Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-20 00:00:00

Позивач [PERSON] через свого представника адвоката Кінах Я. В. звернувся в суд з позовом до відповідачів [PERSON] , [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Виконавчий комітет Луцької міської ради, про позбавлення батьківських прав. Позов обґрунтовано тим, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі та є батьками неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Після розірвання шлюбу між відповідачами їхній неповнолітній син [PERSON] постійно проживає з дідусем та бабусею. Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 21 березня 2023 року ухвалено стягувати з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання сина. Однак, [PERSON] вказане рішення суду не виконує, в зв`язку з чим має заборгованість по сплаті аліментів. З часу розірвання шлюбу між відповідачами [PERSON] проживає окремо від сина, не спілкується з ним, життям дитини не цікавиться, не бере участі в його вихованні та матеріально не утримує. Батько дитини [PERSON] хоч і проживає за однією адресою з сином, однак не виконує свої батьківські обов`язки. [PERSON] безробітний, веде пасивний спосіб життя, зловживає алкогольними напоями, поводить себе агресивно, не приділяє уваги сину та матеріально його не забезпечує. Усі батьківські обов`язки щодо виховання та належного матеріального утримання дитини взяв на себе позивач [PERSON] , який є батьком відповідача [PERSON] та дідусем дитини [PERSON] . Відповідачі ухиляються від виконання своїх батьківських обов`язків щодо виховання сина [PERSON] , не піклуються про стан його здоров`я, фізичний, духовний розвиток, не проявляють до дитини батьківської турботи, не надають матеріальної допомоги на утримання дитини. На підставі наведеного, покликаючись ст.ст. 150, 164, 165 Сімейного кодексу України, позивач просить позбавити [PERSON] та [PERSON] батьківських прав відносно неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Ухвалою судді від 23 листопада 2023 року позивача [PERSON] звільнено від сплати судового збору у цій справі. Ухвалою судді від 01 грудня 2023 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання. Ухвалою суду від 17 січня 2024 року до участі у справі залучено орган опіки та піклування Виконавчий комітет Луцької міської ради в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору. Ухвалою суду, постановленою без виходу до нарадчої кімнати та занесеною секретарем судового засідання до протоколу підготовчого засідання від 05 березня 2024 року, закінчено підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явився. Представник позивача адвокат Кінах Я. В. заявою від 21 травня 2024 року просить розгляд справи здійснювати без участі позивача та його представника. У вказаній заяві представник позивача також зазначає, що вона позов підтримує та просить його задовольнити. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилась, хоча належним чином була повідомлена про дату, час та місце розгляду справи. Суд ураховує, що відповідач [PERSON] брала участь у судовому засіданні від 26 березня 2024 року та пояснила суду, що вона дуже любить свого сина [PERSON] , проводить з ним час, спілкується з ним, допомагає йому матеріально по мірі можливості. Деякий час після розірвання шлюбу з [PERSON] вона дійсно не бачилась з сином через неприязні стосунки з колишнім чоловіком, але вже понад рік поспіль вона підтримує гарні стосунки з дитиною та відновила довіру сина. Наразі в неї є інша сім`я, де вона виховує новонароджену дитину. Однак, вказані обставини не перешкоджають їй піклуватись і про старшого сина. Інколи [PERSON] приходить до неї додому та залишається з ночівлею, вони гарно проводять час разом. А тому, [PERSON] заперечує щодо позбавлення її батьківських прав відносно сина [PERSON] , адже вона не ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, відзиву на позовну заяву не подав. Відповідачу копія ухвали про відкриття провадження, копія позовної з додатками надіслана засобами поштового зв`язку на адресу зареєстрованого місця проживання, що відповідає вимогам п. 2 ч. 7 ст. 128 Цивільного процесуального кодексу України. Однак, відповідне поштове відправлення повернуте на адресу суду неврученим адресату, причина повернення за закінченням терміну зберігання. Враховуючи, що судом вжито належних заходів для повідомлення відповідача про відкриття провадження у цій справі, а також про дати наступних судових засідань, а також, беручи до уваги строки розгляду справи, суд дійшов висновку про можливість ухвалення рішення за відсутності відповідача. Представник третьої особи Виконавчого комітету Луцької міської ради Шульган\~Ф.