Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-20 00:00:00

Представник позивача ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» звернувся до суду з вищевказаною позовною заявою, мотивуючи свої вимоги тим, що 14 лютого 2022 року між ТОВ «Авентус Україна» та [PERSON] за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи ТОВ «Авентус Україна» було укладено електронний договір №5539256 про надання споживчого кредиту, відповідно до умов якого: сума кредиту складає 12 700 грн. (п. 1.3. кредитного договору); строк кредиту 360 днів; періодичність платежів зі сплати процентів - кожні 30 днів; детальні терміни і дата останнього платежу по кредиту (09 лютого 2023 року) вказується в таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит, що є додатком №1 до цього договору. ТОВ «Авентус Україна» свої зобов`язання перед відповідачем за кредитним договором виконало та надало їй кредит у сумі 12 700 грн. шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку відповідача. 16 березня 2022 року відповідач здійснив платіж оплати процентів на рахунок кредитора в розмірі 556,01 грн. та у період з 01 травня 2022 року по 12 вересня 2022 року було здійснено нарахування за стандартною процентною ставкою. 31 травня 2022 року відповідач здійснив частковий платіж оплати процентів на рахунок кредитора в розмірі 260 грн. Позивачем нараховано відсотки за 60 календарних днів (13 вересня 2022 року 11 листопада 2022 року) в межах строку договору в розмірі 15 163,80 грн. Таким чином, відповідач свої зобов`язання перед кредитором щодо повернення кредиту та нарахованих процентів не виконала, чим порушила умови договору. 29 травня 2023 року між ТОВ «Авентус Україна», як клієнтом, та позивачем, як фактором, було укладено договір факторингу №29-05/2023-Ф згідно з умовами якого клієнт відступив фактору права грошової вимоги за кредитним договором. Отже, до ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» відповідно до укладеного договору факторингу №29-05/2023-Ф від 29 травня 2023 року перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором у загальному розмірі 46 558,55 грн., яка складається з: суми кредиту 12 700 грн.; суми процентів за користування кредитом 33 858,55 грн. На підставі викладеного, представник позивача звернувся з цією позовною заявою, в якій просив стягнути з відповідача на користь ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» суму заборгованості в розмірі 46 558,55 грн., нараховані відсотки за 60 календарних днів 15 163,80 грн., а також судовий збір у розмірі 2\~422,40 грн. та витрати на правову допомогу у розмірі 10\~000 грн. Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 14 березня 2024 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Представник позивача сформував в системі «Електронний суд» заяву в якій просив суд розглядати справу без участі їх представника, не заперечував проти ухвалення заочного рішення. Відповідач у судове засідання не з`явилась з невідомих суду причин, хоча відповідно до ст. ст. 128, 130 ЦПК України про день та час розгляду справи повідомлялась належним чином, також відповідач про день та час розгляду справи повідомлялася шляхом оприлюднення повідомлення про виклик до суду на офіційному веб-сайті Ленінського районного суду м. Дніпропетровська, заперечень проти позову суду не представила, а тому суд вважає за можливе розгляд справи проводити за відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів із винесенням заочного рішення. 21 травня 2024 року ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська було вирішено питання про заочний розгляд справи. За таких обставин, суд розглянув справу у відсутності учасників справи за правилами спрощеного позовного провадження з можливістю ухвалення заочного рішення відповідно до ст. 280 ЦПК України, оскільки відповідач належним чином повідомлена про дату, час і місце судового засідання, не з`явилася в судове засідання без повідомлення причин, відзиву не подала. При цьому, позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи, що сторони у судове засідання не з`явились, відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши письмові матеріали справи, вивчивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, оцінивши надані докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд дійшов таких висновків. Положеннями ч. 1 ст. 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно із ч. 1 ст.\~13\~ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що 14 лютого 2022 року між ТОВ «Авентус Україна» та [PERSON] за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи було укладено електронний договір №5539256 про надання споживчого кредиту, відповідно до умов якого ТОВ «Авентус Україна» надало відповідачу кредит на суму 12 700 грн., строком на 360 днів, періодичність платежів зі сплати процентів - кожні 30 днів, з фіксованою процентною ставкою та стандартною процентною ставкою в розмірі 1,99% в день, зниженою процентною ставкою 0,398% в день, орієнтованою загальною вартістю кредиту на дату укладення договору: за стандартною ставкою за весь строк користування кредитом 103\~682,80 грн., за стандартною ставкою з урахуванням періоду зниженої процентної ставки 97\~617,28 грн. Відповідно до п. 2.1. вищевказаного договору кошти кредиту надаються товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування на поточний рахунок споживача, уключаючи використання реквізитів платіжної картки № [NUMBER] . У випадку, якщо після здійснення (ініціювання