Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-22 00:00:00

[PERSON] , (далі - позивачка) в особі представника адвоката Жукової В.М., звернулась до суду з позовом до [PERSON] , (далі - відповідач), в якому вказав, що з 11.08.2009 року вони з відповідачем перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Бородянського районного суду Київської області 23.02.2012 року. За час перебування у шлюбі у них народився син, [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування позову зазначала, що після розірвання шлюбу спільний син залишився проживати разом з позивачкою, батько дитини жодного разу після розірвання шлюбу не провідував сина та навіть не намагався з ним спілкуватись, матеріально не допомагав, аліменти не сплачував. Всі обов`язки щодо виховання, піклування, матеріального забезпечення та гармонійного розвитку сина позивачка виконує самостійно. Наразі син повністю забезпечений всім необхідним, вона створює всі умови для розвитку дитини, забезпечую необхідне харчування, медичний догляд та лікування, повністю оплачує навчання у приватному закладі освіти «Харківський ліцей «ШКОЛА ЛІБЕРТІ» Харківської області». З моменту розірвання шлюбу та по теперішній час відповідач ніяким чином не піклується про дитину, не проявляє заінтересованості в його подальшій долі, не цікавиться успіхами у школі, станом здоров`я, не піклується про фізичний і духовний розвиток сина, його навчанням, підготовкою до самостійного життя, що відповідно до ст. 164 СК України є підставою для позбавлення батьківських прав відповідача. Враховуючи викладене, позивачка просила суд позбавити [PERSON] , [INFO] , батьківських прав відносно неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , який народився у місті Київ, актовий запис № 47 від 19.03.2010 року відділу державної реєстрації актів цивільного стану Бородянського районного управління юстиції Київської області. 13.12.2023 року до Макарівського районного суду Київської області надійшла цивільна справа за вказаним позовом разом з ухвалою Бородянського районного суду Київської області від 19.10.2023 року про передачу справи на розгляд за підсудністю (а.с.39-42) та згідно Протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13.12.2023 року передана на розгляд судді Макарівського районного суду Київської області Косенко А.В. (а.с.43). Ухвалою судді Косенко А.В. від 22.12.2023 року позовну заяву [PERSON] , прийнято до розгляду та відкрито провадження у даній справі. Розгляд справи ухвалено здійснювати в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання, встановлено відповідачу 15-тиденний строк з дня вручення вказаної ухвали для подання відзиву на позовну заяву у порядку, передбаченому ст.178 ЦПК України, встановлено строк для подання письмових пояснень третьою особою. Також даною ухвалою суду зобов`язано Бородянську селищну раду в особі органу опіки та піклування у порядку ч.5 ст.19 СК України, надати суду письмовий висновок щодо розв`язання спору (а.с.44-45). Копію вказаної ухвали суду від 22.12.2023 року відповідач отримав в приміщенні суду 13.02.2024 року. про що свідчить відповідна розписка (а.с.54). 19.02.2024 року у строк та у порядку, встановленому судом, від представника відповідача, адвоката Ганенка Р.А., надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач просить відмовити в задоволенні позову повністю, посилаючись на те, що позивачка не надала суду достатніх та достовірних доказів на твердження зазначені у позові, а позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який підлягає застосуванню лише у виняткових випадках. Вказав, що дійсно після розірвання шлюбу син залишився проживати з позивачкою та поки позивачка проживала у смт Бородянка, відповідач намагався спілкуватися із сином по місцю його проживання, однак дитина при цьому поводила себе скуто та напружено і відмовлялася від спілкування з батьком. На думку відповідача, така поведінка дитини може бути викликана позицією позивачки, яка налаштовує сина проти батька. В подальшому позивачка змінила номери телефонів свого та сина, внаслідок чого відповідач не мав можливості спілкуватись зі своєю дитиною. Орієнтовно п`ять років тому позивачка переїхала на постійне місце проживання до Харкова, що додатково ускладнило спілкування відповідача зі своїм сином. На даний час відповідачу не відоме точне місце перебування позивачки та їх спільного сина. За наявною у відповідача інформацією, з початком повномасштабного вторгнення рф на територію України, позивачка разом із сином виїхала за кордон. Вважає, що за наведених обставин підстави для застосування до відповідача такого крайнього заходу відповідальності, як позбавлення батьківських прав, у даній справі відсутні (а.с.57-61). 19.03.2024 року у відповідь на ухвалу суду від 22.12.2023 року від Бородянської селищної ради надійшов Висновок служби у справах дітей та відповідне рішення виконкому Бородянської селищної ради, які приєднані до матеріалів справи (а.с.70-73). Ухвалою суду від 28.03.2024 року закрито підготовче провадження та призначено дану справу до судового розгляду по суті у судовому засіданні 23.05.2024 року (а.с.88). В судовому засіданні 23.05.2024 року позивач [PERSON] та її представник адвокат Жукова В.