Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-21 00:00:00

Представник акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (далі ПАТ КБ «ПриватБанк») звернувся до Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Позовна заява мотивована тим, 11.12.2007 між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 105696-СRED, згідно умов якого позивач надав відповідачці кредит у розмірі 5000 доларів США, із зобов`язанням останньої повернути кредит та сплати відсотки за користування кредитними коштами в строки, в порядку встановленому кредитним договором. Відповідно до умов вказаного договору повернення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати, відповідачка повинна надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, а також інші витрати згідно кредитного договору. У випадку порушення зобов`язань за кредитним договором відповідачка сплачує банку відсотки за користування кредитом у подвійному розмірі на місяць, нараховані від суми непогашеної в строк заборгованості за кредитом. Відповідачка не надавала своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору, що має відображатися у розрахунку заборгованості за договором та виписці з особового рахунку відповідачки, тобто не виконувала зобов`язання за вказаним договором. Рішенням Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 14.10.2010 стягнено з відповідачки на користь позивача заборгованість у сумі 2908,62 доларів США, проте зобов`язання за вказаним рішенням теж не було виконано відповідачкою. У зв`язку з порушеннями зобов`язань за кредитним договором заборгованість відповідачки по відсотках за користування кредитом за період з 24.04.2010 по 30.01.2023 склала 8259,06 доларів США, а тому представник позивача просив суд задовольнити позов. Представник позивача [PERSON] у судове засідання не з`явилася, надала суду заяву про розгляд справи без її участі, позов підтримала у повному обсязі, не заперечувала проти заочного розгляду справи. Відповідачка, представник відповідачки [PERSON] у судове засідання повторно не з`явилися, про час, день та місце слухання справи повідомлялися належним чином. Зазначені обставини фактично свідчать про нехтування відповідачкою правами та обов`язками, визначеними\~ст.ст. 43, 49 ЦПК України,\~та затягуванням розгляду справи. З цього приводу, суд також зазначає, що у пункті 35 рішення Європейського суду з прав людини «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» визначено, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, пов`язаних зі зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання («Union Alimentaria Sanders S.A. v. Spain» № 11681/85). Водночас суд враховує принцип розумності строку розгляду справи та дотримання судом\~статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а саме: права на доступ до суду та справедливого судового розгляду. Таким чином, суд вважає можливим слухати справу за відсутності відповідачки, та її представника, з огляду на затягування останньою розгляду справи, та порушення розумних строків її розгляду. Крім того, судом враховано, що протягом тривалого знаходження справи у провадженні суду, відповідачка маючи вдосталь часу, не скористалася правом звернення до суду з відзивом на позов, та не надала суду доказів на підтвердження заперечень щодо вимог позивача. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що в заочному порядку позов підлягає задоволенню. Судом встановлено,\~що 11\~грудня 2007\~року між\~ПАТ КБ\~«ПриватБанк»,\~правонаступником АТ\~КБ «ПриватБанк»\~та [PERSON] був укладений\~кредитний договір № 105696-CRED, згідно умов якого відповідачка отримала кредитні кошти в іноземній валюті, у розмірі 5000 доларів США, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 24,00 % річних, з кінцевим терміном повернення по 11 червня 2009 року. Відповідно до умов укладеного договору відповідачка зобов`язана щомісяця сплачувати кредит, нараховані відсотки за користування кредитними коштами, а у разі неналежного виконання зобов`язань передбачено нарахування та сплата штрафних санкцій (а.с.7-10). Рішенням Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 14.10.2010, яке набрало законної сили 25.10.2010, стягнено з відповідачки на користь позивача заборгованість за кредитним договором станом на 23.04.2010 у сумі 23364,74 грн, судові витрати у розмірі 191,61 грн, витрати за сплату судового збору на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в сумі 120 грн, та судовий збір в сумі 42,04 грн (а.с.4). В порушення умов кредитного договору, відповідачка допустила прострочення повернення кредиту і сплати відсотків, внаслідок чого заборгованість\~останньої за період з 24.04.2010 по 30.01.2023 склала 8259,06 доларів США, що підтверджується розрахунком. За змістом статей\~626,\~628 ЦК України\~договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою\~статті 638 ЦК України\~встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У\~статті 526 ЦК України\~передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої\~статті 1054 ЦК України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша\~статті 1048 ЦК України). Частиною другою\~статті 1054 ЦК України\~встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, а також вимоги частини другої\~статті 530 ЦК України\~за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, тому він вправі вимагати захисту своїх прав через суд шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів. Відповідно до ч. 1\~ст. 1048 ЦК України\~позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. За змістом\~статті 549 ЦК України\~неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Частинами першою, другою\~статті 551 ЦК України\~визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Згідно із частиною першою\~статті 1050 ЦК України\~якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до\~статті 625 цього Кодексу. У разі укладення договору кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, що свідчить про порушення його прав, та наявність права на їх захист через суд шляхом зобов`язання виконання боржником обов`язку з повернення отриманої суми кредитних коштів. Статтею 524 ЦК України визначено, що зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті. Статтею 533 ЦК України встановлено, що грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Заборони на виконання грошового зобов`язання у іноземній валюті, у якій воно зазначено у договорі, чинне законодавство не містить. Із аналізу правових норм можна зробити висновок, що гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству. Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті. При цьому з огляду на положення частини першої статті 1046 ЦК України, а також частини першої статті 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України. Що стосується можливості і порядку визначення в рішенні суду еквівалента суми боргу в національній валюті, то Велика Палата Верховного Суду у постанові № 723/304/16-ц від 23.10.2019 вказала, що\~зазначення судом у своєму рішенні двох грошових сум, які необхідно стягнути з боржника, внесло двозначність до розуміння суті обов`язку боржника, який може бути виконаний примусово. У разі зазначення у судовому рішенні про стягнення суми коштів в іноземній валюті з визначенням еквівалента такої суми у гривні стягувачеві має бути перерахована вказана у резолютивній частині судового рішення сума в іноземній валюті, а не її еквівалент у гривні. Таким чином,\~відповідно до\~заявлених позовних\~вимог та\~наданого розрахунку\~розмір заборгованості\~відповідачки по\~відсотках за\~користування кредитнимдоговором № 105696-CREDвід\~11.12.2007,\~за період\~з 24.04.2010\~по 30.01.2023 складає 8259,06 доларів США, та підлягає стягненню в примусовому порядку з відповідачки. Вимога пункту 1 статті 6 Конвенції щодо обґрунтовування судових рішень не може розумітись як обов`язок суду детально відповідати на кожен довід заявника. Стаття 6 Конвенції також не встановлює правил щодо допустимості доказів або їх оцінки, що є предметом регулювання в першу чергу національного законодавства та оцінки національними судами. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При зверненні до суду представником позивача було сплачено судовий збір в розмірі 4529,27 грн, та з урахуванням задоволення позову в повному обсязі, з відповідачки на користь позивача підлягає відшкодуванню вказаний розмір судового збору. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved