Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-20 00:00:00

Адвокат Кравчук М.О., який діє в інтересах позивача [PERSON] на підставі доручення для надання безоплатної вторинної правової допомоги №36 від 16.01.2024 року, звернувся до суду з позовною заявою в інтересах [PERSON] , в якій просить стягнути моральну шкоду в розмірі 100 гривень, завданої в період з 01.06.2023 по 02.06.2023 внаслідок тримання [PERSON] в Державній установі «Вінницька установа виконання покарань (№1) в умовах, що принижують його гідність та у зв`язку з поводженням, що порушує статтю 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом безспірного списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України на користь [PERSON] . Позов мотивовано тим, що під час утримання засудженого [PERSON] в Державній установі "Вінницька установа виконання покарань (№1)" були порушені його законні права, а саме: порушення законних прав засудженого на телефонні розмови; скерування кореспонденції та забезпечення належних житлово-побутових умов у камерному приміщені №133 площею 7,9 кв.м., а саме установа з виконання покарань в порушення вимог ч. 1 ст. 107, ч, 5 ст. 110 КВК України, п. 2 розділу XIV Правил внутрішнього розпорядку установ виконання покарань безпідставно та необґрунтовано не забезпечила право позивача на здійснення телефонних розмов, скерування кореспонденції та забезпечення належних житлово-побутових умов у камерному приміщені, чим порушила його законні конституційні права. Вказане підтверджується відповіддю Вінницької окружної прокуратури від 12.06.2023, вказівкою про усунення порушень законодавства України Вінницької окружної прокуратури від 14.04.2023, листом Вінницької окружної прокуратури від 25.07.2023 №50-20-21, вказівкою про усунення порушень законодавства України Вінницької окружної прокуратури від 27.06.2023, відповіддю Міністерства юстиції України від 25.05.2023, листом Уповноваженого ВРУ від 19.07.2023, листом Мін`юсту від 11.08.2023, відповіддю Вінницької окружної прокуратури від 28.06.2023. Представник позивача у позові вказує, що упродовж березня-червня 2023 можливість проведення телефонних розмов [PERSON] не надавалась, окремі звернення [PERSON] незважаючи на наявність талонів-підтверджень та відповідну реєстрацію у журналі обліку до адресата не відправлялись, що підтверджується вказівкою про усунення порушень законодавства України Вінницької окружної прокуратури від 27.06.2023. Також представник позивача зазначає, що з Подання Уповноваженого ВРУ з прав людини від 25.04.2023 вбачається, що [PERSON] відбував покарання у камерному приміщенні №133, облаштованому для 2 засуджених із жилою площею 7,9 кв.м при нормі не менше 4 кв.м на особу та недотримання вимог ст.155 КВК України. У зв`язку з триманням позивача в Державній установі "Вінницька установа виконання покарань (№1)" в період з 01.06.2023 по 02.06.2023 в умовах, що принижують його гідність та у зв`язку з поводженням, що порушує статтю 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, враховуючи характер правопорушення, тривалість та глибину моральних страждань, яких він зазнав, з урахуванням принципу розумності та справедливості, розмір заподіяної [PERSON] моральної шкоди слід визначити в сумі 100 (сто) гривень. На підставі ухвали суду від 24.01.2024 матеріали позовної заяви [PERSON] до Державної установи «Вінницька установа виконання покарань (№1), Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, було залишено без руху та надано позивачу строк для усунення вказаних в ухвалі недоліків позовної заяви. На виконання вимог вказаної вище ухвали суду, 31.01.2024 року представником позивача було надіслано суду заяву про усунення недоліків позовної заяви, в якій вказано, що листом Уповноваженого ВРУ з прав людини від 19.02.2023 року підтверджується приниження людської гідності позивача та понесення ним моральних страждань такими порушеннями. Також повторно надано клопотання про звільнення від сплати судового збору від 31.01.2024 року, мотивоване тим, що позивач засуджений до довічного позбавлення волі, в установі він не працює та немає доходів, перебуває на повному державному забезпеченні. На підтвердження вказаних обставин надав довідку від 10.04.2019 року та довідку від 30.01.2024 року. 06.02.2024 ухвалою суду відмовлено у задоволенні клопотання представнику позивача [PERSON] про звільнення\~позивача від сплати судового збору та позовну заяву [PERSON] до Державної установи «Вінницька установа виконання покарань (№1), Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди - визнано неподаною та повернуто позивачу. Не погодившись із вказаною ухвалою суду представником позивача подано апеляційну скаргу на ухвалу суду від 06.02.2024 року та за результатами розгляду якої Вінницьким апеляційним судом на підставі постанов від 19.03.2024 апеляційну скаргу представника [PERSON] адвоката Кравачука М.О. задоволено та ухвалу Вінницького міського суду від 06.02.2024 року скасовано та направлено справу до суду першої інстанції для продовження розгляду. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 25.03.2024, у справі відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення (виклику) сторін. Відповідачі про судовий розгляд справи повідомлялися у спосіб, передбачений ЦПК України, шляхом направлення копії ухвали про відкриття провадження у справі та позовної заяви з додатками, які відповідачі отримали 05.04.2024 року та 08.04.2024 року, що підтверджується рекомендованими повідомлення про вручення ухвали суду від 25.03.2024 року. Відзив на позов відповідачами у визначений термін не надано. Враховуючи вищевикладене та положення ст. 178, 279 ЦПК України, суд розглядає справу за наявними у справі матеріалами. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд дійшов до висновку, що позов є необґрунтованим та не підлягає задоволенню з таких підстав. Відповідно до ч. 1\~ст.\~81\~ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч. 6\~ст. 81 ЦПК України\~доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 1\~ст.\~76\~ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ч. 2\~ст. 76 ЦПК України\~ці дані встановлюються такими засобами :\~1)письмовими,речовими іелектронними доказами; 2)висновками експертів; 3) показаннями свідків. Відповідно до ч. 1\~ст. 95 ЦПК України, письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Згідно з ч. 1\~ст. 77 ЦПК України\~належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Відповідно дост.78ЦПК України, суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом; обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно з ч. 1\~ст. 79 ЦПК України\~достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Відповідно дост.80ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування; питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно з ч. 4\~ст. 263 ЦПК України\~при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду). Судом установлено такі фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Позивач [PERSON] відбуває покарання у виді позбавлення волі у Державній установі "Вінницька установа виконання покарань (№1)". Відповідач Державна установа «Вінницька установа виконання покарань (№1) є органом державної влади (у організаційно-правовій формі державної установи). Відповідно до ст. 56 Конституції України, кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Згідно зі\~ст. 1173 ЦК України\~шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів. Як вбачається з правової позиції\~Верховного Суду від 08.11.2017 року у справі № 6-99цс17, згідно якої спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування та посадової або службової особи вказаних органів при здійсненні ними своїх повноважень, визначені статтями 1173 та 1174\~ЦК України\~відповідно; при цьому, з урахуванням положень пункту 10 частини другої статті 16, статей 21,\~1173\~та 1174\~ЦК України, шкода, завдана зазначеними органами чи (та) особами відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування\~лише у випадках визнання вказаних рішень незаконними й їх подальшого скасування або визнання дій або бездіяльності таких органів чи (та) осіб незаконними. Однак, в матеріалах справи не містяться достовірні, належні, достатні, допустимі докази визнання дій або бездіяльності Державної установи «Вінницька установа виконання покарань (№1) незаконними. Суд звертає увагу на те, що позивачем не надано суду жодного рішення суду про визнання протиправними рішень, дій або бездіяльності відповідача Державної установи «Вінницька установа виконання покарань (№1)», зокрема, у період з 01.06.2023 по 02.06.2023 внаслідок тримання [PERSON] в Державній установі «Вінницька установа виконання покарань (№1) в умовах, що принижують його гідність та у зв`язку з поводженням, що порушує статтю 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Відповідно до ч. 4\~ст. 26 Закону України «Про прокуратуру», письмові\~вказівки прокурора щодо додержання встановлених законодавством порядку та умов тримання осіб у місцях, зазначених у пункті 1частини першої цієї статті, а також письмові вказівки\~прокурора, надані іншим органам, що виконують судові рішення у кримінальних справах та справах про адміністративні правопорушення, є обов`язковими і підлягають негайному виконанню. Однак, такі вказівки, на відміну від судових рішень, не є доказами визнання протиправними рішень, дій або бездіяльності відповідного органу державної влади, а у спірних правовідносинах - відповідача Державної установи «Вінницька установа виконання покарань (№1)». Суд також звертає увагу на те, що з доданих до позовної заяви вказівок про усунення порушень законодавства України Вінницької окружної прокуратури від 14.04.2023 року № 50/5648 вих\~23 та від 27.06.2023 року № 50/10312 вих\~23, адресованих відповідачеві Державній установі «Вінницька установа виконання покарань (№1)», не вбачається порушень прав позивача саме у період з 07.06.2023 року до 08.06.2023 року (вказівки на окремі дати березня-червня 2023 року є недостатніми доказами у спірних правовідносинах). Таким чином, у задоволенні позову [PERSON] до Державної установи «Вінницька установа виконання покарань(№1)», Державної казначейської служби України\~про відшкодування моральної шкоди слід відмовити у зв`язку із недоведеністю позовних вимог.

Outcome: dismissed