Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-23 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду із даним позовом, посилаючись в обґрунтування заявлених вимог на те, що 06.09.2020 р. в м. Кривий Ріг сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу «ВАЗ 21102» н. з. [NUMBER] під керуванням відповідача та транспортного засобу «КІА SPORTAGE» н. з. [NUMBER] , внаслідок якої транспортні засоби отримали механічні пошкодження із завданням матеріальних збитків. Відповідача визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124, ст. 130 ч. 1 Кодексу України про адміністративні правопорушення, бо він, будучи причетним до настання ДТП, керував транспортним засобом в стані наркотичного сп`яніння. Цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу відповідача, «ВАЗ 21102» н. з. [NUMBER] , станом на дату настання ДТП була забезпечена в ТДВ «СГ «Оберіг» за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів EP-200307810, за умовами якого розмір страхової суми за шкоду, заподіяну майну потерпілих, становить 130000 грн. на одного потерпілого та розмір франшизи складає 1500 грн. Відповідно до ремонтної калькуляції від 17.09.2020 р. вартість відновлювального ремонту транспортного засобу «KIA SPORTAGE» н. з. [NUMBER] з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу та без урахування ПДВ склала 152767,56 грн. За заявою на виплату страхового відшкодування від 20.11.2020 р. між потерпілою особою та позивачем узгоджено розмір страхового відшкодування за вирахуванням франшизи в сумі 128500 грн., яку ТДВ «СГ «Оберіг» виплатило як страхове відшкодування потерпілій особі 17.02.2021 р. На підставі пп. «а» пп. 38.1.1. п. 38.1. ст. 38 Закону № 1961-IV ТДВ «СГ «Оберіг» отримало право звернутися до відповідача за компенсацією виплаченого страхового відшкодування в розмірі 128500 грн. Так 24 червня 2021 року позивачем було направлено вимогу про сплату на користь ТДВ «СГ «Оберіг» сплаченого страхового відшкодування в розмірі 128500 грн., яку [PERSON] проігнорував. Також відповідач повинен сплатити за період з 28.03.2023 р. по 27.03.2024 р. інфляційні втрати в сумі 3482,85 грн., пеню в сумі 51413,75 грн., 3% річних в сумі 3863,05 грн., а загалом 187259,65 грн. на користь позивача. Крім того ТДВ «СГ «Оберіг» понесла витрати на оплату послуг адвоката в сумі 7300 грн. та оплатила судовий збір у розмірі 2422,40 грн. Таким чином просив суд стягнути з [PERSON] на користь ТДВ «СГ «Оберіг» грошові кошти в загальному розмірі 187259,65 грн. та судові витрати. Ухвалою суду від 18 квітня 2024 року при відкритті провадження у справі було визначено проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Представник позивача, адвокат Стецюра О. В., клопотала перед судом про вирішення спору у спрощеному позовному провадженні без повідомлення сторін за наявними матеріалами. Відповідач, [PERSON] , будучи повідомленим про наявність у провадженні суду позову ТДВ «СГ «Оберіг» до нього про стягнення страхового відшкодування в порядку регресу, не скористався своїм правом на подання відзиву на позов. Таким чином суд, дослідивши матеріали справи, вважає заявлені позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав. Суд встановив, що 3 листопада 2020 року постановою Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу [PERSON] було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, з накладенням стягнення в розмірі 340 грн. штрафу, оскільки судом було встановлено, що 06.09.2020 р. об 8-50 год. в м. Кривий Ріг сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу «ВАЗ 21102» н. з. [NUMBER] під керуванням [PERSON] та транспортного засобу «КІА SPORTAGE» н. з. [NUMBER] під керуванням [PERSON] , винуватцем у якій було визнано відповідача, який порушив ПДР, виконуючи обгін на перехресті на нерегульованому пішохідному переході, здійснивши технічно необґрунтований відворот керма ліворуч, спричинивши зіткнення автомобілів, які отримали механічні пошкодження із завданням матеріальних збитків. Також встановлено, що 21 жовтня 2020 року постановою Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 ч. 1 КУпАП, з накладенням адміністративного стягнення, оскільки судом було встановлено, що 06.09.2020 р. об 8-50 год. в м. Кривий Ріг [PERSON] керував транспортним засобом «ВАЗ 21102» н. з. [NUMBER] в стані наркотичного спяніння. Суд встановив, що відповідно до полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № EP-200307810, який був чинним на 