Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-15 00:00:00

У червні 2023 року ФОП [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування шкоди, в якому просила суд стягнути з [PERSON] на користь фізичної особи-підприємця [PERSON] грошові кошти у розмірі 24250,26 грн в рахунок відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди; стягнути з відповідача судовий збір в сумі 1073,60 грн та судові витрати на професійну правничу допомогу у сумі 3000,00 грн. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 20.08.2020 року між Товариством з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Ю.ЕС.АЙ.» та ТОВ «КАРБОЛАЙН» було укладено Договір добровільного страхування транспортного засобу № 20.720801.0601-0101, забезпечений транспортний засіб «Ford Tourneo» д.н.з. [NUMBER] . 04.12.2020 року о 16:45 год у м. Харкові по вул. Сумській, 85, мала місце ДТП, за участю транспортного засобу «Chevrolet Aveo», д.н,з, [NUMBER] , під керуванням [PERSON] та транспортного засобу «Ford Tourneo» д.н,з. [NUMBER] . Внаслідок даного ДТП було пошкоджено транспортний засіб «Ford Tourneo», який був застрахований у ТДВ СК «Ю.ЕС.АЙ.» Винною у вчиненні ДТП визнано [PERSON] , що підтверджується постановою Дзержинського районного суду міста Харкова у справі № 638/18127/20 від 29.01.2021 року. За заявою страхувальника, відповідно до страхового акту № 20.0601-0101 розмір страхового відшкодування склав 88676,16 грн, яке було виплачено потерпілому страхувальнику у лютому 2021 року. На момент скоєння ДТП цивільно-правова відповідальність винуватця дорожньо-транспортної пригоди [PERSON] була застрахована згідно з полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортні засобів в ПрАТ «УПСК» № АР/9166027 з лімітом за завдання шкоди 130000,00 грн, франшиза - 0,00 грн. 08.04.2021 року ТДВ «СК «Ю.ЕС.АЙ.» звернулась до ПрАТ «УПСК» з претензією №51-2718 на суму сплаченого страхового відшкодування. 17 серпня 2021 року на електронну адресу представника ТДВ «СК «Ю.ЕС.АЙ.» надійшла відповідь про суму відшкодування відповідно до претензії № 51-2718 від 08.04.2021 р., а якій зазначено, що до рахунку на 110845,20 застосовано знос з коефіцієнт 0,8, згідно з договором, тому розрахунок суми відшкодування має такий вигляд СВ=26736,00+6384,00+77725,20*0,8=64425,90 (сума виплати з дисконтом - 57983,31 грн.). 16.09.2021 року ПрАТ «УПСК» здійснило виплату ТДВ «СК «Ю.ЕС.АЙ» в розмірі 51540,72 грн. Таким чином, до ТДВ СК «Ю.ЕС.АЙ» перейшло право на отримання від відповідача різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). 08 червня 2021 року між Товариством з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Ю.Ес.Ай.» та Товариством з обмеженою відповідальністю «ТРАСТ АССІСТАНС Україна» укладене Договір № 2 ТАУ про відступлення права вимоги, відповідно до умов якого право грошової вимоги від Товариства з додаткового відповідальністю «Страхова компанія «Ю.Ес.Ай.» до [PERSON] перейшло до Товариства з обмеженою відповідальністю «ТРАСТ АССІСТАНС Україна. 18 липня 2022 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «ТРАСТ АССІСТАНС Україна» та Фізичною особою-підприємцем [PERSON] укладено Договір № 1807 про відступлення права вимоги, відповідно до умов якого право грошової вимоги від Товариства з обмеженою відповідальністю «ТРАСТ АССІСТАНС Україна» до [PERSON] перейшло до Фізичної особи-підприємця [PERSON] . Позивач зазначає, що представник ТДВ «СК «Ю.ЕС.АЙ.» звертався до відповідача з метою досудового врегулювання спору, із претензією про відшкодування збитків, однак, оскільки відповідач відмовився виконувати вимоги претензії, позивач змушений звернутись до суду за захистом своїх прав та інтересів. Ухвалою судді Дзержинського районного суду м. Харкова Орос О.В. від 27.06.2023 прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за позовною заявою в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Встановлено відповідачу строк 15 днів на подання відзиву на позовну заяву. У відзиві на позовну заяву [PERSON] в особі представника [PERSON] проти позовних вимог заперечувала та просила відмовити, оскільки позовні вимоги не доведено належними доказами, позов необґрунтований, заявлений до неналежного відповідача. На момент ДТП 04 грудня 2020 року цивільна відповідальність відповідачки була застрахована у страховій компанії ПрАТ «УПСК» згідно полісу №АР/9166027 з лімітом за завдання шкоди 130000 гривень, франшиза 0,00 гривень. Посилаючись на правові висновки Верховного Суду, відповідач зазначає, що покладання на неї обов`язку з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування, враховуючи, що вона уклала відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності. Відповідач зазначає, що акт огляду транспортного засобу датовано 29 вересня 2020 року, тоді як ДПТ, з приводу якої заявлено позов, мала місце 04 грудня 2020 року, тобто через 3 місяці після складання цього акту огляду. Окрім того відповідач зазначає, що надані позивачем договори про відступлення права вимоги не доводять переходу права вимоги від страхової компанії «Ю.