Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-22 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог та доводів позивача. [PERSON] звернулась до Київського районного суду м. Харкова з позовом, яким просит визнати попередні договори купівлі продажу нерухомого майна № Н.Р. 224 та Н.Р. 236 від 03.06.2021 недійсними; стягнути з відповідача на свою користь грошові кошти у розмірі 1322697,60 грн. Також, позивач просить вирішити питання розподілу судових витрат, а саме: стягнути з відповідачів на свою користь судовий збір у розмірі 13227,00 грн. Аргументи учасників справи. Відповідачі відзиву на позов не надали. Рух справи. Ухвалою судді Київського районного суду м. Харкова від 17.01.2024 прийнято до розгляду та\~відкрито провадження у справі, розгляд якої постановлено здійснювати в порядку загального позовного провадження. Ухвалою судді Київського районного суду м. Харкова від 07.03.2024 закрито підготовче провадження у цивільній справі, та призначено цивільну справу до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні. У судове засідання позивач, належним чином повідомлена про дату, час і місце судового засідання, не з`явилась, в матеріалах справи наявна заява останньої про розгляд справи за її відсутності, якою вона позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення суду не заперечує. У судове засідання відповідачі, належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, не з`явились, про причини неявки суду не повідомили, заяв про відкладення розгляду справи або розгляд справи за їх відсутності не надали. Враховуючи неявку в судове засідання всіх учасників справи, відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Враховуючи наявність в матеріалах справи достатніх даних про права і взаємовідносини сторін та належне повідомлення відповідачів про дату, час і місце судового засідання, суд вирішує справу за їх відсутності, та згідно ч. 4 ст. 223 ЦПК постановляє заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК. Фактичні обставини справи, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. 03.06.2021\~між позивачем\~ [PERSON] \~та АТ «ЗАКРИТИЙ НЕДИВЕРСИФІКОВАНИЙ ВЕНЧУРНИЙ КОРПОРАТИВНИЙ ІНВЕСТИЦІЙНИЙ ФОНД «ВІЛАРД», ідентифікаційний код юридичної особи 42947330, в інтересах якого на підставі Договору доручення діяло ТОВ «СТРОЙ СІТІ ФІНАНС», ідентифікаційний код юридичної особи 43494969, укладені попередні договора купівлі продажу нерухомого майна № Н.Р. 224 та Н.Р. 236. Згідно п. 3.2. договорів Продавець зобов`язався ввести в експлуатацію Багатоквартирний житловий будинок не пізніше 3 кварталу 2023 року, та згідно п. 4.2.2 Покупець зобов`язаний сплатити Продавцю грошові кошти в якості Забезпечувального платежу. Згідно п. 7.1. жодна зі сторін Попереднього договору не буде нести відповідальність за повне або часткове невиконання будь-якого зі своїх обов`язків, якщо невиконання буде наслідком форс-мажорних обставин, що виникли після укладання Попереднього договору. Згідно п. 7.2 такими обставинами договорами визнані зокрема війскові дії та введення війскового стану на території м. Харкова та Харківської області. Дані обставини підтвержуються відповідним листом Торгово-промислової палати України, а також Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 про введення війскового стану, якій триває до теперишнього часу. Станом на 21.12.2023 Сторони не виконали свої зобов`язання за договорами у повному обсязі, а саме: Продавець не ввів Багатоквартирний житловий будинок в експлуатацію, а Покупець у повному обсязі не сплатив кошти за Попередніми договорами. Згідно п. 7.5. договорів, у випадку існування обставин непереборної сили протягом більше ніж 6 (шести) місяців поспіль, Сторони мають право розірвати Попередній договір. Оскільки станом на 21.12.2023 в Україні триває війсковий стан та війскові дії, Покупець має право в односторонньому порядку розірвати попередні договора. 23.11.2023 Позивач направив Відповідачу пропозіцію про розірвання договорів, якою повідомив Відповідача про розірвання договорів згідно п 7.5, а також пропозіцієй укласти додаткові угоди до договорів та повернути сплачені кошти. Станом на 21.12.2023 Позивач не отримав відповіді від Відповідача стосовно пропозіції, та вирішив звернутися до суду. Позивач також стверджує, що Відповідач не доклав зусиль щодо виконання зобов`язань за вказаними договорами, а саме: Відповідач не ввів в експлуатацію багатоквартирний житловий будинок не піздніше 3 кварталу 2023 року згідно п. 3.2 Договорів. На Порталі державної електронної системи у сфері будівництва відсутні будь-які дозвільні документи за адресою будівництва [ADDRESS] . Відповідними дозвільними документами є Декларація про початок будівельних робіт та Декларація про початок підготовчих робіт. За вказаною адресою станом на 21.12.2023 Позивач не спостерігає будь якої будівельної діяльності. Оскількі договора укладені більш ніж за шість місяців до введеня війскового стану, Позивач вважає, що у Відповідача було достатньо часу на отримання дозвільних документів на будівництво багатоквартирного будинку. Оскільки Відповідач не отримав такі документи, Позивач вважає, що були порушені істотні умови попередніх Договорів, що є також підставою для розірвання попередніх договорів згідно ст. 651 ЦК. До введення війскового стану Позивач виконував свої обов`язки за договорами у повному обсязі, а саме - вчасно вносив оплату, що підтвержується копіями квітанцій Приватбанку. Пунктами 2.5 договорів встановлено порядок розрахунків. Загалом Позивач сплатив на рахунок Відповідача наступні кошти: 07.06.2021 суму 288 022.95 грн, що є еквівалентом 10485 дол. США за договором Н.Р. 236; 05.07.2021 суму 24 036.25 грн, що є еквівалентом 875 дол. США за договором Н.Р. 236; 04.08.2021 суму 24 036.25 грн, що є еквівалентом 875 дол. США за договором Н.Р. 236; 06.09.2021 суму 24 036.25 грн, що є еквівалентом 875 дол. США за договором Н.Р. 236; 04.10.2021 суму 24 036.25 грн, що є еквівалентом 875 дол. США за договором Н.Р. 236; 10.11.2021 суму 24 036.25 грн, що є еквівалентом 875 дол. США за договором Н.Р. 236; 07.12.2021 суму 24 036.25 грн, що є еквівалентом 875 дол. США за договором Н.Р. 236; 11.01.2021 суму 24 036.25 грн, що є еквівалентом 875 дол. США за договором Н.Р. 236; 09.02.2021 суму 24 036.25 грн, що є еквівалентом 875 дол. США за договором Н.Р. 236; 07.06.2021 суму 288 627.29 грн, що є еквівалентом 10507 дол. США за договором Н.Р. 224; 05.07.2021 суму 24 036.25 грн, що є еквівалентом 875 дол. США за договором Н.Р. 224; 04.08.2021 суму 24 036.25 грн, що є еквівалентом 875 дол. США за договором Н.Р. 224; 06.09.2021 суму 24 036.25 грн, що є еквівалентом 875 дол. США за договором Н.Р. 224; 04.10.2021 суму 24 036.25 грн, що є еквівалентом 875 дол. США за договором Н.Р. 224; 10.11.2021 суму 24 036.25 грн, що є еквівалентом 875 дол. США за договором Н.Р. 224; 07.12.2021 суму 24 036.25 грн, що є еквівалентом 875 дол. США за договором Н.Р. 224; 11.01.2021 суму 24 036.25 грн, що є еквівалентом 875 дол. США за договором Н.Р. 224; 09.02.2021 суму 24 036.25 гр, що є еквівалентом 875 дол. США за договором Н.Р. 224. Загалом Позивач сплатив за договором Н.Р. 236 суму 480 312.95 грн, що є еквівалентом 17 485 дол. США, за договором Н.Р. 224 суму 480 917.29 грн, що є еквівалентом 17 507 дол. США. Загалом за обома договорами 961 230.24 грн, що є еквівалентом 34 992 дол. США. Згідно п. 2.7.2 договорів під Комерційний курс валют-2 розуміється курс долара США по відношенню до української гривні, що опублікований на сайті privatbank.ua у значенні Продаж та використувається для розрахунку розміру будь-яких платежів, що здійснюються в межах розрахунків згідно Попереднього договору. Станом на 20.12.2023 курс Продаж Приватбанку становить 37,8 грн. Таким чином сума в еквіваленті 34 992 дол. США, сплачена Позивачем, станом на 20.12.2023, згідно умов договорів, становить 1 322 697.6 грн. Мотиви, з яких виходив суд, застосовані норми права та висновки суду. За приписами ч. 1 ст. 2 ЦПК завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 13 ЦПК суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. \~Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У пункті 7\~Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» № 9 від 06.11.2009 роз`яснено, що правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом. Відповідно до ст. 655 ЦК\~за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Статтею 16 ЦК\~передбачено, що визнання правочину недійсним є одним з визначених законом способів захисту цивільних прав та інтересів осіб, а загальні вимоги щодо недійсності правочину встановлені\~статтею 215 цього Кодексу. Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 215 ЦК\~підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою\~статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Відповідно до ч.ч. 1-5 ст. 203 ЦК\~зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 у справі № 2-383/2010 (провадження № 14-308цс18) зроблено висновок, що стаття 204\~ЦК\~закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню. У відповідності до вимог ч. 4 ст. 264 ЦПК при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладених у постановах Верховного Суду. Правовідносини пов`язані із визнанням правочинів недійсними та застосування наслідків недійсності правочинів врегульовані ЦК. Згідно з частинами першою третьою, п`ятою статті 203 ЦК зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до вимог частини першої статті 215 ЦК підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування (ч.1 ст. 216 ЦК). Статтею 229 ЦК визначено, що якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом. У разі визнання правочину недійсним особа, яка помилилася в результаті її власного недбальства, зобов`язана відшкодувати другій стороні завдані їй збитки. Сторона, яка своєю необережною поведінкою сприяла помилці, зобов`язана відшкодувати другій стороні завдані їй збитки. Стаття 230 ЦК наголошує, що якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Сторона, яка застосувала обман, зобов`язана відшкодувати другій стороні збитки у подвійному розмірі та моральну шкоду, що завдані у зв`язку з вчиненням цього правочину. За змістом частини першої статті 626 ЦК договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 627 ЦК відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною (ч.ч. 1, 2 ст. 638 ЦК). Згідно вимог ч. 1 ст. 651 ЦК договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Якщо договір змінений або розірваний у зв`язку з істотним порушенням договору однією із сторін, друга сторона може вимагати відшкодування збитків, завданих зміною або розірванням договору 9 ч. 5 ст. 653 ЦК). Відповідно до вимог ч. 1 ст. 610 ЦК порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: (1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; (2) зміна умов зобов`язання; (3) сплата неустойки; (4) відшкодування збитків та моральної шкоди (ч. 1 ст. 611 ЦК). Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10.02.2010). Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позовних вимог. Судові витрати. За приписами ч. 1 ст. 133 ЦПК судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 141 ЦПК при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує, окрім іншого, чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З урахуванням задоволення позовних вимог у повному обсязі, здійснюючи розподіл судових витрат у справі, що розглядається, суд вважає можливим відшкодувати позивачу понесені судові витрати зі сплати судового збору стягнувши їх з відповідачів. На підставі викладеного і

Outcome: approved