06.09.2020 року, вбачається, що страховиком, ТДВ «СГ «Оберіг», було застраховано цивільно-правову відповідальність страхувальника, [PERSON] , як володільця транспортного засобу «ВАЗ 21102» н. з. [NUMBER] , в якому визначено франшизу в розмірі 1500 грн. та ліміт страхової суми за шкоду, заподіяну майну потерпілих, що становить 130000 грн. на одного потерпілого. Відповідно до ремонтної калькуляції від 17.09.2020 року, складеної відносно транспортного засобу «КІА SPORTAGE» н. з. [NUMBER] , вбачається, що вартість ремонту такого пошкодженого автомобіля з відрахуванням зношення запчастин становить 152767,56 грн. На підставі\~заяви [PERSON] ,\~власника «КІА\~SPORTAGE»\~н.\~з.\~ [NUMBER] ,\~про виплату\~страхового відшкодування\~ТДВ «СГ\~«Оберіг» здійснило\~потерпілій особі\~виплату страхового\~відшкодування з\~відрахуванням франшизи\~в сумі\~128500\~грн.\~відповідно до\~платіжного доручення\~№ 6464\~від 17.02.2021\~року на підставі страхового акту від 14 лютого 2021 року № 23161/1 відносно ДТП, що мала місце 06.09.2020 року між автомобілями «ВАЗ 21102» н. з. [NUMBER] під керуванням відповідача та «КІА SPORTAGE» н. з. [NUMBER] . Внаслідок переліченого ТДВ «СГ «Оберіг» направило 24.06.2021 року вимогу [PERSON] про необхідність сплатити 128500 грн. на користь позивача, сплачену ним потерпілому суму страхової виплати. За ст. 1166 Цивільного кодексу України (далі ЦК) майнова шкода, завдана неправомірними рішенням діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особо, яка її завдала. За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання транспортного засобу), така шкода за ч. 2 ст. 1187 ЦК відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право) володіє транспортним засобом. На підставі п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, якщо вона завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Згідно із ст. 1191 ЦК особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Суд зазначає, що на підставі п. 1.7 ст. 1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон) забезпечений транспортний засіб - транспортний засіб, зазначений у чинному договорі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, за умови його експлуатації особами, відповідальність яких застрахована. Відповідно до ст. 6 Закону страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Згідно до п. 22.1 ст. 22 Закону при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Так відповідно до абз. «А» пп. 38.1.1 п. 38.1 ст. 38 Закону страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо він керував транспортним засобом у стані, зокрема, наркотичного сп`яніння. При цьому суд встановив, що виплата страхового відшкодування володільцю автомобіля «КІА SPORTAGE» н. з. [NUMBER] була проведена страховиком відповідача, ТДВ «СГ «Оберіг», відповідно до полісу EP-200307810 щодо забезпеченого транспортного засобу «ВАЗ 21102» н. з. [NUMBER] в сумі 128500 грн. Суд зазначає, що постановою Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу від 03.11.2020 р. було встановлено, що [PERSON] , керуючи транспортним засобом «ВАЗ 21102» н. з. [NUMBER] , спричинив ДТП 06.09.2020 року за участі автомобіля «КІА SPORTAGE» н. з. [NUMBER] , перебуваючи в стані наркотичного спяніння, що у свою чергу було доведено постановою Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу від 21.10.2020 р. Таким чином за абз. «А» пп. 38.1.1 п. 38.1 ст. 38 Закону ТДВ «СГ «Оберіг», як страховик транспортного засобу «ВАЗ 21102» н. з. [NUMBER] , після виплати страхового відшкодування потерпілій особі набуло право на регресний позов до винуватця ДТП, [PERSON] , який безпосередньо спричинив таку дорожньо-транспортну пригоду та керував при цьому транспортним засобом у стані наркотичного сп`яніння. Отже, з огляду на встановлені обставини справи, суд дійшов переконання, що відповідач повинен в порядку регресу здійснити виплату позивачу страхове відшкодування в сумі 128500 грн. через ДТП при експлуатації ним незабезпеченого транспортного засобу, оскільки в судовому засіданні встановлено виникнення у [PERSON] цивільно-правової відповідальності в порядку регресу перед позивачем. Також суд зазначає, що за ч. 2 ст. 625 ЦК боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання за вимогою кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за увесь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір відсотків не встановлено договором або законом. З огляду на юридичну природу правовідносин