Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-22 00:00:00

У квітні 2024 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики у розмірі 900000 грн, в обґрунтування якого зазначив, що 27 березня 2022 року між мною, [PERSON] , та відповідачем [PERSON] було укладено Договір позики, за умовами якого [PERSON] передав у власність [PERSON] грошові кошти в сумі 900000 (дев`ятсот тисяч) гривень 00 копійок, а позичальник зобов`язався повернути кошти позикодавцеві у строк до 27 березня 2023 року, при цьому повернення позики має бути здійснено повною сумою. 27 березня 2022 року позивач передав, а відповідач прийняв грошові кошти у розмірі 900000 (дев`ятсот тисяч) гривень 00 копійок у займ на термін один рік, про що складено розписку. Однак, всупереч умовам договору, відповідачем [PERSON] було порушено п. 3 Договору позики, а саме не повернуто грошові кошти [PERSON] у встановлений строк до 27 березня 2023 року. З метою захисту майнових прав [PERSON] звернувся до суду з цим позовом. Ухвалою суду від 24 квітня 2024 року відкрито загальне позовне провадження у справі, призначено підготовче судове засідання, в яке викликано сторін. Встановлено відповідачу строк п`ятнадцять днів з дня вручення їй цієї ухвали, протягом якого вона має право подати суду відзив на позовну заяву, який повинен відповідати вимогам ст. 178 ЦПК України. У встановлений судом строк відповідач відзиву на позовну заяву не подав, однак надав заяву, в якій позовні вимоги визнав у повному обсязі. На підставі ч. 8 ст. 178 ЦПК України суд розглядає справу на підставі наявних матеріалів. В підготовче судове засідання сторони не з`явилися, надали заяви про розгляд справи за їх відсутністю. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 27 березня 2022 року у м. Харкові між [PERSON] , як позикодавцем з однієї сторони, та [PERSON] , як позичальником з другої сторони, укладено Договір позики. Відповідно до пунктів 1, 3 та 4 Договору позики, позикодавець передає у власність позичальникові грошові кошти в сумі 900000 (дев`ятсот тисяч) гривень 00 копійок, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві суму позики в строк встановлений цим договором. Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк до 27 березня 2023 року (двадцять сьомого березня дві тисячі двадцять третього року), при цьому повернення позики має бути здійснено повною сумою. Сторони домовились про те, що договір позики укладається безвідсотковим. Згідно з пунктом 2 Договору позики на момент укладення цього договору грошові кошти в сумі 900000 (дев`ятсот тисяч) гривень 00 копійок позикодавець передав позичальнику в повному обсязі. Згідно з Актом приймання-передачі грошових коштів від 27 березня 2022 року позикодавець передав, позичальник прийняв кошти у розмірі 900000 (дев`ятсот тисяч) гривень 00 копійок у займ на термін один рік. 27 березня 2022 року [PERSON] власноручно складено розписку, в якій останній зазначив, що отримав у борг гроші у розмірі 900000 (дев`ятсот тисяч) гривень на термін один рік до 27 березня 2023 року у [PERSON] , та зобов`язався повернути кошти [PERSON] до 27 березня 2023 року. Відповідно до статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 ЦК України). Згідно з ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (ч. 1 ст. 638 ЦК України). Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (ст. 204 ЦК України). Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Статтею 1047 ЦК України визначено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлений договором. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, і може не збігатися з датою складання розписки, яка посвідчує цей факт, однак у будь-якому разі складанню розписки має передувати факт передання коштів у борг. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Відповідно до ст. 526, 527 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Статтею 530 ЦК України визначено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Відповідно до статті 545 ЦК України, прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. Згідно зі статтею 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судове доказування - це діяльність учасників процесу при визначальній ролі суду по наданню, збиранню, дослідженню і оцінці доказів з метою встановлення з їх допомогою обставин цивільної справи. При цьому, збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених ЦПК України. У відповідності до частини 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Згідно статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до ст.78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Оцінюючи наявні\~в матеріалах\~справи докази,\~суд дійшов\~висновку,\~що позивачем\~належними та\~допустимими доказами\~доведено факт\~укладення договору\~позики,\~передачу грошових\~коштів відповідачу.\~При цьому\~відомостей про\~те,\~що договір\~позики визнано\~судом недійсним,\~матеріали справи\~не містять.\~Водночас відповідачем,\~всупереч вимогам\~ст.\~81\~ЦПК України,\~не надано\~належним та\~допустимих доказів\~належного виконання\~ним умов\~договору,\~не надано\~доказів повернення\~грошових коштів\~ у\~розмірі та\~в строк,\~визначений договором.\~При цьому наявність боргового документа у кредитора свідчить про невиконання боржником свого обов`язку на умовах, визначених договором. Окрім того, вказані обставини відповідачем не заперечувалися, а навпаки останній визнав позовні вимоги, чим підтвердив, що свої зобов`язання за договором позики не виконав. Право відповідач визнати позов повністю або в частині позовних вимог закріплено у п. 1 ч. 2 ст. 49 ЦПК України. Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Враховуючи предмет спору, наявні в матеріалах справи докази, якими підтверджено обґрунтованість позовних вимог, суд не вбачає підстав для відмови у прийнятті визнання відповідачем позову, оскільки відомостей про те, що визнання позову відповідачем суперечить закону або порушує права інших осіб, матеріали справи не містять. Згідно з ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог, які підтверджені належними та допустими доказами, а тому, у зв`язку з визнання позову відповідачем та відсутності підстав для неприйняття такого визнання, суд задовольняє позовні вимоги [PERSON] про стягнення боргу з [PERSON] за договором позики у розмірі 900000 грн та ухвалює рішення у підготовчому судовому засіданні на підставі ч. 3 ст. 200 ЦПК України. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 142 ЦПК України та ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Понесені позивачем судові витрати у розмірі 9000,00 грн підтверджуються квитанцією № 9602-2503-7617-7075 від 23 квітня 2024 року. У зв`язку із викладеним, враховуючи, що відповідач визнав позовні вимоги повністю, суд вважає за необхідне повернути позивачці з державного бюджету суму сплаченого судового збору в розмірі 4500 грн (50% від загального розміру судового збору) та стягнути з відповідачки на користь позивача суму сплаченого судового збору в розмірі 4500 грн (50% від загального розміру судового збору).

Outcome: approved