здійснення) товариством платежу за реквізитами вищевказаної платіжної картки виявиться, що платіж не може бути зарахований на рахунок з будь-яких причин, які не залежать від товариства (в тому числі, але не виключно у випадку відсутності авторизації платіжної картки), сторони укладають додаткову угоду про зміну платіжних реквізитів споживача для надання кредиту за цим договором. При цьому, така додаткова угода може бути укладена лише протягом 24-х годин з моменту прийняття товариством рішення про надання кредиту споживачу. Якщо сторони з будь-яких причин у вказаний строк не укладуть вказану додаткову угоду споживач втрачає право отримати кредитні кошти за цим договором, а у товариства не виникає прострочення кредитора. Також судом встановлено, що додаток №1 до договору про надання споживчого кредиту №5539256 від 14 лютого 2022 року містить таблицю обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної ставки за договором про споживчий кредит і погоджений сторонами договору. Вищезазначений кредитний договір підписано відповідачем [PERSON] з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Крім того, вищевказані умови кредитування визначені і в паспорті споживчого кредиту «Інформація, яка надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит (стандартизована форма)», який 14 лютого 2022 року підписано між ТОВ «Авентус Україна» та відповідачем [PERSON] електронним цифровим підписом одноразовим ідентифікатором. Матеріалами справи підтверджено, що листом №КНО-20.4/73 від 31 травня 2023 року ТОВ «Авентус Україна» надано підтвердження зарахування коштів клієнтам, зокрема 14 лютого 2022 року в сумі 12\~700 грн. на номер картки № [NUMBER] . Відповідно до пп. 3 п. 4.1. договору про надання споживчого кредиту №5539256 від 14 лютого 2022 року товариство має право укладати договори щодо відступлення права вимоги за договором або договори факторингу з будь-якою третьою особою без окремої згоди споживача, але з обов`язковим повідомленням споживача про таке відступлення протягом 10 робочих днів із дати такого відступлення. Матеріалами справи підтверджено, що 29 травня 2023 року між ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» та ТОВ «Авентус Україна» укладено договір факторингу №29.05/23-Ф, у відповідності до умов якого клієнт (первісний кредитор) відступив фактору (новому кредитору) право вимоги за укладеними кредитними договорами згідно реєстру боржників. Відповідно до п. 1.2. договору факторингу перехід від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості до боржників відбувається в момент підписання сторонами акту прийому передачі Реєстру боржників згідно з додатком №2, після чого фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованостей та набуває відповідні права вимоги. Підписаний сторонами та скріплений їх печатками Акт прийому-передачі Реєстру боржників - підтверджує факт переходу від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості та є невід`ємною частиною цього договору. 29 травня 2023 року акт прийому-передачі Реєстру боржників за договором факторингу №29.05/23-Ф від 29 травня 2023 року був підписаний ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «ФК «Фінтраст Україна». Також судом встановлено, що відповідно до витягу з реєстру боржників до договору факторингу №29.05/23-Ф від 29 травня 2023 року, ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» набуло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором №5539256 на загальну суму заборгованості 46\~558,55 грн., яка складається з: 12\~700 грн. заборгованості за основною сумою боргу; 33\~858,55 грн. заборгованості за відсотками. Як вбачається з матеріалів справи, про відступлення права грошової вимоги за договором про надання споживчого кредиту ТОВ «Авентус Україна» повідомило [PERSON] шляхом направлення на електронну пошту, зазначену нею при укладенні кредитного договору. Відповідно до ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); правонаступництва; виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); виконання обов`язку боржника третьою особою. Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. Також судом встановлено, що відповідач не виконав свого зобов`язання та після відступлення позивачу права вимоги до відповідача, не було здійснено жодного платежу для погашення заборгованості за кредитним договором ні на рахунки ТОВ «ФК «Фінтраст Україна», ні на рахунки попереднього кредитора - ТОВ «Авентус Україна». Згідно з розрахунком ТОВ «Авентус Україна» заборгованість [PERSON] за кредитним договором №5539256 від 14 лютого 2022 року складає 46\~558,55 грн., з яких: 12 700 грн. основний борг; 33 858,55 грн. - нараховані проценти. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628, 629 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно із ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Частиною 1 статті 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Частиною 1 статті 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно із частиною 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. За змістом ст. 