Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-09 00:00:00

01 лютого 2024 року до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області надійшла вищевказана позовна заява, згідно з якою позивач просить суд позбавити [PERSON] , [INFO] відносно її неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Позовні вимоги обґрунтовано тим, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 09 серпня 2002 року до 09 жовтня 2023 року. За час перебування у шлюбі у сторін народилося двоє дітей - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Через те, що відповідач почала зловживати спиртними напоями, у неї зникло почуття відповідальності до дітей. Позивач з дітьми на початку 2023 року переїхали проживати в інший будинок, залишивши відповідача проживати окремо. Діти перебувають під постійним піклуванням батькам, так як мати самоусунулася від виховання дітей та піклування щодо них. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 01 лютого 2024 року вказану справу передано на розгляд судді Бебешко М.М. 02 грудня 2023 року на адресу суду надійшла інформація щодо реєстрації місця проживання відповідача. Ухвалою суду від 05 лютого 2024 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 12 березня 2024 року. Вказаною ухвалою зобов`язано службу у справах дітей Білоцерківської міської рали Київської області подати суду письмовий висновок щодо розв`язання спору. Через неявку відповідача в підготовче засідання, призначене на 12 березня 2024 року, останнє судом відкладено та повторно призначено на 16 квітня 2024 року. 02 квітня 2024 року на адресу суду надійшов висновок органу опіки та піклування щодо вирішення спору у даній справі. Протокольною ухвалою суду від 16 квітня 2024 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті на 16 квітня 2024 року. 10 травня 2024 року на адресу суду надійшов лист від представника третьої особи - служби у справах дітей Білоцерківської міської ради про розгляд справи за її відсутності, прийняття судом до уваги висновку органу опіки та піклування. В судовому засіданні 16 квітня 2024 року позивач підтримав позовні вимоги в повному обсязі та просив суд їх задоволити з підстав, викладених у позовній заяві. Позивач додатково пояснив суду про те, що діти більше року проживають поруч з ним так як їх мама бажає проживати закордоном та влаштовувати там свої життя. Мати дітей постійно зловживає спиртними напоями, влаштовує суперечки з дітьми, через що діти залишити материнський будинок та переїхали проживай в будинок до бабусі. Мати не приймає участі у вихованні та утриманні дітей цим всім займається виключно батько. Представник позивача в судовому засіданні 16 квітня 2024 року зменшила позовні вимоги та просила суд позбавити [PERSON] батьківських прав лише відносно її доньки [PERSON] , [INFO] , так як син [PERSON] , [INFO] , вже досяг повноліття. В судовому засіданні 16 квітня 2024 року відповідач [PERSON] позовні вимоги визнала у повному обсязі та пояснила суду, що має бажання виїхати закордон, влаштуватися там на роботу вийти заміж. Зі старшим сином вона спілкується виключно телефоном, з меншою донькою не спілкується взагалі. З дітьми вона вільний час не проводить так перебуває з ними та колишнім чоловіком у постійних суперечках і їй це набридло. За клопотанням представника позивача в судовому засіданні оголошено перерву до 10 травня 2024 року для виклику свідка [PERSON] . Допитаний в судовому засіданні 10 травня 2024 року свідок [PERSON] показав суду, що він є сином [PERSON] та [PERSON] . Близько 2 років він не проживає з матір`ю, так як переїхав в інший будинок, бо мати постійно зловживала спиртними напоями, мала жахливу поведінку, через що особисто він тричі викликав працівників поліції. Спілкується з матір`ю він виключно телефоном від одного до трьох разів на місяць. Декілька разів він ставав на захист своєї меншої сестри, так як мати застосовувала до меншої сестри фізичне та психологічне насильство. В судовому засіданні 10 травня 2024 року заслухано думку неповнолітньої [PERSON] , [INFO] , яка в присутності практичного психолога Бурлак Інни Сергіївни , пояснила суду про те, що вона погоджується з позовними вимогами про позбавлення матері батьківських прав, так як матір`ю майже не спілкується, лише інколи телефоном, після чого у неї погіршується настрій. Більше року вона на проживає з мамою, а живе з батьком, так як мама постійно зловживає спиртними напоями, вчиняє суперечки та ображає її. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. Сторони з 09 серпня 2002 року до 09 жовтня 2023 року перебували у шлюбі між собою. Від шлюбу у сторін [INFO] народилася [INFO] народився син [PERSON] , а [INFO] народилася донька [PERSON] . Рішенням виконавчого комітету Білоцерківської міської ради № 235 від 26 березня 2024 року складено висновок щодо вирішення судового спору про позбавлення батьківських прав [PERSON] стосовно її неповнолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] , згідно з яким відсутні правові підстави для позбавлення батьківських прав [PERSON] стосовно її дітей так як вказане не відповідає інтересам дітей. В судовому засіданні 10 травня 2024 року заслухано думку психолога Бурлак І.