні допитаний свідок [PERSON] , зазначив, що з позивачкою перебувають у шлюбі з 2016 року. Пояснив, що колишній чоловік позивачки [PERSON] не приймає участі в житті свого сина [PERSON] , аліменти не сплачує та не цікавиться його життям, дитина навіть не знає як виглядає її батько. Заслухавши думку учасників судового засідання, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду. Відповідно до ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] Орджонікідзевським відділом реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції від 15.09.2009 року, шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано, актовий запис № 254. Відповідно до свідоцтва про народження серія [NUMBER] , виданого Запорізьким міським відділом реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції Запорізької області, Україна від 16.11.2007 року, батьками [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] Орджонікідзевським відділом реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції від 25.03.2016 року зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , актовий запис № 59. Відповідно до акту на предмет фактичного проживання від 07.11.2023 року, встановлено, що за адресою: [ADDRESS] , проживає [PERSON] , разом з [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 17.07.2009 року по справі № 2-1851/2009 з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку щомісячно, до повноліття дитини, але не менш ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 24.03.2009 року. 03.10.2023 року ВСП «ЗЕФК НУ «Запорізька політехніка» видано довідку, згідно з якою, [PERSON] , навчається у Відокремленому структурному підрозділі «Запорізький електротехнічний фаховий коледж Національного університету «Запорізька політехніка» за денною формою навчання на першому курсі в групі РПЗ 23 2/9. Згідно з розрахунку заборгованості по аліментам судом встановлено, що на виконанні у державного виконавця Лівобережного відділу державної виконавчої служби у м. Запоріжжі Міхайлідіс Ю.О. перебуває виконавчий лист, виданий Орджонікідзевським районним судом м. Запоріжжя про стягнення аліментів з [PERSON] на користь [PERSON] . Заборгованість станом на 01.11.2023 року становить 240 039,50 грн. Позивач, як на підставу позбавлення батьківських прав посилається на ухиляння відповідача від виконання батьківських обов`язків через несплату аліментів. Статтею 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Відповідно до частини першої статті 12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов`язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Право дитини на належне батьківське виховання, відповідно до ст. 152 СК України, забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Частиною другою статті 157 СК України передбачено, що той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Відповідно до ст. 19 СК України, при розгляді судом спорів щодо позбавлення батьківських прав обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Відповідно до висновку № 01-13/0404 від 28.03.2024 Орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Вознесенівському району м. Запоріжжя про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно його неповнолітнього сина [PERSON] , за результатами засідання, орган опіки і піклування дійшов висновку про доцільність позбавлення [PERSON] , [INFO] батьківських прав щодо його неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дітей. Відповідно до ст. 165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Пленум Верховного Суду України у абзаці другому п. 16 постанови «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30.03.2007 року № 3 роз`яснив, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. У п. 15 цієї ж Постанови роз`яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Згідно із ст. 9 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року № 789-ХІІ, (далі - Конвенція) держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Відповідно до статті 3 Конвенції, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Частиною 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінки. У справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09) від 16 липня 2015 року Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (параграф 100). Аналіз зазначених положень закону, практики Європейського суду з прав людини дає можливість зробити висновок, що підставою позбавлення батьківських прав батьків є виникнення в сім`ї обставин, коли батьки внаслідок свідомої, винної поведінки не виконують своїх обов`язків щодо виховання, утримання, розвитку дітей, їх навчання та лікування і коли таку ситуацію неможливо виправити іншими заходами. З`ясувавши повно, всебічно та об`єктивно усі обставини справи, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням наявні в матеріалах справи докази з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, достатності і взаємозв`язку, виходячи з вищевикладених вимог діючого законодавства, суд вважає, що дійсно [PERSON] ухиляється від виконання своїх обов`язків щодо виховання неповнолітнього сина [PERSON] , про що свідчить той факт, що тривалий час відповідач не бачив дитину, не спілкується, добровільно не надає будь-якої допомоги на його утримання, не проявляє інтересу до життя, здоров`я та розвитку, про що зазначив позивач у своєму позові та безпосередньо у судовому засіданні, та це не спростовано відповідачем. У діях відповідача проявляється саме винна та пасивна поведінка по відношенню до дитини, відповідач не вживає будь-яких дій щодо забезпечення та виховання сина. Крім того, допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON] підтвердив дані обставини. Матеріали справи містять належні та допустимі докази, в розумінні ст. ст. 12, 81 ЦПК України, на підтвердження того, що відповідач байдужливо ставиться до дитини, на які позивач посилається, як на підставу задоволення позовних вимог про позбавлення батьківських прав. В судовому засіданні не встановлені об`єктивні перешкоди для відповідача у належному вихованні дитини, що свідчить про свідоме нехтування його своїми батьківськими обов`язками. Емоційний зв`язок між відповідачем та дитиною фактично відсутній, відповідач тривалий час не виявляє до нього батьківського піклування, його не відвідує, долею сина не цікавиться, ні в телефонному режимі, ні в інших формах спілкування. З урахуванням зазначеного, суд вважає, що позовні вимоги є законними, обґрунтованими, підтвердженими матеріалами справи, у зв`язку з чим, суд приходить до висновку про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] по відношенню до неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Виходячи з вищевикладеного, позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі. Разом з цим, суд вважає за необхідне роз`яснити сторонам по справі, що відповідно до положень ст. 169 СК України, мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав у разі зміни поведінки особи, позбавленої батьківських прав, та обставин, що були підставою для позбавлення батьківських прав. Відповідно до статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати зі сплати судового збору що документально підтверджені у розмірі 1 073,60 грн.

Outcome: approved