\~П. у судовому пояснив, що вважає доцільним позбавлення батьківських прав відповідача [PERSON] відносно сина [PERSON] , [INFO] , оскільки відповідач самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків. Позбавлення батьківських прав відповідача [PERSON] буде відповідати інтересам дитини. Такі висновки органу опіки й піклування ґрунтуються на підставі проведених бесід з позивачем та дитиною та батьками дитини, а також на підставі встановлених обставин справи. Разом з тим, підстав для позбавлення батьківських прав відповідача [PERSON] орган опіки та піклування не вбачає, оскільки матір дитини виправила свою поведінку відносно сина [PERSON] , вживає заходів для належного його виховання та матеріального забезпечення. Також [PERSON] охоче спілкується з представниками Служби у справах дітей Луцької міської ради, враховує та виконує їхні рекомендації. Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши письмові докази у справі, суд дійшов висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з таких підстав. Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Частинами першою, другою статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Стаття 9 Конвенції покладає на держави-учасниці обов`язок забезпечувати те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, та, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків. Відповідно до статті 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Суд установив, що батьками неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , є: батько [PERSON] та мати [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , повторно виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Луцького міського управління юстиції Волинської області 20 січня 2015 року (а. с. 19). Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 17 вересня 2012 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано (а. с. 44). Крім того,\~рішенням Луцького\~міськрайонного суду\~Волинської області\~від 21\~березня 2016\~року ухвалено\~стягувати з\~ [PERSON] \~аліменти на\~утримання неповнолітньої\~дитини [PERSON] ,\~ [INFO] ,\~в розмірі\~600\~гривень щомісячно\~(а.\~с.\~45).\~Рішенням Луцького\~міськрайонного суду\~Волинської області\~від 20\~грудня 2013\~року ухвалено стягувати з [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , в розмірі по 800 гривень щомісячно (а. с. 46). Установлено, що наразі дитина [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS] та фактично перебуває на утриманні дідуся позивача у справі [PERSON] . З копії відповіді Комунального закладу загальної середньої освіти «Луцький ліцей № 25 Луцької міської ради» від 25 жовтня 2023 року встановлено, що [PERSON] є учнем вищевказаного навчального закладу з 29 серпня 2016 року. Класний керівник учня підтверджує, що [PERSON] регулярно відвідує заняття, є охайним та він в повній мірі забезпечений усім необхідним для навчання. 25 жовтня 2023 року комісія в складі громадського інспектора по охороні прав дитинства, соціального педагога, практичного психолога та класного керівника здійснила соціальний патронаж для встановлення умов проживання та виховання дитини. Мати дитини [PERSON] контакту зі школою не підтримує, з вчителями не спілкується, батьківські збори не відвідувала. Батько [PERSON] у початкових класах відвідував батьківські збори, однак, починаючи з 5 го класу, брав участь у зборах 1 раз на рік. З питань навчання та відвідування занять з кінця 7- го класу класний керівник спілкується з дідом учня [PERSON] , оскільки батько учня часто не відповідає на телефонні дзвінки (а. с. 28). Рішенням Виконавчого комітету Луцької міської ради Волинської області № 116-1 від 14 лютого 2024 року затверджено висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] та недоцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно сина [PERSON] , [INFO] . Зі змісту вищевказаного висновку органу опіки та піклування встановлено, що після розірвання шлюбу між відповідачами, їхній син [PERSON] залишився проживати з батьком. 15 серпня 2023 року працівниками служби у справах дітей відвідали сім`ю [PERSON] за місцем проживання за адресою: [ADDRESS] . Під час спілкування батько дитини підтвердив, що він зловживає алкогольними напоями, не має постійного місця роботи. Згідно з актом обстеження умов проживання від 15 серпня 2023 року дитина забезпечена одягом, продуктами харчування, засобами особистої гігієни. Вихованням та утриманням дитини займається дід [PERSON] 21 серпня 2023 року службою у справах дітей направлено лист до РУП ГУНП у Волинській області про притягнення [PERSON] та [PERSON] до адміністративної відповідальності за ухилення від виконання батьківських обов`язків. 20 листопада 2023 року [PERSON] прибула до служби у справах дітей з метою з`ясування обставин справи щодо виконання нею батьківських обов`язків відносно сина [PERSON] . Під час спілкування вона запевнила, що зустрічається з сином та сплачує аліменти на особистий рахунок відповідача [PERSON] , що документально підтвердила. 