Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-19 00:00:00

27.12.2023 року до Калинівського районного суду Вінницької області звернулась [PERSON] із вказаною заявою, в якій просить встановити факт, що її та [PERSON] дід, а саме [PERSON] , [INFO], уродженець села Жигалівка та житель села Хомутинці, був рідним братом [PERSON] , [INFO], уродженця села Чорнодуб та жителя Хомутинці. В обґрунтування цієї вимоги зазначила, що її та її рідної сестри [PERSON] батько, а саме [PERSON] народився [INFO] та його батьками були: батько [PERSON] та мати [PERSON] . Батькова мати [PERSON] народилася [INFO] в селі Жигалівка та була охрещена у Римо-католицькій церкві села Пиків. Батьковим батьком (її дідом) був [PERSON] , [INFO], його мати (її прабабка) [PERSON] , [INFO]. Її старший син [PERSON] , [INFO], був поляком, який в 1937 році був репресований та розстріляний. Оскільки не зберіглися документи і неможливо документально підтвердити юридичний факт, що дід [PERSON] , [INFO], уродженець села Жигалівка та житель села Хомутинці, був рідним братом [PERSON] , [INFO], вона вимушена звернутися до суду із вказаною заявою, оскільки даний факт їй необхідно встановити для оформлення спадщини. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27.12.2023 року, визначено склад суду з розгляду заяви: головуючого суддю Сєліна Є.В. Ухвалою судді Калинівського районного суду Вінницької області Сєліна Є.В. від 28.12.2023 року, відкрито провадження за заявою, визначено здійснити її розгляд в порядку окремого провадження. Заявник [PERSON] в судове засідання не з`явилась, просила розглянути подану нею заяву у її відсутності, та встановити факт родинних відносин з підстав, зазначених у заяві. Заінтересована особа - представник Калинівського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Хмільницькому районі Вінницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений в передбаченому законом порядку. Начальник цього відділу [PERSON] звернулась до суду із листом, в якому просила розглянути дану справу за відсутності представника органу ДРАЦС. Відповідно до положень статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суд застосовує положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, та відповідну практику Європейського суду з прав людини, як джерело право. Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зазначає, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. З цього приводу прецедентними є рішення Європейського суду у справі «Пономарьов проти України» (Заява № 3236/03) від 03.04.2008 року та «Олександр Шевченко проти України» (Заява № 8371/02) від 26.04.2007 року. Передбачене частиною 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (пункт 35 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії» («Alimentaria Sanders S.A. v. Spain») від 07.07.1989 року). У випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку Європейського суду з прав людини, є доцільнішим, ніж усні слухання, розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини 1 статті 6 Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі «Смірнова проти України»). Саме на національні суди покладено обов`язок створення умов для того, щоб судове провадження було швидким та ефективним, зокрема, суд має вирішувати, чи відкладати судове засідання за клопотанням сторін, а також, чи вживати якісь дії щодо сторін, чия поведінка спричиняє невиправдані затримки у провадженні (рішення від 06.09.2007 року у справі «Цихановський проти України», рішення від 18.10.2007 року у справі «Коновалов проти України»). У рішенні в справі «Юніон Аліментаріа проти Іспанії» від 07.07.1989 року, Європейський суд з прав людини зазначив, що у випадках коли поведінка учасників судового засідання свідчить про умисний характер їх дій направлений на невиправдане затягування процесу чи зловживання своїм процесуальним правом, суд має реагувати на вказані випадки законними засобами, аби не було зневільовано ключовий принцип - верховенство права, в тому числі проводити судове засідання у відсутність особи, якщо таке затягування може нашкодити справі чи іншим учасникам справи. За вищевказаних обставин, враховуючи вимоги закону про розгляд справи в розумні строки, а також рішення Європейського суду з прав людини «Юніон Аліментаріа проти Іспанії» від 07.07.1989 року про те, що у випадках коли поведінка учасників судового засідання свідчить про умисний характер їх дій направлений на невиправдане затягування процесу чи зловживання своїм процесуальним правом, суд має реагувати на вказані випадки законними засобами, аби не було знівельовано ключовий принцип - верховенство права, в тому числі проводити судове засідання у відсутність особи, якщо таке затягування може нашкодити справі чи іншим учасникам справи, а тому суд вважає за необхідне розглянути справу за відсутності заявника та заінтересованої особи, що не може розцінюватись, як порушення їх прав, передбачених ст.