Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-13 00:00:00

06.02.2024 до Петриківського районного суду Дніпропетровської області звернулась представник позивача [PERSON] адвокат Васильцова О.М. з позовною заявою до Слобожанського відділу державної виконавчої служби у Дніпровському району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про зняття арешту з майна, з урахуванням уточнень від 23.04.2024, заявлені наступні позовні вимоги: зняти арешт з нерухомого майна, а саме з: земельної ділянки кадастровий номер 1223757100:03:005:0080, площею 0,15га, що розташована за адресою: [ADDRESS] ; житлового будинку, загальна площа 42,8 кв.м., житлова площа 21,2 кв. м, що розташований за адресою: [ADDRESS] , що належить [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) та виключити з Державного реєстру речових прав (спеціальний розділ) запис про обтяження №27179017 від 05.11.2019 року про арешт рухомого та нерухомого майна, накладеного на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, номер: 59945553, виданий 04.11.2019 старшим державним виконавцем Петриківського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Дарадан Марією Василівною. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що [PERSON] є сином та спадкоємцем [PERSON] , яка померла [INFO] . Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, на житловий будинок загальною площею 42,8 кв. м., що розташований за адресою: [ADDRESS] та земельної ділянки загальною площею 0,1500 га, кадастровий номер 1223757100:03:005:0080, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , цільове призначення земельної ділянки: для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка). Після заведення спадкової справи, нотаріусом повідомлено позивачу, що на усе рухоме та нерухоме майно померлої [PERSON] накладений арешт Петриківським районним відділом державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, про що винесена постанова про арешт № 59945553 від 04.11.2019. Розмір основного зобов`язання 10\~200,00 грн. З сайту «Автоматизована система виконавчого провадження https://asvpweb.minjust.gov.ua/ вбачається, що виконавче провадження № 59945553 станом на 22.11.2023 завершено. З сайту «Єдиний державний реєстр судових рішень https://revestr.court.gov.ua/ вбачається, що 06.08.2019 у справі №187/992/19 Петриківським районним судом Дніпропетровської області винесена постанова про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за порушення вимог ч. 1 ст. 130 КУпАП і призначено адміністративне стягнення в виді штрафу в розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10 200,00 грн. з позбавленням права керування транспортним засобом строком на 1 (один) рік. Отже, у ході примусового виконання цього судового рішення, державним виконавцем був застосований арешт всього майна боржника, дані про яке були внесені до державного реєстру (обтяження № 27179017). 20\~грудня 2019\~зазначене виконавче\~провадження було\~завершено державним виконавцем на підставі п.2 ч. І ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження повернення виконавчого документу, у зв`язку з відсутністю у боржника коштів та майна, в яке може бути звернено стишення в рахунок погашення боргу за виконавчим документом. Представником позивача у позові зазначено, що з метою досудового врегулювання спору, адвокатом направлений адвокатський запит з приводу надання іншої, більш детальної, інформації щодо виконавчої провадження, а також зняття арешту з майна померлої [PERSON] , проте їй було відмовлено у знятті арешту, з в зв`язку з відсутність в провадженні виконавчої служби вказаного провадження через повернення виконавчого документа стягувачу. Враховуючи те, що спадкоємець померлого позбавлений в повному обсязі реалізувати свої спадкові права з метою користуватися та розпоряджатися своїм майном на власний розсуд та ураховуючи відсутність підстав для такого арешту, у зв`язку з чим просить позов задовольнити. З урахуванням положень ч.3 ст. 14 ЦПК України справа передана для розгляду головуючому судді Говорусі В.О. 07.02.2024 ухвалою судді Петриківського районного суду Дніпропетровської області відкрито провадження у вказаній справі, визначено справу розглядати у порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. 05.03.2024 ухвалою Петриківського районного суду Дніпропетровської області підготовче провадження у даній справі закрито та призначено справу до судового розгляду по суті. За клопотанням представника позивача суд постановив ухвалу про повернення до стадії підготовчого провадження, для подання заяви про зміну предмету позову,\~ для можливості подання заяви про зміну предмету позову, оскільки при підготовці та написанні прохальної частини позовної заяви представником позивача була допущена в даті постанови про арешт майна та зазначено не вірно дату постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, номер: 59945553, видану 05.11.2019, замість вірної дати 04.11.2019. В судове засідання позивач та його представник адвокат Васильцова О.М. не з`явилися, надіслали на адресу суду заяву про розгляд справи без участі позивача та її представника. Позов підтримують у повному обсязі. В попередньому судовому засіданні представник позивача адвокат Васильцова О.М. підтримала заявлені позовні вимоги. Представник відповідача Слобожанського відділу державної виконавчої служби у Дніпровському району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Марія Дарадан в судовому засіданні позовні вимоги визнала. Виконавець підтвердила відсутність відкритих та незавершених виконавчих проваджень відносно [PERSON] , а також відсутність правових підстав та механізмів для скасування арешту на майно останньої без відповідного рішення суду. Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані позивачем докази, суд приходить до таких висновків. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша\~статті 16 ЦК України). Відповідно до частини першої\~статті 13 ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно із частиною третьою\~статті 12 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що [INFO] померла мати позивача - [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть, серії [NUMBER] від 19.05.2023 (а.с. 8), родинні відносини між [PERSON] та позивачем підтверджено копією свідоцтва про народження № [NUMBER] (а.с. 6). Приватним нотаріусом Красношлик Л.Л. була заведена спадкова справа № 54/2023 після смерті [PERSON] . Позивач є єдиним спадкоємцем померлої [PERSON] , що підтверджується довідкою нотаріуса та витягом про реєстрацію в спадковому реєстрі № 71383333 від 11.10.2023 (а.с.7,8). Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 355252326 від 21.12.2023 житловий будинок загальною площею 42,8 кв. м., що розташований за адресою: [ADDRESS] та земельна ділянка загальною площею 0,15 га, кадастровий номер 1223757100:03:005:0080, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , цільове призначення земельної ділянки: для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка) належить [PERSON] на підставі договорів купівлі-продажу № 1165 та № 1166 від 16.10.2018. (а.с. 11-12). Як вбачається з матеріалів справи, після заведення спадкової справи\~Приватним нотаріусом позивачу повідомлено, що на нерухоме майно померлої накладений арешт Петриківським районним відділом державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, про що винесена постанова про арешт № 59945553 від 04.11.2019. Розмір основного зобов`язання 10\~200,00 грн. Державним виконавцем надано копії матеріалів виконавчого провадження № 59945553, з яких встановлено, що 04.11.2019 винесено постанову про арешт майна боржника, якою накладено арешт на все рухоме майно, що належить боржнику [PERSON] . Зі змісту відповіді на адвокатський запит (вих. №116761) від 21.12.2023 вбачається, що в Автоматизованій системі виконавчого провадження знаходиться інформація про те, що на примусовому виконанні в період часу 03.09.2019 по 20.12.2019 перебувало виконавче провадження ВП № 59945553 з виконання постанови Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 06.08.2019 № 187/992/19 про стягнення з [PERSON] на користь держави штрафу в розмірі 10\~200,00 грн. за порушення вимог ч. 1 ст. 130 КУпАП. 04.11.2019 державним виконавцем винесено постанову про арешт майна боржника. 20.12.2019 зазначене виконавче провадження було завершено. (а.с. 10, 14) Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, що ратифікований Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. В контексті застосування статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та прецедентної практики Європейського суду з прав людини до поняття «майно» відносять як рухому, так і нерухому приватну власність. Термін «власність» може означати або «існуючу власність» або претензії щодо яких заявник може довести, що він принаймні має «законні сподівання» отримати можливість використати право власності. Відповідно до ст. 41 Конституції України та ст. 319 ЦК України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Вказані норми визначають непорушність права власності (в тому числі приватної) та неможливість позбавлення чи обмеження особи у здійсненні нею права власності. Відповідно до ст. ст. 1216, 1217, 1218 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Положеннями ч. 5 ст. 1268 ЦК України визначено, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до частини першої\~статті 1296 ЦК України\~спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Разом з тим, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п`ята\~статті 1268 ЦК України). Згідно з частиною першою\~статті 1297 ЦК України\~спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Проте відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (частина третя\~статті 1296 ЦК України). Отже, системний аналіз зазначених норм права свідчить про те, що спадкоємець, який у встановленому\~законом\~порядку прийняв спадщину, є її власником з часу її відкриття, а документом для підтвердження права власності на спадкове майно є свідоцтво на спадщину, отримане в установленому законодавством порядку. Відсутність реєстрації права власності відповідно до\~Закону України «Про реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»\~не зумовлює позбавлення особи прав користування та володіння належним їй на праві власності майном. Відповідно до частини четвертої\~статті 263 ЦПК України\~при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08 листопада 2019 року у справі № 643/3614/17 (провадження № 14-479цс19) дійшла висновку про те, що вимоги про звільнення майна з-під арешту, що ґрунтуються на праві власності на нього, виступають способом захисту зазначеного права (різновидом негаторного позову) і виникають з цивільних правовідносин, відповідно до частини першої\~статті 19 ЦПК України\~можуть бути вирішені судом цивільної юрисдикції (пункт 37). Наявність протягом тривалого часу нескасованого арешту на майно боржника, за умови відсутності відкритого виконавчого провадження, майнових претензій з боку стягувача та смерті боржника є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння майном. Відповідно до ч.1 ст.40 Закону України «Про виконавче провадження» у разі закінчення виконавчого провадження (крім закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження. Положеннями ч. 2 ст. 40 Закону визначено, що про зняття арешту з майна (коштів) виконавець зазначає у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа, яка в день її винесення надсилається органу, установі, посадовій особі, яким була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно (кошти) боржника, а у випадках, передбачених законом, вчиняє дії щодо реєстрації припинення обтяження такого майна. Положеннями ч. 1 ст.59 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Відповідно до ч.ч. 2і 5 ст.59 Закону України «Про виконавче провадження» арешт може бути знятий за рішенням суду. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Відповідно до ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути припинення дій, які порушують право, відновлення становища, яке існувало до порушення. Виходячи з вищевикладеного, за наявності арешту (обтяження) накладеного на майно, порушується право позивача, внаслідок чого він позбавлений \~ \~ \~ \~ змоги в повному обсязі користуватися та розпоряджатися своїм майном на власний розсуд, а саме позбавлений можливості оформити спадкові права на майно, яке належало його матері. Виконавче провадження № 59945553 від 04.11.2019 на даний час завершено, в зв`язку з чим підстав для продовження обтяження на майно суд не вбачає, а тому право позивача підлягає судовому захисту у заявлений ним спосіб шляхом скасування арешту з майна. Суд приймає до уваги, що виконавчий документ повернуто стягувачу 20.12.2019 на підставі п.2 ч.1 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження» при цьому за правилами ст. 12 вказаного Закону, чинних на час постановлення виконавчого документу, термін пред`явлення такого виконавчого документа становить три місяці з моменту його винесення. Таким чином, суд прийшов до висновку про те, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню. Окремо слід зазначити, що положеннями ч.2 ст.59 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено зняття арешту з майна боржника за постановою виконавця не пізніше наступного дня коли йому стало відомо про набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту, таким чином, відсутня необхідність викладення в резолютивній частині, як спосіб захисту прав позивача рішення про виключення з\~Державного реєстру\~речових прав\~(спеціальний\~розділ)\~запису про\~обтяження №27179017\~від 05.11.2019\~про арешт\~рухомого та\~нерухомого майна,\~накладеного на\~підставі постанови\~про арешт\~майна боржника\~та оголошення\~заборони на\~його відчуження,\~номер:\~59945553,\~виданий 04.11.2019\~старшим державним\~виконавцем Петриківського\~районного відділу\~державної виконавчої\~служби Головного\~територіального управління\~юстиції у\~Дніпропетровській області\~Дарадан Марією\~Василівною.\~Такі дії\~повинні бути\~вчинені виконавцем\~на підставі\~рішення суду. Так, як діями чи бездіяльністю відповідача не спричинено порушення прав та інтересів позивача, оскільки арешт накладено правомірно та з об`єктивних причин не може бути знятий державним виконавцем самостійно, тобто самостійно усунути встановлені судом порушення майнових прав позивача, тому судові витрати не стягуються з відповідача.

Outcome: approved