Ес.Ай» до позивачки ФОП [PERSON] в частині вимог до відповідачки [PERSON] . Взагалі текст цих договорів викликає багато зауважень, і, на думку відповідача не є підставою для вимог позивачки. Також позивачем не надано переліку боржників, право вимоги до яких перейшло спочатку від страхової компанії «Ю.Ес.Ай» до ТОВ «Траст Ассістанс Україна», а потім - до ФОП [PERSON] , при тому, що такий перелік передбачений умовами обох договорів. Крім того, відповідач зазначає, що позивачем не надано доказів вжиття заходів досудового врегулювання спору. ФОП [PERSON] в порядку ст. 43 ЦПК України подала письмові пояснення, в яких зазначила, що при передачі матеріалів страхової справи № 20.0601-144 первісному кредитором ТОВ «ТРАСТ АССІСТАНС» новому кредитору - ФОП [PERSON] в матеріалах справи була відсутня копія досудової вимоги зі зверненням до [PERSON] про відшкодування шкоди, однак містилась відмітка про дане письмове звернення. При цьому, позивач просить врахувати, що законом не передбачено обов`язкового досудового порядку врегулювання питання з приводу виплати страхового відшкодування. Позивач зазначає, що до страховика потерпілого перейшло право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування, такий перехід права вимоги від страхувальника до страховика за договором добровільного страхування є суброгацією. Після виплати деліктне зобов`язання не припинилося, у ньому відбулася заміна кредитора, тому відповідач повинен відшкодувати витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу «Ford Тоurneо», д.н.з. [NUMBER] , в повному об`ємі. Зазначає, що нею на підтвердження своїх вимог надано належні та достатні докази. Щодо договорів відступлення права вимоги позивач зазначає, що надані нею документи підтверджують перехід права вимоги до боржників від ТДВ «ТРАСТ АССІСТАНС Україна» до ФОП [PERSON] відповідно до укладених договір відступлення прав вимоги. При цьому позивач наголошує, що предметом даного спору виступає відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а не Договір про відступлення права вимоги. Крім того, звертає увагу, що відповідно Законами України «Про страхування» та «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не передбачено зобов`язання страховика за договором добровільного страхування визначати розмір страхового відшкодування тільки в розмірі суми, встановленої звітом про оцінку транспортного засобу, оскільки цей звіт є попереднім оціночним документом, що визначає можливу, але не остаточну суму, необхідну для відновлення транспортного засобу, а тому твердження відповідача про недостовірність долученого до матеріалів справи звітує, є безпідставним та таким, що не ґрунтується на чинному законодавстві, адже реальним підтвердженням виплати суми страхового відшкодування страхувальнику є платіжний документ. Ухвалою суду від 12 березня 2024 року справу прийнято до провадження судді Тимченка А.М. та призначено справу до судового розгляду у відкритому судовому засіданні з повідомленням сторін про судове засідання. В судове засідання сторони не з`явилися, надали заяви про розгляд справи за їх відсутністю. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог з наступних підстав. Судом встановлено, що 20.08.2020 року між Товариством з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Ю.ЕС.АЙ.» та ТОВ «КАРБОЛАЙН» було укладено Договір добровільного страхування транспортного засобу № 20.720801.0601-0101, за умовами якого застраховано транспортний засіб «Ford Tourneo» д.н.з. [NUMBER] . 04.12.2020 року о 16-45 год. [PERSON] , керуючи автомобілем Сhevrolet Aveo д.н. [NUMBER] по вул.. Сумській,85 в м. Харкові, не вибрала безпечної швидкості руху, не дотрималась безпечної дистанції та скоїла зіткнення з автомобілем Ford Tourneo д.н. [NUMBER] , який зупинився попереду, внаслідок, чого транспортний засіб Ford Tourneo д.н. [NUMBER] , здійснив наїзд на автомобіль Shevrolet Aveo д.н. [NUMBER] , який стояв попереду, всі транспортні засоби отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками. Своїми дiями [PERSON] порушила вимоги п.12.1 Правил дорожнього руху, а саме: «Під час вибору в\~установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а\~також особливості вантажу, що\~перевозиться, і\~стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та\~безпечно керувати ним.» та 13.1 Правил дорожнього руху: «Водій залежно від швидкості руху, дорожньої обстановки, особливостей вантажу, що\~перевозиться, і\~стану транспортного засобу повинен дотримувати безпечної дистанції та\~безпечного інтервалу.» та вчинила правопорушення, передбачене\~ст. 124 КУпАП. Постановою Дзержинського районного суду м.Харкова від 29 січня 2021 року у справі № 638/18127/20, яка набрала законної сили 09 лютого 2021 року, [PERSON] , [INFO] , визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого\~ст. 124 КУпАП. Згідно ч. 4, 6 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. На момент дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність власника автомобіля «Сhevrolet Aveo д.н. [NUMBER] , була застрахована ПрАТ «УПСК» згідно з полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземну транспортних засобів № АР/9166027, з лімітом за завдання шкоди майну - 130000,00 грн, франшиза - 0,00 грн. 07 грудня 2020 року директор ТОВ «КАРБОЛАЙН», як власник застрахованого за договором страхування автомобіля, звернувся до ТДВ «Страхова компанія «Ю.ЕС.АЙ» із заявою про настання події. 07 грудня 2020 року директор ТОВ «КАРБОЛАЙН» звернувся до ТДВ «Страхова компанія «Ю.ЕС.АЙ» із заявою про страхове відшкодування. Відповідно до Звіту про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу, складеного ТОВ «Експертно-Асистуюча Компанія «Фаворит» 29 грудня 2020 року, вартість матеріального збитку, заподіяного власнику після аварійного пошкодження КТЗ FORD TOURNEO д.р.н. [NUMBER] , станом на 04.12.2020, з урахуванням ПДВ на запасні частини, дорівнює 83021,44 грн, Вартість відновлювального ремонту - 121 180,09 грн. Згідно з Рахунком-фактурою № АСО-003075 від 08.12.2020, вартість відновлювального ремонту, з урахуванням ПДВ, складає 110845,20 грн. На підставі рахунку-фактури № АСО-003075 від 08.12.2020 р., відповідно до умов договору страхування, ТДВ «СК «Ю.ЕС.АЙ» було розраховано суму страхового відшкодування, та визначено, що вартість відновлювального ремонту (без врахування деталей, що замінюються) складає 110845,20 грн, сума страхового відшкодування 88676,16 грн. Згідно із Страховим актом № 20.0601-144 від 05 січня 2021 року, ДТП, яка сталася 04 грудня 2020 року за участю автомобіля «Ford Tourneo» д.н.з. [NUMBER] , страховиком визнано страховим випадком та на підставі розрахунку суми страхового відшкодування прийнято рішення про виплату страхового відшкодування на користь ТОВ «КАРБОЛАЙН» у сумі 88676,16 грн. Платіжними дорученнями № 30594 від 02.02.2021 р., № 30737 від 03.02.2021 р., № 30850 від 04 02 З р., № 31111 від 05.02.2021 р., № 31315 від 09.02.2021 р., № 31705 від 12.02.2021 р., № 31930 від 16.02.2021 р., № 32120 від 17.02.2021 р., № 32236 від 18.02.2021 р., № 32447 від 19.02.2021 р. сплачено на рахунок ТОВ «КАРБОЛАЙН» страхове відшкодування у розмірі 88676,16 грн. Як зазначає позивач, страховиком [PERSON] ПрАТ «УПСК» сплачено на рахунок ТДВ «СК «Ю.ЕС.АЙ» страхову виплату у розмірі 64425,90 грн (сума виплати з дисконтом - 57983,31 грн.). Договір страхування це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору (стаття 16 Закону України «Про страхування»). Тлумачення статті 629 ЦК України свідчить, що в ній закріплено один із фундаментів на якому базується цивільне право - обов`язковість договору. Тобто з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати. Не виконання обов`язків, встановлених договором, може відбуватися при: (1) розірванні договору за взаємною домовленістю сторін; (2) розірванні договору в судовому порядку; (3) відмові від договору в односторонньому порядку у випадках, передбачених договором та законом; (4) припинення зобов`язання на підставах, що містяться в главі 50 ЦК України; (5) недійсності договору (нікчемності договору або визнання його недійсним на підставі рішення суду). Відповідно до частини другої статті 8 Закону України «Про страхування» страховий випадок - подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі. У статті 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що страховим випадком є подія, внаслідок якої заподіяна шкода третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована за договором. Майнова шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (частина друга статті 1187 ЦК України). У статті 1188 ЦК України передбачено, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, зокрема шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Згідно із статтею 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). До страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки (стаття 993 ЦК України). У разі наявності юридичних фактів, передбачених статтею 993 ЦК України, відбувається перехід права вимоги від страхувальника (вигодонабувача) до страховика (суброгація). Нового зобов`язання із відшкодування збитків при цьому не виникає, оскільки відбувається заміна кредитора: від потерпілого (страхувальника) переходить страховику право вимоги до особи, відповідальної за завдання шкоди. Страховик внаслідок виконання обов`язку винної особи (боржника) перед потерпілим (кредитором), набуває права кредитора в частині фактичних витрат. При цьому деліктне зобов`язання не припиняться, але відбувається заміна сторони у цьому зобов`язанні (заміна кредитора) - замість потерпілої особи прав кредитора набуває страховик. Вживання терміну «перехід» означає, що право вимоги існувало раніше та продовжує існувати, але переходить від однієї особи до іншої, відповідно - від потерпілої особи у деліктному зобов`язанні до страховика. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18) зроблено висновок, що «стаття 1191 ЦК України та стаття 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», з одного боку, і стаття 993 ЦК України та стаття 27 Закону України «Про страхування», з іншого боку, регулюють різні за змістом правовідносини. У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у статті 38 вказаного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Згідно зі статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування» до страховика потерпілого переходить право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією». Таким чином, відповідно до статті 993 ЦК України та статті 27 Закону України «Про страхування» до ТДВ «СК «Ю.ЕС.АЙ» після виплати страхового відшкодування за договором майнового страхування в межах фактичних витрат перейшло право вимоги до особи, відповідальної за шкоду, в межах різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Судом встановлено, що ТДВ «СК «Ю.ЕС.АЙ», який є страховиком потерпілої особи, виконало свої зобов`язання за договором добровільного страхування відповідно до умов, визначених у ньому, здійснивши відшкодування завданих збитків у повному обсязі, а саме у розмірі 88676,16 грн. Відповідач є винною особою у ДТП, цивільно-правова відповідальність якої на момент ДТП була застрахована в ПрАТ «УПСК» на підставі договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів за полісом № АР/9166027. Позивач зазначає, що страховик [PERSON] - ПрАТ «УПСК» сплатило на рахунок ТДВ «СК «Ю.ЕС.АЙ» страхову виплату у розмірі 64425,90 грн (сума виплати з дисконтом - 57983,31 грн). Водночас, матеріали справи не містять ані доказів здійснення такої виплати у зазначеному розмірі, ані обґрунтуванням та підстав такої виплати у зазначеному розмірі. Позивачем не доведено, що ані факту звернення до страховика відповідача ПрАТ «УПСК» з претензією про виплату страхового відшкодування у розмірі 88676,16 грн, ані повної чи часткової відмови ПрАТ «УПСК» здійснити таку виплату у визначеному позивачем розмірі, з обґрунтуванням такої відмови відповідно до закону. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 14 грудня 2021 року по справі № 147/66/17 зазначила, що основний тягар відшкодування шкоди, спричиненої за наслідками ДТП, повинен нести страховик та саме він є належним відповідачем у справах за позовами про відшкодування шкоди в межах страхової суми. Відшкодування шкоди особою, яка її завдала, можливе лише за умови, що згідно із Законом № 1961-IV у страховика (страховика) не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону № 1961 IV). Подібні висновки викладено також у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 760/15471/15-ц. Таким чином, за відсутності доказів того, що згідно із Законом № 1961-IV у ПрАТ «УПСК» не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування ТДВ «СК «Ю.ЕС.АЙ» у визначеному останнім розмірі, безпідставним є покладання обов`язку з виплати страхового відшкодування, навіть часткового, на [PERSON] , цивільно-правова відповідальність якої на час ДТП була застрахована у встановленому законом порядку. Завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ст. 2 ЦПК України). Статтею 12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно зі ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. За змістом ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Вимогами ст. 