С. , в присутності якої вислухано думку неповнолітньої дитини щодо можливості позбавлення батьківських прав, яка пояснила, що з 2010 року вона маж стаж на посаді практичного психолога, працювала в центрі соціальних служб для сім`ї та молоді Білоцерківської місткої ради, в Терезинському ліцеї на посаді практичного психолога, закінчила з відзнакою Національний педагогічний університет імені Михайла Драгоманова за спеціальністю соціальна педагогіка та практична психологія. Психолог Бурлак І.С. що вона спілкувалася до початку судового розгляду з [PERSON] та була присутня в судовому розгляді вказаної справи і неї як психолога та матері трьох дітей склалася думка про те, що при вирішенні спору у даній справі доцільне врахувати інтереси дитини так як спілкування останньої з матір`ю призводить до психологічної травми дитини і їй як психологу, яка працює з дітьми, в подальшому діже важко нейтралізувати психологічні травим дітей, так як вони мають негативний вплив на дитячу психіку та виховання дитини. Тому, на думку психолога, виховання доньки матір`ю у даній справі призводить до погіршення психологічного клімату останньої та виникнення у дитини тривожності при спогадах про відносини з матір`ю. За таких обставин, на думку психолога, недоцільно враховувати висновок органу опіки та піклування при вирішенні спору , а доцільне врахувати думку та інтереси дитини, яка не бажає проживати з матір`ю, та погоджується з позбавленням батьківських прав останньої. При вирішенні справи суд виходить з наступного. Статтею 164 Сімейного кодексу України (надалі СК України) зазначено підстави позбавлення батьківських прав. Так, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав з підстав, встановлених пунктами 2, 4 і 5 частини першої цієї статті, лише у разі досягнення ними повноліття. Мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав щодо усіх своїх дітей або когось із них. Під час ухвалення рішення про позбавлення батьківських прав суд бере до уваги інформацію про здійснення соціального супроводу сім`ї (особи) у разі здійснення такого супроводу. Якщо суд при розгляді справи про позбавлення батьківських прав виявить у діях батьків або одного з них ознаки кримінального правопорушення, він письмово повідомляє про це орган досудового розслідування, який в порядку, передбаченому Кримінальним процесуальним кодексом України, розпочинає досудове розслідування. Рішення суду про позбавлення батьківських прав після набрання ним законної сили суд надсилає органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем реєстрації народження дитини. Право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав, відповідно до статті 165 СК України, мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Статтею 166 СК України описано правові наслідки позбавлення батьківських прав. Так, особа, позбавлена батьківських прав: 1) втрачає особисті немайнові права щодо дитини та звільняється від обов`язків щодо її виховання; 2) перестає бути законним представником дитини; 3) втрачає права на пільги та державну допомогу, що надаються сім`ям з дітьми; 4) не може бути усиновлювачем, опікуном та піклувальником; 5) не може одержати в майбутньому тих майнових прав, пов`язаних із батьківством, які вона могла б мати у разі своєї непрацездатності (право на утримання від дитини, право на пенсію та відшкодування шкоди у разі втрати годувальника, право на спадкування); 6) втрачає інші права, засновані на спорідненості з дитиною. Статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» визначено права, обов`язки та відповідальність батьків за виховання та розвиток дитини. Так, виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Держава надає батькам або особам, які їх замінюють, допомогу у виконанні ними своїх обов`язків щодо виховання дітей, захищає права сім`ї, сприяє розвитку системи послуг з підтримки сімей з дітьми та мережі дитячих закладів. Позбавлення батьківських прав або відібрання дитини у батьків без позбавлення їх цих прав не звільняє батьків від обов`язку утримувати дітей. Порядок і розміри відшкодування витрат на перебування дитини в прийомній сім`ї, сім`ї патронатного вихователя, дитячому будинку сімейного типу, будинку дитини, дитячому будинку, дитячому будинку-інтернаті, школі-інтернаті чи іншому закладі для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, встановлюються законодавством. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров`я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідно до закону. У разі відмови від надання дитині необхідної медичної допомоги, якщо це загрожує її здоров`ю, батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність згідно з законом. Медичні працівники у разі критичного стану здоров`я дитини, який потребує термінового медичного втручання, зобов`язані попередити батьків або осіб, які їх замінюють, про відповідальність за залишення дитини в небезпеці. Статтею 3 Конвенції про права дитини, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини (ст.9 Конвенції). Згідно роз`яснень п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Таким чином, сукупність зібраних по справі доказів свідчить про те, що відповідач [PERSON] самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків, а саме: не піклується про фізичний і духовний розвиток неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , не цікавиться її навчанням, не забезпечує за нею необхідного догляду: харчування, медичного догляду та лікування, що негативно впливає на фізичний розвиток дитини, як складову виховання, не спілкуються з дитиною обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню дитиною загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до внутрішнього світу доньки, тому суд дійшов висновку, що в інтересах дитини, є доцільним позбавлення [PERSON] жовтня 1982 року народження, батьківських прав відносно її неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] . Правові висновки щодо доцільності позбавлення батьківських прав у подібних правовідносинах висловлено у постановах Верховного Суду від 26 квітня 2022 року у справі № 520/8264/19 ВС та від 13 липня 2022 року у справі № 366/2047/18. Частиною 6 ст.19 СК України визначено, що суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Так, даний висновок надається на підставі засідань комісії органу опіки та піклування щодо доцільності позбавлення батьківських прав, який проводить відповідну перевірку щодо підстав для надання відповідного висновку. Для підготовки цього висновку комісія спілкується з обома батьками, вивчає наявність підстав для позбавлення батьківських прав. Суд, при розгляді даної справи, не бере до уваги висновок органу опіки та піклування№ 235 від 26 березня 2024 року про відсутність підстав для позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно своїх неповнолітніх дітей так як вказане на відповідає інтересам дітей у зв`язку з тим, що представники органу опіки та піклування не спілкувалися з відповідачкою [PERSON] , не обстежували умови її проживання. Згідно даного висновку, відповідач [PERSON] не відповідає на її телефонні дзвінки та ігнорує пропозицію органу опіки та піклування. Суд вважає, що орган опіки та піклування необгрунтував свій висновок про недоцільність позбавлення батьківських прав жодними доказами, крім того, що висловив своє припущення можливість зміни поведінки батьків у кращу сторону. На думку суду, вказаний висновок не враховує інтереси дітей, які повідомили в судовому засідання про застосування матір`ю фізичного та психологічного насильства щодо дітей, постійне зловживання спритними напоями останньою та неможливість спільного проживання з нею. Крім цього, орган опіки та піклування не враховував позицію самої відповідачки [PERSON] , яка в судовому засідання визнала позовні вимоги та пояснила суду, що їй набридло спілкування з дітьми через постійні суперечки і вона хоче виїхати закордон для того, щоб влаштуватися там на роботу та вийти заміж. Також суд враховує виступ психолога в судовому засідання, яка пояснила суду, що в даній справі пріоритетом є інтереси дитини, яка при спілкуванні з матір`ю перебуває в стані тривоги та зазнає психологічної травми, що в подальшому може негативно вплинути на стан психічного здоров`я останньої. Крім того, вказаний висновок має рекомендаційний характер та не є обов`язковим для суду, який оцінює всі надані докази в сукупності. Разом з цим, суд зазначає, що відповідно до статті 206 ЦПК України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії справи, а суд може ухвалити рішення про задоволення позову. Суд приймає заяву відповідача про визнання позову, так як остання не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов`язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду. Статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Статтею 182 СК України зазначено обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів. Так, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Статтею 183 СК України передбачено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Також, у зв`язку з позбавленням відносно дитини батьківських прав матері, з останньої необхідно стягувати аліменти на утримання дитини в розмірі 1\\4 частик від усіх видів заробітку відповідача, починаючи з дня надходження до суду позовної заяви до досягнення дитиною повноліття. Рішення в частині стягнення аліментів за один місяць необхідно допустити до негайного виконання. Судові витрати в частині стягнення судового збору в розмірі 1211,20 грн. за подання позовної заяви необхідно стягнути із відповідача на користь позивача. Враховуючи вищевикладене та

Outcome: approved