30 січня 2024 року у службі у справа дітей відбулась спільна зустріч родини. Під час бесіди з`ясовано, що матір та син постійно спілкувались і зустрічались. Відповідач [PERSON] неодноразово запрошувався до служби у справах дітей, однак жодного разу не прийшов. На підставі наведеного, з урахуванням інтересів дитини, служба у справах дітей вважає доцільним позбавлення батьківських прав [PERSON] та недоцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно сина [PERSON] , [INFO] . Крім того, судом заслухано думку дитини [PERSON] , [INFO] , з приводу предмета спору. Відповідно до ч. 2 ст. 171 Сімейного кодексу України дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Висловлюючи свою думку, дитина [PERSON] розповів, що його батько постійно п`яний, часто відсутній вдома та влаштовує суперечки з дідусем. Батько отримував аліменти, однак витрачав їх на свої потреби. Дитина підтвердила, що його вихованням фактично займається дід [PERSON] , який йому купує все необхідне. Його стосунки з мамою нормальні, він приходить до мами в гості практично щодня, інколи залишається в неї з ночівлею. Мама купує йому речі, наприклад подарувала йому телефон. Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає таке. Дитина є найбільш вразливою стороною в ході будь-яких сімейних конфліктів, оскільки на її долю випадає найбільше страждань та втрат. Судовий розгляд сімейних спорів, у яких зачіпаються інтереси дитини, є особливо складним, оскільки в його процесі вирішуються не просто спірні питання між батьками та іншими особами, а визначається доля дитини, а тому результат судового розгляду повинен бути спрямований на захист найкращих інтересів дитини. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (частина третя статті 51 Конституції України). Відповідно до частини сьомої статті 7 Сімейного кодексу України (далі - СК України) дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. У статті 9 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року передбачено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування (стаття 18). ЄСПЛ зауважує, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року). Статтею 150 СК України визначено обов`язок батьків щодо виховання та розвитку дитини. Згідно з частинами другою та четвертою статті 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Звертаючись до суду із позовною вимогою про позбавлення батьківських прав обох батьків дитини [PERSON] , представник позивача покликається, зокрема, на те, що відповідачі ухиляються від виконання своїх батьківських обов`язків, не приймають участі у житті сина, не забезпечують його матеріально. Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України, у якій зазначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Відповідно до частини п`ятої статті 19 СК України орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини (ч. 6 ст. 19 СК України). Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування необхідно вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками. Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. У постанові Верховного Суду від 30 травня 2018 року у справі № 553/2563/15-ц зроблено висновок по застосуванню пункту 2 частини першої статті 164 СК України і вказано, що «ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками». Подібні правові висновки щодо застосування відповідних норм СК України викладені у постановах Верховного Суду: від 23 січня 2020 року в справі № 755/3644/19, від 23 червня 2021 року в справі № 953/17837/19, від 28 липня 2021 року в справі № 554/9586/19, від 22 вересня 2021 року в справі № 640/12266/16-ц. Дослідивши наявні у справі докази в їх сукупності та взаємозв`язку, беручи до уваги пояснення сторін та з врахуванням думки дитини, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для позбавлення батьківських прав [PERSON] та недоцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно сина [PERSON] , [INFO] . Суд ураховує\~відсутність належних\~та допустимих\~доказів того,\~що відповідач\~ [PERSON] \~злісно ухиляється\~від виконання\~своїх батьківських\~обов`язків.\~Натомість судовим\~розглядом справи\~підтверджено,\~що відповідач\~ [PERSON] \~самоусунувся від\~виховання сина та безвідповідально відноситься до виконання своїх батьківських обов`язків. Унаслідок свого способу життя, зловживаючи алкогольними напоями, відповідач [PERSON] свідомо нехтує виконанням своїх батьківських обов`язків, адже він не піклується про фізичний і духовний розвиток сина, його навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечує його матеріально, не створює належних умов проживання та дозвілля сина, не спілкується з ним в обсязі, необхідному для його нормального самоусвідомлення; не сприяє засвоєнню загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до внутрішнього світу дитини; не створює умов для отримання сином належної освіти. З огляду на вищевикладене, виходячи з пріоритетності інтересів дитини, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову та позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно дитини [PERSON] , 27 листопада 2009 року, в решті вимог позову належить відмовити, зокрема в частині вимог позову про позбавлення батьківських прав [PERSON] . Здійснюючи розподіл судових витрат, суд зазначає, що оскільки позивача при зверненні до суду з цим позовом звільнено від сплати судового збору, то судовий збір в розмірі 1073,60 гривень слід стягнути з відповідача [PERSON] в дохід держави.

Outcome: partial