сторін, як грошових зобов`язань, на них поширюється дія ч. 2 ст. 625 ЦК, як спеціального виду цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання. Так на підставі розрахунків представника позивача з 3% річних та інфляційних витрат, проведених відповідно до ст. 625 ЦК, які були перевірені судом, за період прострочення погашення заборгованості відповідача перед ТДВ «СГ «Оберіг» в сумі 128500 грн. за період з квітня 2023 року по березень 2024 року включно вбачається, що [PERSON] заборгував позивачу також з 3% річних 3863,05 грн. та з інфляційних втрат 3482,85 грн., які відповідно повинні бути стягнуті з [PERSON] на користь ТДВ «СГ «Оберіг». Натомість, суд не може погодитись із нарахуванням представниками позивача відповідачу боргу з пені в сумі 51413,75 грн., за період з квітня 2023 року по березень 2024 року включно, оскільки положеннями Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», Цивільного кодексу України та умовами договору страхування, укладеного між сторонами, не передбачено право страховика нараховувати страхувальнику пеню за порушення строків виплати в порядку регресу страхової суми, оскільки за п. 36.5 ст. 36 Закону право на отримання пені з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України за кожен день прострочення їй виплати страхового відшкодування з вини страховика має саме особа, яка має право на отримання страхового відшкодування, а не страховик. Відповідно до ст. 141 ЦПК на користь позивача з відповідача підлягають також стягненню витрати ТДВ «СГ «Оберіг» зі сплати судового збору відповідно до частки задоволених судом позовних вимог, тобто в сумі 1757,31 грн. ((128500 + 3863,05 + 3482,85) / 187259,65 х 2422,40 = 1757,31). Згідно із ч. 1 ст. 133 ЦПК судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких за ч. 3 ст. 133 ЦПК належать витрати на професійну правову допомогу, які за змістом ст. 137 ЦПК несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За ст. 141 ЦПК розмір витрат, які сторона сплатила у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути спів мірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог ч. 4 ст. 137 ЦПК суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, тому обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, а суд при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу повинен надати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких відповідач має заперечення. Відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим, а також критерій розумності їх розміру, приймає до уваги конкретні обставини справи. Отже, можна зробити висновок, що ЦПК передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Аналогічна правова позиція була викладена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 19 лютого 2020 року по справі № 755/9215/15-ц. Суд встановив, що понесені позивачем витрати на правничу допомогу в розмірі 7300 грн. підтверджуються: договором від 5 березня 2024 року між ТДВ «СГ «Оберіг» та адвокатом Стецюра О. В., де визначено розмір витрат на правничу допомогу в сумі 7300 грн., розрахунком витрат на правничу допомогу та актом про надання правової допомоги на суму 7300 грн. від 04.04.2024 року щодо надання послуг з подання позову від імені позивача до [PERSON] , а також свідоцтвом про право на зайняття адвокатською діяльністю [PERSON] . При цьому суд зауважує, що витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною, чи тільки має бути сплачено. Аналогічна правова позиція була викладена неодноразово Верховним Судом, зокрема, у постановах від 11 листопада 2021 року по справі № 922/449/21 та від 3 жовтня 2019 року по справі № 922/445/19. Отже, з огляду на зазначені норми права, правову позицію Великої Палати Верховного Суду та встановлені обставин справи, суд дійшов переконання, що вимоги про відшкодування витрат позивача на правничу допомогу підлягають задоволенню, оскільки вони пов`язані з розглядом справи, розмір яких є обґрунтованим за відсутності клопотання відповідача про зменшення їх розміру, а також при цьому були дотримані критерії розумності їх вартості. Враховуючи, що суд частково задовольнив позовні вимоги ТДВ «СГ «Оберіг», то витрати позивача на професійну правничу допомогу адвоката в сумі 7300 грн. підлягають стягненню з відповідача на користь позивача відповідно до частки задоволених судом позовних вимог, тобто в сумі 5295,72 грн. ((128500 + 3863,05 + 3482,85) / 187259,65 х 7300 = 5295,72).

Outcome: partial