Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-09 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, зареєстрованого 10 серпня 2001 року в Іванківській сільській раді Борщівського району Тернопільської області, посилаючись на те, що шлюб із відповідачем виявився невдалим; спільне життя із ним не склалося через зловживання чоловіком спиртними напоями, відсутність взаєморозуміння та різні погляди на подружні обов`язки і ведення спільного господарства в результаті призвели до фактичного припинення шлюбних відносин; сторони втратили почуття любові та взаємоповаги. Від шлюбу в сторін народилося двоє дітей: син [PERSON] , [INFO] та син [PERSON] , [INFO] ; сторони не підтримують шлюбно-сімейних відносин та разом не проживають два роки, збереження сім`ї неможливе, шлюб існує формально і подальше перебування у шлюбі суперечить інтересам позивача, а тому [PERSON] просить суд шлюб розірвати. Позивач до суду не з`явилася, подала заяву про розгляд справи в її відсутності, позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити; відповідач до суду не прибув і також подав заяву, якою позов визнав та не заперечив питання розірвання шлюбу, просив розглядати справу без його участі. З`ясувавши обставини справи та дослідивши матеріали справи, суд уважає, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного: Згідно ст. 206 ЦПК України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. До ухвалення судового рішення у зв`язку з визнанням позову відповідачем суд роз`яснює сторонам наслідки відповідної процесуальної дії. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову в прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Також судом установлено, що сторони зареєстрували шлюб 10 серпня 2001 року в Іванківській сільській раді Борщівського району Тернопільської області; від цього шлюбу в сторін народилося двоє синів: [PERSON] 21.01.2007р. та Віталій 11.03.2010р., котрі на даний час є неповнолітніми; спільне життя між ними не склалося через зловживання відповідачем спиртними напоями та різні погляди на сімейне життя, що призвело до фактичного розірвання шлюбних відносин. Згідно ч. 3 ст. 105 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Частиною 2 ст. 112 Сімейного кодексу України встановлено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. При таких дійсних обставинах, що ґрунтуються на наведених нормах закону суд дійшов висновку, що примирення між сторонами неможливе, оскільки як вбачається із позицій сторін їх сім`я розпалася остаточно, а шлюб існує формально; подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам як позивача, так і відповідача; визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує прав, свобод чи інтересів інших осіб.

Outcome: approved