М. позовні вимоги підтримали повністю та просили їх задовольнити з підстав, викладених у позові. В судовому засіданні позивач також зазначила, що вона жодного разу не чинила перешкоди батьку у спілкуванні з дитиною; відповідачу також були відомі контакти позивача та батьків позивача. Окрім того, у сторін є спільні знайомі, яким відомі контакти позивача та її місце проживання, а тому відповідач мав змогу їх дізнатись, але бажання не виявляв. Батько дитини після розірвання шлюбу навіть не намагався встановити зв`язок з сином. Крім того, позивачка з сином майже п`ять років проживала у смт Бородянка, де дитина навчалась у місцевій школі, та відповідач мав змогу бачитись, спілкуватись та приймати участь у житті сина, але не здійснював жодних спроб це зробити. Протягом всього часу, як тривають воєнні дії в Україні, жодного разу не поцікавився чи потрібна допомога, чи живий та здоровий його син. Отримавши позовну заяву про позбавлення батьківських прав, відповідач, окрім відзиву на позовну заяву, не вчинив жодних дій щодо з`ясування підстав подання даного позову, не намагався налагодити стосунки з сином, а факт заперечення відповідачем проти позову не свідчить про його інтерес до дитини та реальне бажання змінити поведінку. Вказані пояснення позивач виклала також письмово (а.с.80-81). Відповідач [PERSON] та його представник адвокат Ганенко Р.А. проти позову заперечували та просили відмовити в його задоволенні з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву, та з врахуванням Висновку органу опіки та піклування про недоцільність позбавлення відповідача батьківських прав відносно його дитини. Згідно поданого письмового клопотання третя особа Бородянська селищна рада просила розглядати справу у відсутності її представника (а.с.99-100). Заслухавши пояснення сторін та їх представників, покази свідків, дослідивши письмові матеріали справи, судом встановлено наступне. Рішенням Бородянського районного суду Київської області №2/1006/368/2012 від 23.02.2012 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 11.08.2009 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Бородянського районного управління юстиції Київської області, актовий запис №101 - розірвано (а.с.13, 14). За час перебування сторін у шлюбі у них народився син, [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 17.05.2018 року; актовий запис №47, складений 19.03.2010 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Бородянського районного управління юстиції Київської області (а.с.17). Згідно свідоцтва про зміну імені серії [NUMBER] , виданого повторно 22.06.2018 року, [PERSON] змінила прізвище на « [PERSON] » (а.с.16). У зв`язку з реєстрацією 17.04.2021 року шлюбу, [PERSON] змінила прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] », що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 17.04.2021 року (а.с.14). Позивачці [PERSON] на праві приватної власності належить житловий будинок з господарськими спорудами за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується Витягом №200240174 від 13.02.2020 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с.20). З 10.01.2029 року [PERSON] працює на посаді заступника директора Товариства з обмеженою відповідальністю «СОВА&ПАРТНЕРЗ ЮНІВЕРСІТІ», що підтверджується довідкою №1 від 08.09.2023 року з місця роботи (а.с.21). Як вбачається із характеристики з місця навчання №355/1 та довідки №350, виданих 23.08.2023 року приватним закладом освіти «Харківський ліцей «ШКОЛА ЛІБЕРТІ» Харківської області», відносно учня 8 класу [PERSON] , [INFO] , [PERSON] зарекомендував себе як здібний учень, має високий рівень знань з основних предметів, бере активну участь у культурному житті школи, фізично розвинений. Мати хлопчика [PERSON] з`являється у навчальному закладі, відвідує батьківські збори та займається навчанням, вихованням і утриманням дитини. Батько [PERSON] до закладу ніколи не звертався, батьківські збори не відвідував, дитину з закладу не забирав та будь-яким іншим чином не займався навчанням та вихованням дитини, у закладі його жодного разу не бачили (а.с.18, 19). Як бвачається з Висновку служби у справах дітей Бородянської селищної ради, затвердженого рішенням виконкому №550 від 07.03.2024 року (а.с.71, 72), 27.02.2024 року на засіданні комісії з питань захисту прав дитини Бородянської селищної ради були присутні позивачка та відповідач. Зі слів [PERSON] останні п`ять років вона з неповнолітньою дитиною [PERSON] не проживає на території Бородянської територіальної громади Бучанського району Київської області. [PERSON] категорично заперечував щодо позбавлення його батьківських прав відносно його неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . Думка дитини не була врахована в зв`язку з тим, що [PERSON] на даний час перебуває за кордоном. Комісією з питань захисту прав дитини встановлено факт ухилення [PERSON] від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини, про те на даний час постановка питання про позбавлення батьківських прав є передчасною, оскільки в діях батька прослідковується заінтересованість в збереженні родинних відносин зі своїм сином. Позбавлення батьківських прав є заходом крайнього впливу на осіб, які не виконують