ст.43, 49 ЦПК України. Суд, оцінюючи, належність, допустимість й достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, які містяться в матеріалах справи, приходить до наступних висновків. Судом установлено такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами. Спірні правовідносини щодо встановлення факту, що має юридичне значення регулюються главою 6 розділу IV ЦПК України. У пункті 7 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 31 березня 1995 року № 5 судам роз`яснено, що відповідно до пункту 1 частини першої статті 273 ЦПК України (пункт 1 частини першої статті 315 діючого ЦПК України) суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки. Окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав (частина перша статті 293 ЦПК України). Факти, що мають юридичний характер - це факти, з якими закон пов`язує виникнення, зміну або припинення правовідносин. Аналіз положень статті 315 ЦПК України свідчить про те, що факт родинних відносин між фізичними особами встановлюється у судовому порядку, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки. Як роз`яснено в пункті 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суди розглядають справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, якщо згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Судом встановлено, що заявник [PERSON] народилась [INFO] в селі Хомутинці Калинівського району Вінницької області, та її батьками є: батько [PERSON] та мати [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 06.08.1970 року бюро ЗАГС при Хомутинській сільській раді Калинівського району Вінницької області; копією витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища № 00024573690, сформованого 15.11.2019 року Калинівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області; копією витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу щодо підтвердження дошлюбного прізвища № 00041404675, сформованого 14.09.2023 року Калинівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Хмільницькому районі Вінницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ); копією паспорту громадянки України серії [NUMBER] , виданого 28.04.1970 року Калинівським РВ УМВС України у Вінницькій області. Батько заявника [PERSON] : [PERSON] народився у [INFO] в селі Хомутинці Калинівського району Вінницької області, та його батьками були: батько [PERSON] , та мати [PERSON] , про що свідчить свідоцтво про народження серії [NUMBER] , видане 26.04.1950 року Калинівським бюро ЗАГС Вінницької області. [PERSON] згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 15.06.1982 року Калинівським бюро ЗАГС Вінницької області, помер [INFO] в селі Хомутинці Калинівського району Вінницької області. Мати заявника [PERSON] : [PERSON] народилась у 1939 році в селі Хомутинці Калинівського району Вінницької області, та її батьками були: батько [PERSON] та мати [PERSON] , про що свідчить свідоцтво про народження серії [NUMBER] , видане 17.12.1962 року Калинівським бюро ЗАГС Вінницької області; свідоцтво про одруження серії [NUMBER] , видане 06.08.1970 року бюро ЗАГС села Хомутинці Калинівського району Вінницької області. На обґрунтування заявленої вимоги заявник надала суду наступні документи: копію виписки з погосподарської книги № 34 за 1947-1949 роки, виданої в.о.старостою Хомутинського старостинського округу Калинівської міської ради Вінницької області Мудрик К.П., згідно якої до складу сім`ї [PERSON] , 1911 року народження, входили: мати [PERSON] , [INFO] ; син [PERSON] , [INFO] ; син [PERSON] , [INFO] ; копію архівної довідки № 07-85/5, виданої 19.07.2023 року Державним архівом Вінницької області, згідно якої у документах колишнього УКДБ у Вінницькій області є слідча справа за 1937 рік на [PERSON] , [INFO], поляка за національністю, уродженця села Чорнодуб Троянівського району (так у документі) та жителя села Хомутинці Калинівського району. Склад сім`ї на час арешту: мама [PERSON] , [INFO], брат [PERSON] , [INFO]. Заарештований 25.08.1937 року за звинуваченням, передбаченим ст.54-10, 54-7 КК УРСР. Постановою НКВС УРСР та прокурора УРСР від 29.09.1937 року [PERSON] засуджений до розстрілу. Вирок виконано. Висновком прокурора по Вінницькій області від 27.09.1989 року [PERSON] реабілітований посмертно; копію архівної довідки № 06-1256/7, виданої 14.10.2009 року Державним архівом Вінницької області, згідно якої в метричній книзі актових записів про народження громадян по Пиківській римсько-католицькій церкві за 1915 рік є актовий запис № 90 за 18.10.1915 року про народження [INFO] в селі Жигалівка дочки [PERSON]. Батьки: [PERSON] ; [PERSON] . Належним чином дослідивши зазначені докази, суд дійшов висновку, що матеріали справи не містять доказів того, що [PERSON] , [INFO], уродженець села Жигалівка та житель села Хомутинці, був рідним братом [PERSON] , [INFO], уродженця села Чорнодуб та жителя Хомутинці, оскільки вищенаведені письмові докази не підтверджують даний факт та містять істотні розбіжності, зокрема в зазначені імені (прізвище, ім`я та по-батькові) осіб, які не усунені в передбаченому законом порядку. Окрім того, заявник [PERSON] звертаючись до суду із вказаною заявою послалась на те, що встановити факт родинних відносин їй необхідно для оформлення спадщини, однак не зазначила після смерті якого саме спадкодавця, та не надала суду з цього приводу жодних доказів. Відповідно до статті 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Для спадкування за законом мають існувати чітко визначені юридичні факти, що підтверджують наявність: родинних відносин (певний ступінь споріднення зі спадкодавцем); сімейних відносин; відносин із утримання (перебування на утриманні спадкодавця спадкоємцем не менш як 5 років до часу відкриття спадщини). Позитивні юридичні факти, тобто ті, які повинні існувати на час відкриття спадщини і можуть зумовлювати, за передбачених у ЦК України умов, виникнення права на спадкування за законом. Аналіз положень глави 68 ЦК України дозволяє стверджувати, що для спадкування за законом мають існувати чітко визначені юридичні факти, що підтверджують наявність: родинних відносин (певний ступінь споріднення зі спадкодавцем); квазіродинних відносин (усиновлення спадкоємця чи спадкодавця); сімейних відносин (шлюб зі спадкодавцем; проживання зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як 5 років до часу відкриття спадщини); відносин із утримання (перебування на утриманні спадкодавця спадкоємцем не менш як 5 років до часу відкриття спадщини). Чинне законодавство не містить вичерпного переліку засобів доказування, за допомогою яких має підтверджуватися факт родинних відносин, тому застосовуються загальні правила щодо доказів та обов`язків щодо доказування. Відповідно до частин першої-другої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Згідно з частинами першою-другою статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. За частиною другою статті 77, частинами першою, п`ятою та шостою статті 81 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Верховного Суду від 02 грудня 2020 року у справі № 638/15738/17 (провадження № 61-15921св19) зроблено висновок про те, що до заяви про встановлення факту родинних відносин, в якій зазначається мета, з якою заявник просить встановити цей факт, можуть додаватися не тільки такі письмові докази, як свідоцтва про народження, шлюб, смерть, актові записи про народження та смерть. Доказами, які підтверджують наявність цього юридичного факту також можуть бути: акти, анкети, автобіографії, листівки, сімейні фотографії, листи ділового та особистого характеру, особові справи, рішення судів, ордери на вселення, обмінні ордери, погосподарські книги, виписки з домових книг та інші документи, які у собі містять відомості про родинні відносини осіб. Крім того, судами підлягають врахуванню довідки органів реєстрації актів цивільного стану про неможливість поновлення втрачених записів, внесення змін і доповнень, виправлень у записи актів цивільного стану. Також мають враховуватися показання свідків, яким достовірно відомо про стосунки померлого із заявником. Цей перелік не є вичерпним. Однак, в порушення вищенаведених норм процесуального закону, заявник [PERSON] не надала суду належних та допустимих доказів на підтвердження того, що [PERSON] , [INFO], уродженець села Жигалівка та житель села Хомутинці, був рідним братом [PERSON] , [INFO], уродженця села Чорнодуб та жителя Хомутинці. З урахуванням цього, заяву [PERSON] , заінтересована особа - Калинівський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Хмільницькому районі Вінницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про встановлення факту родинних відносин, необхідно залишити без задоволення. За приписами частин першої-третьої, п`ятої статті 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Outcome: dismissed