Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-14 00:00:00

У березні 2024 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу. Свої вимоги мотивував тим, що з 20 вересня 2008 року перебуває у шлюбі з відповідачем. В шлюбі народилося двоє дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Підставою для розірвання шлюбу позивач вказує відсутність спільних інтересів, різних поглядів на життя, відсутність взаєморозуміння, втрату почуттів любові та поваги одне до одного. Позивач не бажає продовжувати спільне життя. Вказав, що вони з відповідачем проживають окремо та не ведуть спільне господарство, за таких умов подальше спільне проживання та збереження шлюбу вважає неможливим, оскільки це суперечить його інтересам. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 08.04.2024 провадження у справі відкрито у порядку спрощеного позовного провадження та призначено розгляд справи у судове засідання. У судове засідання позивач не з`явився, у позовній заяві просив проводити розгляд справи без його участі. Відповідач у судове засідання не з`явилася, однак надала до суду заяву, в якій позовні вимоги визнала, просила їх задовольнити та розгляд даної справи проводити без її участі. Відповідно до ч. 1 ст. 206 ЦПК України відповідач має право визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. А згідно з частиною 4 цієї статті у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Судом встановлено, що відповідач визнала позовні вимоги про розірвання шлюбу, що не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, у зв`язку із чим поданий позов підлягає повному задоволенню. Суд, дослідивши матеріали справи вважає встановленими наступні обставини. У відповідності до ч. 1 ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Сторони перебувають у шлюбі з 20 вересня 2008 року, що був зареєстрований Центральним відділом реєстрації шлюбів м. Києва з державним Центром розвитку сім`ї про що складено відповідний актовий запис № 2565. В шлюбі сторони мають двох дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Із пояснень позивача вбачається, сім`я фактично розпалась через протилежні погляди на сімейне життя, втрату поваги одне до одного та почуття любові. Фактичні шлюбні відносини та ведення спільного господарства припиненні між подружжям. Відповідно до ст.ст. 21, 24 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно з ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи вищевикладені обставини, суд приходить до висновку, що сім`я даного подружжя розпалась остаточно, призначення терміну на примирення не потребує, оскільки подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б інтересам позивача, крім того, сторони наполягали на розірванні шлюбу, у зв`язку із чим, шлюб слід розірвати. На підставі ст.ст. 21, 24, 110-112, 114 Сімейного кодексу України та

Outcome: approved