свої батьківські обов`язки і повинен застосовуватись у випадках свідомого та умисного ухилення батьком від виконання своїх батьківських обов`язків, та з урахуванням того, що такий захід буде застосований в інтересах дитини. Налагодження родинних зв`язків, близьких та довірливих відносин у сім`ї буде лише сприяти позитивному результату у долі дитини. Враховуючи вище викладене, виходячи з інтересів неповнолітньої дитини, служба у справах дітей Бородянської селищної ради вважає за недоцільне позбавити батьківських прав [PERSON] відносно його неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] , вказала, що вона є двоюрідною сестрою позивачки, підтвердила, що відповідач не спілкується з дитиною та ніяк не допомагає синові, подарунків не дарує. Взагалі останнього разу вона бачила відповідача, коли дитині виповнився рік. Контакти [PERSON] , відповідач у свідка не запитував. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] , вказала, що вона є двоюрідною сестрою позивачки, підтвердила, що після розірвання шлюбу між сторонами, відповідач не підтримував ніякого спілкування з дитиною, а від сестри вона ніколи не чула, що батько проявляє інтерес до дитини. Також свідок вказала, що у відповідача були її контакти і вони навіть інколи переписувались, проте [PERSON] дитиною ніколи не цікавився. Подарунків на свята дитині відповідач ні через неї, ні через родичів не передавав. Вирішуючи питання про наявність підстав для позбавлення відповідача батьківських прав відносно його дитини, суд керується наступним. Відповідно до ч.3 ст.51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Пунктами 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованої Верховною Радою 27.02.1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. За правилами ст. 9 Конвенції, держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їхньому бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно із судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною, або не піклуються про неї, або проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Згідно із ст. 18 Конвенції батьки або законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їхнього основного піклування. Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Підставою позбавлення батьківських прав відповідно до п.2 ч.1 ст.164 СК України є ухилення батьками дитини від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. При цьому, між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Так в ході розгляду справи судом було беззаперечно встановлено, що відповідач після розірвання між сторонами шлюбу (23.02.2012 року) самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків щодо утримання та виховання свого сина [PERSON] , [INFO] , зокрема, не піклується про його фізичний і духовний розвиток, його навчанням, його здоров`ям, що негативно впливає на фізичний розвиток дитини як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, що підтверджується дослідженими у судовому засіданні доказами та показами свідків, та не спростовано відповідачем, а тому, враховуючи інтереси дитини, суд вважає, що позов про позбавлення відповідача батьківських прав слід задовольнити. Крім того, факт ухилення [PERSON] від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини встановлено і комісією з питань захисту прав дитини Бородянської селищної ради, що відображено у Висновку служби у справах дітей Бородянської селищної ради. Відповідно до вимог ч.6 ст.19 СК України суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Так, приймаючи вказаний Висновок про недоцільність позбавлення батьківських прав відповідача відносно сина, Служба у справах дітей Бородянської селищної ради виходила з того, що на даний час постановка питання про позбавлення батьківських прав є передчасною, оскільки в діях батька прослідковується заінтересованість в збереженні родинних відносин зі своїм сином, на що посилався і сам відповідач у відзиві, заперечуючи проти позовних вимог. Проте з таким твердженням, суд не погоджується, оскільки, як встановлено судом, відповідач після розірвання шлюбу з позивачкою, тобто починаю з 2012 року (близько 12 років) з дитиною не спілкувався, на приймав участі у її житті, вихованні та утриманні, а про своє бажання налагодити стосунки з дитиною виявив лише на засіданні комісії з питань захисту прав дитини після пред`явлення позову до суд про позбавлення його батьківських прав, що на думку суду не свідчить про його інтерес до дитини та реальне бажання змінити поведінку. Враховуючи, що у матеріалах справи наявні беззаперечні та достатні докази, які свідчать, що відповідач у порушення вимог ст.150 СК України свідомо не виконував обов`язки щодо виховання та розвитку дитини протягом досить тривалого часу, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для позбавлення відповідача батьківських прав. Крім того, необхідно зазначити, що позбавлення батьківських прав не тягне невідворотних наслідків, оскільки не позбавляє особу, яка позбавлена батьківських прав, на спілкування з дитиною і побачення з нею, а також права на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 1073,60 грн. (а.с.1), слід стягнути з відповідача на користь позивачки.

Outcome: approved