Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-19 00:00:00

Позиція сторін у справі У серпні 2023 року [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] , в якому з урахуванням уточнень, просила стягнути з відповідача на свою користь борг в сумі 22 000, 00 дол. США за розпискою від 25 червня 2023 року, що становить еквівалент 804 509, 20 грн за курсом НБУ на 15 серпня 2023 року, де 1 дол. США = 36,5686 грн. та 72 000, 00 грн за додатком до розписки від 25 червня 2023 року. Позовні вимоги обґрунтовувались тим, що 25 червня 2023 року відповідачем отримано від позивача 22 000, 00 дол. США для будівництва будинку у [ADDRESS] . Власниками земельної ділянки за вказаною адресою є сторони. Враховуючи, що будівництво вказаного будинку відповідачем не здійснюється, а подальше спільне проживання є недоцільним, відпадає потреба у здійсненні будь-якого будівництва в подальшому. З метою повернення коштів 31 липня 2023 року позивач надіслала відповідачу поштовими відправленнями вимогу щодо повернення коштів у строк до 10 серпня 2023 року. Відповідач вимогу проігнорував, кошти не повернув. Відповідач подав відзив на позов, в якому зазначив, що він та позивач, перебуваючи у шлюбі, придбали земельну ділянку за адресою: [ADDRESS] для будівництва і обслуговування житлового будинку. Відповідачем, на даній земельній ділянці розпочаті роботи з будівництва їх сімейного будинку. Для цілей будівництва відповідачем використано власні кошти та оформлено кредит в Приват Банку, про що свідчать відповідні скріншоти з мобільного додатку про зарахування коштів на банківський рахунок. Одночасно розпочаті роботи з будівництва інженерних мереж: електропостачання, водопостачання, газопостачання та ін. і як результат оформлення лицьових рахунків на ім`я відповідача. У поточному році відповідач продовжив будівельні роботи, проте зіткнувся з певним браком фінансових коштів, які потрібні були для завершення будівництва в строки відповідно до особистих з позивачем сімейних планів, а саме до кінця 2024 року. 25 червня 2023 року позивач, ввівши відповідача в оману шляхом запевнення, що вони повинні у будь-якому разі побудувати сімейний будинок і переконавши відповідача, що вона дістане кошти від продажу власного майна, позивач запропонувала відповідачу написати розписку, яка і буде початком дій позивача з продажу власного майна. Загальна необхідна сума коштів, про яку йшла мова, складала близько 25 000, дол. США, що відповідало укрупненим прорахункам відповідача, які він неодноразово озвучував позивачу особисто. Розмірковуючи над пропозицією позивача і зважаючи на те, що у будь-якому разі кошти, які позивач пообіцяла передати, передбачалося використати виключно для будівництва будинку, після завершення якого частина будинку перейшла б у її особисту приватну власність, відповідач прийняв рішення написати позивачу розписку. Однак, враховуючи те, що позивач в цей день не могла передати всю суму в розмірі 22 000, 00 дол. США, а також те, що негайної потреби в таких коштах не було і будівельні роботи, які виконувалися на той час, потребували поетапної оплати, сторони дійшли згоди, що позивач буде поетапно, необхідними частинами, передавати відповідачу кошти, розмір яких буде залежати від наявності коштів у позивача та від необхідності оплати по факту виконаних будівельних робіт. У зв`язку з цим сторонами в той же день було укладено додаток до розписки від 25 червня 2023 року в якому фіксували дату та розмір переданих позивачем і отриманих відповідачем коштів на будівництво будинку і факт передачі і отримання коштів засвідчували особистими підписами. На підставі п.1 статті 207 ЦК України даний додаток є невід`ємною частиною розписки від 25 червня 2023 року. На момент написання розписки і зважаючи не те, що відповідач довіряв своїй дружині - позивачу, він не передбачав і не усвідомлював, що наступним кроком позивача буде позов до суду про стягнення нібито боргу і позов про розірвання шлюбу, який вона подала 31 липня 2023 року. Такі обманні дії позивача пояснюють її справжні мотиви у цій справі, а саме - маніпулюючи спільним сімейним благополуччям отримавши від відповідача розписку і не передававши мені кошти (22 тис. доларів США) через судову справу втягнути відповідача у боргову залежність та у подальшому, у справі про розподіл майна, зменшити його частку у будинку який вони будували переважно за його кошти та при його безпосередній участі. Представник позивача подав відповідь на відзив, в якій зазначив, що сторонами визнається факт укладення розписки від 25 червня 2023 року на суму 22 000, 00 дол. США. Стосовно доказів, які надані відповідачем щодо ведення будівельних робіт жодним чином з зобов`язанням за розпискою не пов`язані і вчинялися до укладення розписки та не спростовують факт укладення розписки, отримання відповідачем коштів в сумі 22 000, 00 дол. США та обов`язку повернути позивачу кошти. В судовому засіданні представник позивача вимоги позову підтримав та просив задовольнити. Відповідач та його представник в судовому засіданні проти позову заперечували, просили відмовити у його задоволенні. Процесуальні дії Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 19 вересня 2023 року відкрито провадження у справі у порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 31 січня 2024 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до розгляду по суті. Фактичні обставини справи Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. 25 червня 2023 року [PERSON] написав власноруч розписку, згідно із якою, отримав від своєї дружини [PERSON] суму у розмірі 22 000, 00 дол. США (еквівалент 820 000, 00 грн) на будівництво будинку у [ADDRESS] . Позиція суду та оцінка аргументів сторін У частині першій статті 526 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками (стаття 1046 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. За правилом частини першої статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з частиною першою статті 519 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні відповідає перед новим кредитором за недійсність переданої йому вимоги, але не відповідає за невиконання боржником свого обов`язку, крім випадків, коли первісний кредитор поручився за боржника перед новим кредитором. За приписами статті 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини; неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановлених Конституцією України та законом; свобода договору; свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом; судовий захист цивільного права та інтересу; справедливість, добросовісність та розумність. У статті 13 ЦК України передбачено, що цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. При здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства. Не допускаються використання цивільних прав з метою неправомірного обмеження конкуренції, зловживання монопольним становищем на ринку, а також недобросовісна конкуренція. У разі недодержання особою при здійсненні своїх прав вимог, які встановлені частинами другою-п`ятою цієї статті, суд може зобов`язати її припинити зловживання своїми правами, а також застосувати інші наслідки, встановлені законом. Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Такий правовий висновок викладений Верховним Судом України у постанові від 18 жовтня 2017 року у справі № 6-1662цс17. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або такої ж кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладених договорів незалежно від найменування документа, і з огляду на установлені результати робити відповідні правові висновки. У частині першій статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики на позичальникові лежить зобов`язання повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. Відповідно до частини першої статті 3 ЦПК України, частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право у встановленому порядку, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. З урахуванням наведених правил правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Верховний Суд України у постанові від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63цс13 виклав правовий висновок, відповідно до якого за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Верховний Суд у Постанові від 08.07.2019 року у справі №524/4946/16-ц зазначив істотні умови розписки, зокрема вказав, що розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг із зобов`язанням її повернення та дати отримання коштів. Зі змісту розписки від 25 червня 2023 року вбачається, що між сторонами відсутні договірні правовідносини за договором позики, оскільки у розписці не зазначено: про отримання відповідачем у позику від позивача грошових коштів, його обов`язок повернути ці кошти у певний строк. Так, навпаки, у розписці вказано, що грошові кошти призначені для будівництва будинка на земельній ділянці, яка є спільною власністю сторін. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення вимог позову.

Outcome: dismissed