Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-20 00:00:00

У березні 2023 року комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Святошинського району м. Києва» звернулося до суду із позовом, відповідно до якого просило усунути перешкоди у здійсненні права користування та розпорядження житловим приміщенням шляхом виселення [PERSON] без надання іншого житлового приміщення. Позовні вимоги мотивовані тим, що на підставі рішення Київської міської ради від 09.10.2014 № 270/270 «Про удосконалення структури управління житлово -комунальним господарством міста Києва» , було прийняте розпорядженням Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації від 06.02.2015 № 58 «Про передачу та закріплення житлового і нежитлового фонду за комунальним підприємством «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Святошинського району м. Києва» , яким весь житловий та нежитловий фонд Святошинського району м. Києва, що був закріплений за КП «ДУОЖФ Святошинського району м. Києва» переданий на баланс комунальному підприємству «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Святошинського району м. Києва» та закріплений за підприємством на праві господарського відання житловий будинок [ADDRESS] . Розпорядженням Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації від 29.04.2016 №260 «Про внесення змін до розпорядження Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації від 06.02.2015 № 58 «Про передачу та закріплення житлового і нежитлового фонду за комунальним підприємством «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Святошинського району м. Києва» позивача уповноважено у разі виявлення несанкціонованого використання майна, закріпленого за підприємством на праві повного господарського відання, вживати заходів, передбачених законодавством України, щодо усунення порушень використання майна, в тому числі звертатися до суду з відповідними позовами.. Однокімнатна квартира [ADDRESS] відповідно до ордеру від 01.08.1969 № 7121, була надана [PERSON] на одну особу. [PERSON] знятий з реєстраційного обліку місця проживання у зв`язку зі смертю. Згідно інформації наданої відділом з питань реєстрації місця проживання, перебування фізичних осіб Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації станом на 12.12.2022 року в квартирі жодної особи не зареєстровано. Квартира [ADDRESS] є неприватизованою, перебуває у власності територіальної громади міста Києва. Працівниками підприємства на виконання доручення голови Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації щодо проведення перевірки житла, що звільнилося і перебуває у комунальній власності територіальної громади міста Києва встановлено, що на час перевірки, станом на 21 грудня 2022 в квартирі [ADDRESS] проживає [PERSON] , [INFO] . При неодноразовому відвідуванні вищезазначеної квартири встановлено, що в квартирі [ADDRESS] проживає [PERSON] , двері працівникам комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового зонду Святошинського району м. Києва» не відчиняє, на попередження про необхідність надати дозвільні документи на право проживання/та необхідність звільнити самоправно зайняте жиле приміщення за відсутності відповідних дозвільних документів, не реагує, дозвільної документації на право проживання в зазначеній квартирі не надав . У зв`язку з чим 13.02.2023 складено протокол про адміністративне правопорушення на [PERSON] порушення ним частини 1 статті 151 КУпАП (самоправне зайняття житлового приміщення) та вручено правопорушнику під особистий підпис. Зауваження та заперечення зі сторони Відповідача в протоколі відсутні. Ключі від вищезазначеного жилого приміщення до комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Святошинського району м. Києва» не передавалися. [PERSON] зареєстрований протягом тривалого часу за адресою: [ADDRESS] , отже зазначена квартира і є місцем його проживання відповідно до норм конституції України. Тому позивач вважає, що відповідач [PERSON] самоправно, без документів, які б надавали право проживати в квартирі, зайняв спірну квартиру, чим порушує чинне законодавство України. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 22.03.2023року провадження у справі відкрито. Відповідачу по справі надано строк для надання відзиву. 14.04.2023 року до суду надійшов зустрічний позов [PERSON] , згідно якого останні йпросив суд визнати за ним в порядку спадкування за законом після смерті рідного брата [PERSON] , який помер [INFO] право власності на квартиру [ADDRESS] . Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 26.04.2024року закрито підготовче засідання у справі та призначено до судового розгляду по суті. В судове засідання представник позивача не з"явилася, надала до суду клопотання про слухання справи у її відсутність та просила суд задовольнити основний позов, а в зустрічному відмовити. Відповідач в судове засідання не з"явився, належним чином повідомлявся судом про час та місце слухання справи, причини своєї неявки суду не повідомив. Представник третьої особи в судове засідання не з"явився, подав до суду клопотання про про сулухання справи у її відсутність та просила суд задовольнити основний позов, а в зустрічному відмовити. Згідно вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи суд приходить до наступного. Як вбачається з матеріалів справи, ордером № 7121 від 01.08.1969, виданим виконавчим комітетом Київської міської ради депутатів трудящих [PERSON] надано право на заняття квартири [ADDRESS] . Судом встановлено, що [PERSON] знятий з реєстраційного обліку місця троживання у зв`язку зі смертю. При цьому судом встановлено, що у [PERSON] було двоє синів: [PERSON] та [PERSON] , позивач по зустрічному позові. Згідно рішення Святошинського районного суду м. Києва від 21.01.2003 року за [PERSON] визнано право користування спірним житловим приміщенням (ас.61-69). Судом встановлено, що [PERSON] помер [INFO] . Судом встановлено, що згідно інформації наданої відділом з питань реєстрації місця проживання, перебування фізичних осіб Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації станом на 12.12.2022 року в квартирі жодної особи не зареєстровано. Квартира [ADDRESS] є неприватизованою, перебуває у власності територіальної громади міста Києва. Судом встановлено, що інформація щодо вчинення дій щодо приватизації вказаного житлового приміщення чи визнання права власності на квартиру [ADDRESS] за рішенням суду до Підприємства на момент звернення з позовною заявою до суду, не надходила. Судом встановлено, що на підставі рішення Київської міської ради від 09.10.2014 № 270/270 «Про удосконалення структури управління житлово - комунальним господарством міста Києва» створено комунальне підприємство "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Святошинського району м. Києва" і не є правонаступником Комунального підприємства по утриманню житлового господарства Святошинського району м. Києва, а отже, твердження відповідача, що в архіві позивача наявна копія рішення Святошинського районного суду м. Києва № 2-356/03 за позовом [PERSON] про визнання права користування на житлове приміщення та за зустрічним позовом Комунального підприємства по утриманню житлового господарства Святошинського району м. Києва до [PERSON] , третя особа Святошинська районна адміністрація про вселення не відповідає дійсності, оскільки Підприємство не було стороною по даній судовій справі. Судом встановлено, що Національною поліцією України Головного управління Національної поліції у місті Києві Святошинським управлінням поліції в ході перевірки встановлено, за вищевказаною адресою проживає громадянин [PERSON] , який має намір найближчим часом звертатися до Святошинського районного суду м. Києва з метою визнання права власності на вказане житло,. Разом з тим, відносно [PERSON] складено адміністративний протокол передбачений ст. 151 КУпАП («Самоправне зайняття жилого приміщення»). Відповідно до частини 4 статті 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Згідно з частиною 3 статті 1277 ЦК України, спадщина, визнана судом відумерлою, переходить у власність територіальної громади за місцем відкриття спадщини, а нерухоме майно-за його місцезнаходженням. Відповідно до статей 317, 319 ЦК України, саме власнику належить право розпоряджатися своїм майном за власною волею. Згідно зі статтею 321 ЦК України, право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежений у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Примусове відчуження об`єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених частиною 2 статті 353 цього Кодексу. Відповідно до статті 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що н е заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованості активів, які перебувають у власності, не встановлені судом. Згідно з частиною першою статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на доказів сторін, кожна з яких, відповідно до частини 1 статті 81 ЦПК України, повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Статтею 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод встановлено, шо кожен має право на повагу до свого приватного та сімейного життя, до свого житла та кореспонденції. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Кривіцька і Кривіцькій проти України» (Kryvitska and Kryvitskyy vs.Ukraine», заява № 30856/03) поняття «житло» не обмежується приміщенням, в якому проживає на законних підставах або яке було у законному порядку встановлено, а залежить від фактичних обставин, а саме існування достатніх і тривалих зв`язків з конкретним місцем. Втрата житла будь-якою особою є крайньою формою втручання у право на житло. У пункті 36 рішення 18.11.2004 року у справі «Прокопович проти Росії» Європейський суд з прав людини зазначив, що концепція «житло» за змістом статті 8 Конвенції не обмежена житлом, яке зайняте на законних підставах або встановленим у законному порядку. «Житло»- це автономна концепція, що не залежить від класифікації у національному праві. Тому, чи є місце конкретного проживання «житлом», що спричинило захист на підставі пункту 1 статті 8 Конвенції, залежить від фактичних обставин справи, а саме-від наявності достатніх триваючих зв`язків з конкретним місцем проживання (рішення Європейського суду з прав людини по справі «Баклі проти Сполученого Королівства» від 11 січня 1995 року, пункт 63). Відповідно до вимог статті 47 Конституції України, держава гарантує кожному право на житло. Ніхто не може бути позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Згідно з частинами 4, 5 статті 9 ЖК України, ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користуванні жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних та громадських організацій. Згідно з частиною першою першою статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до частин 1-4 статті 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання. Частина 1 статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частинами 5, 6 цієї статті визначено, що докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. За нормами статті 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмету доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бочаров проти України» (остаточне рішення від 17 червня 2011 року), суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростовних презумпцій щодо фактів. Таким чином, приймаючи до уваги викладені вимоги матеріального та процесуального закону, оцінивши зібрані по справі докази кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв`язок у сукупності, суд вважає, що доводи позовної заяви КП "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Святошинського району м. Києва" знайшли своє підтвердження в ході розгляду справи, тому, з метою захисту порушених прав позивача, суд вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, згідно зі статтею 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 2684,00 грн. в рахунок відшкодування судового збору.

Outcome: approved