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Пунктом 8 ч. 3 ст. 175 ЦПК України передбачено, що позовна заяви повинна містити перелік документів та інших доказів, що додаються до заяви; зазначення доказів, які не можуть бути подані разом із позовною заявою (за наявності); зазначення щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви. Відповідно до ч. 2 ст. 43 ЦПК України обов`язок надання усіх наявних доказів до початку розгляду справи по суті покладається саме на осіб, які беруть участь у справі. Згідно зі ст. 83 ЦПК України позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. Відповідно до ч. 1 ст. 84 ЦПК України учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Таке клопотання повинно бути подане в строк, зазначений у частинах другій та третій статті 83 цього Кодексу. Відповідно до ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Позивачем всупереч зазначеним вище вимогам, які полягають у тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, не надано доказів ані звернення до ПрАТ «УПСК» з претензією про здійснення страхової виплати у розмірі 88676,16 грн, ані повної або часткової відмови ПрАТ «УПСК» здійснити таку виплату, з обґрунтуванням правомірності виплати страховиком відповідача страхового відшкодування у розмірі, відмінному від 88676,16 грн. При цьому, у позовній заяві не зазначено про неможливість подачі відповідних доказів, а клопотань від позивача про витребування у страховика відповідача доказів на підтвердження здійснення ПрАТ «УПСК» виплати у розмірі відмінному від 88676,16 грн та правових підстав такої виплати, позивачем під час розгляду справи заявлено не було. Долучений до позовної заяви скріншот електронного листа (а.с. 56) суд визнає недопустимим доказом та не враховує під час розгляду справи з наступних підстав. Зі змісту вказаного доказу вбачається, що зазначений лист було отримано на електронну пошту «elena11@ukr.net», тобто зазначений доказ є роздруківкою електронного листування. Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Відповідно до статті 100 ЦПК України електронними доказами є інформація в електронній (цифровій) формі, що містить дані про обставини, що мають значення для справи, зокрема, електронні документи (в тому числі текстові документи, графічні зображення, плани, фотографії, відео- та звукозаписи тощо), веб-сайти (сторінки), текстові, мультимедійні та голосові повідомлення, метадані, бази даних та інші дані в електронній формі. Такі дані можуть зберігатися, зокрема, на портативних пристроях (картах пам`яті, мобільних телефонах тощо), серверах, системах резервного копіювання, інших місцях збереження даних в електронній формі (в тому числі в мережі Інтернет). Електронні докази подаються в оригіналі або в електронній копії, засвідченій електронним підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України "Про електронні довірчі послуги". Законом може бути передбачено інший порядок засвідчення електронної копії електронного доказу. Учасники справи мають право подавати електронні докази в паперових копіях, посвідчених у порядку, передбаченому законом. Паперова копія електронного доказу не вважається письмовим доказом. Учасник справи, який подає копію електронного доказу, повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу електронного доказу. Якщо подано копію (паперову копію) електронного доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал електронного доказу. Якщо оригінал електронного доказу не подано, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (паперової копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги. Відтак, роздруківки електронного листування не можуть вважатись електронним документом (копією електронного документа) в розумінні положень частини першої статті 5 Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг", тобто не може вважатися доказом, бо не містить електронного підпису, який є обов`язковим реквізитом електронного документа, оскільки у такому разі неможливо ідентифікувати відправника повідомлення і зміст такого документа не захищений від внесення правок і викривлення. Вказаний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 11 червня 2019 року у справі №904/2882/18, від 24 вересня 2019 року у справі №922/1151/18, від 28 грудня 2019 року у справі №922/788/19, від 16 березня 2020 року у справі №910/1162/19. За таких обставин, суд дійшов висновку про те, що надана позивачем роздруківка електронного листування не може бути використана як доказ у справі, оскільки не відповідає вимогам Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг", не містить електронного підпису, який є обов`язковим реквізитом електронного документа, що унеможливлює ідентифікацію відправника повідомлення, зміст такого документу не захищений від внесення правок та викривлення. Таким чином, враховуючи відсутність в матеріалах справи доказів того, що у страховика відповідача ПрАТ «УПСК» не виник згідно із Законом № 1961-IV обов`язок з виплати страхового відшкодування ТДВ «СК «Ю.ЕС.АЙ» у визначеному останнім розмірі, суд суд, даючи оцінку зібраним доказам по справі, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, дійшов висновку про передчасність заявлених вимог до відповідача у даному спорі, що є підставою для відмови у задоволенні позову. Враховуючи повну відмову у задоволенні позову, у суду відсутні підстави для розподілу між сторонами судових витрат у порядку ст. 141 ЦПК України

Outcome: dismissed