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Статтею 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. Таким чином, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). У статті 3 ЗУ «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію,і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (ст. 11 ЗУ «Про електронну комерцію»). Частиною п`ятою статті 11 ЗУ «Про електронну комерцію» встановлено, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Положеннями ст. 12 ЗУ «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Згідно із ст. ст. 12, 13, 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, а кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Отже, принцип змагальності сторін визначений законом і він передбачає, що кожна сторона повинна довести перед судом обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У кожної із сторін не має процесуальних переваг в доведенні своїх вимог і заперечень. Враховуючи вищезазначене, позивачем надано суду письмову форму укладеного між [PERSON] та ТОВ «Авентус Україна» договору №5539256 про надання споживчого кредиту від 14 лютого 2022 року, у якому наявний електронний підпис одноразовим ідентифікатором, а саме комбінація цифр і букв, згідно з положеннями ЗУ «Про електронну комерцію», який також містить погоджені сторонами: суму кредиту, строк кредитування та проценти за користування кредитом, а також інші умови договору. При цьому, відповідачем не надано будь-яких доказів на спростування того, що договір був укладений в електронному вигляді. Судом встановлено, що ТОВ «Авентус Україна» виконало свої обов`язки за електронним договором №5539256 про надання споживчого кредиту від 14 лютого 2022 року та надало відповідачу кредит в сумі 12 700 грн., а також існування заборгованості відповідача за вказаним договором в загальному розмірі 46 558,55 грн., з яких: 12 700 грн. основний борг; 33 858,55 грн. - нараховані проценти. Статтею 1077 ЦК України встановлено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512, ст. 514 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Позивач ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» набуло право грошової вимоги до відповідача на підставі договору факторингу №29.05/23-Ф від 29 травня 2023 року в сумі 46 558,55 грн., з яких: 12 700 грн. основний борг; 33 858,55 грн. - нараховані проценти, при цьому ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» не набувало право вимоги на стягнення нарахованих відсотків за 60 календарних днів, а саме за період з 13 вересня 2022 року по 11 листопада 2022 року в розмірі 15\~163,80 грн., оскільки в наданому позивачем розрахунку заборгованості відсутні будь-які нарахування за вказаний період та позивачем не доведено законність нарахування цієї суми процентів. Отже, судом встановлено факти укладення між ТОВ «Авентус Україна» та [PERSON] вищевказаного кредитного договору та невиконання відповідачем належним чином зобов`язань з повернення кредитних коштів відповідачем, а також те, що до ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» перейшли права первісного кредитора ТОВ «Авентус Україна» за договором №5539256 про надання споживчого кредиту від 14 лютого 2022 року в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав. Враховуючи викладене, оцінюючи належність, допустимість, достовірність та достатність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, суд дійшов висновку, що позовна заява ТОВ «Авентус Україна» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором підлягає частковому задоволенню та стягненню з відповідача на користь позивача заборгованості за договором №5539256 про надання споживчого кредиту від 14 лютого 2022 року в сумі 46\~558,55 грн., з яких: 12 700 грн. основний борг; 33 858,55 грн. - нараховані проценти, а в частині нарахованих відсотків за 60 календарних днів в сумі 15\~163,80 грн. позовні вимоги задоволенню не підлягають. Статтею 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума судового збору в розмірі 1 827,27 грн. (46\~558,55 грн. х 2\~422,40 грн. / 61\~722,35 грн.), що пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно із п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Пунктом 2 частини 2 статті 141 ЦПК України передбачено, що у разі задоволення позову інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача. Отже,\~задовольняючи позовні\~вимоги,\~суд у\~відповідності до\~ст.\~141\~ЦПК України\~вирішує питання\~про стягнення\~з відповідача\~на користь\~позивача також\~понесених позивачем\~витрат за\~надання професійної\~правничої допомоги\~в розмірі\~10\~000\~грн.,\~що підтверджуються\~договором №10/07-2023\~про надання\~правової допомоги\~від 10\~липня 2023\~року,\~який укладений\~між ТОВ\~«ФК «Фінтраст\~Україна» та\~адвокатом Столітнім\~М.М.;\~звітом про\~надання правової\~допомоги згідно\~договору №10/07-2023\~від 10\~липня 2023\~року з\~детальним переліком\~проведеної роботи\~та кількістю\~витраченого на\~надану правову\~допомогу часу на загальну суму 10 000 грн.; платіжною інструкцією №3139 від 05 лютого 2024 року на суму 10\~000 грн. Проаналізувавши матеріали справи і вирішуючи питання про відшкодування витрат на правничу допомогу при розгляді справи в суді, суд приймає до уваги обставини справи, обсяг наданої правової допомоги, також враховує, що співмірність цих витрат відповідачем не спростовано, а тому вважає обґрунтованим стягнення витрат на надання правничої допомоги, які поніс позивач, у зв`язку з чим, дійшов висновку про обґрунтованість та доведеність заявленого розміру витрат на правничу допомогу в розмірі 10 000 грн. Також, враховуючи часткове задоволення позовних вимог суд дійшов висновку про необхідність зменшення розміру витрат на правову допомогу, які підлягають стягненню на користь позивача, пропорційно задоволеним позовним вимогам, та вважає з потрібне стягнути 7 543 грн. (10 000 х 75,43% / 100%).

Outcome: partial