Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-19 00:00:00

До Обухівського районного суду Київської області звернулась [PERSON] з позовною заявою про визначення місця проживання дитини, зазначивши, що 2007 році перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. Мають спільного сина - [PERSON] [INFO] . Просить суд визначити місце проживання малолітнього сина разом з нею його матір`ю - [PERSON] , так як дитина зареєстрована за адресою за якою зареєстрована вона, його мати, та перебуває на її утриманні. 29.09.2023 року ухвалою Обухівського районного суду Київської області відкрито провадження по справі та призначено підготовче судове засідання. 26.10.2023 року ухвалою Обухівського районного суду Київської області замінено третю особу по справі Орган опіки та піклування виконавчого комітету Обухівської міської ради Київської області, належною третьою особою Органом опіки та піклування виконавчого комітету Української міської ради Обухівського району Київської області. 11.04.2024 року протокольною ухвалою Обухівського районного суду Київської області закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду. Органом опіки та піклування складено висновок щодо визначення місця проживання дитини, у якому зазначено, що вважає доцільним визначити місце проживання [PERSON] [INFO] з матір`ю [PERSON] , [INFO] . Позивач в судове засідання не з`явилась, представник позивача в судовому засідання позовні вимоги підтримав, вказав що відповідач не виконує свій обов`язок по матеріальному забезпеченню сина, а тому просить суд визначити місце проживання дитини з матір`ю, батьки проживають в різних країнах, а тому в них наявний спір про місце проживання дитини. Представник відповідача в судовому засіданні заперечив проти позову, просив позовну заяву залишити без розгляду так як немає спору та з підстав викладених у відзиву на позовну заяву. Представник третьої особи - орган опіки та піклування виконавчого комітету Української міської ради Обухівського району Київської області в судовому засідання позовні вимоги підтримали, просили врахувати висновок при ухваленні рішення. Суд, вислухавши учасників справи, дослідивши письмові матеріали справи, вважає заявлений позов таким, що підлягає до задоволення, виходячи із наступного. В судовому засіданні встановлено та з матеріалів справи вбачається те, що сторони в 2007 році познайомились, через деякий час у них народився син - [PERSON] , [INFO] . Згідно з довідкою № 755 від 27.10.2022 року, виданою Генеральним консульством України в Мілані, [PERSON] зареєстрований громадянином України. Після народження сина [PERSON] вони проживали разом в Італійській Республіці. Стан здоров`я дитини був незадовільний, але результати медичних обстежень в Італійській Республіці не підтвердили захворювання дитини. У зв`язку з цим позивачка змушена була повернутись в Україну за місцем своєї реєстрації ( [ADDRESS] ), та займатись лікуванням сина. Після приїзду до України позивачка зареєструвала місце проживання сина [PERSON] за місцем своєї реєстрації. Що підтверджується витягом з реєстру територіальної громади (а.с. 11-12). Дозвіл на реєстрацію місця проживання дитини було надано позивачці, на підставі її заяви, від 11.04.2023 року № Ш-482/2-23 рішенням виконавчого комітету Української міської ради № 160 від 16.05.2023 року. З моменту народження сина, саме позивачка займалась його вихованням, лікуванням та матеріально утримувала. Відповідач не займався його вихованням, не цікавився його життям, розвитком, здоров`ям, обов`язок щодо матеріального забезпечення дитини не виконує. Враховуючи, що батьки не можуть досягти згоди щодо визначення місця проживання дитини, а також те що його місце проживання не визначено жодним іншим документом, позивачка звернулась до суду із даним позовом. У відповідності до ч.1 статті 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Стаття 161 СК України передбачає, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Відповідно до ч.4 ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків або одного з них, з ким вона проживає. Місце проживання дитини цього віку визначається за згодою батьків. При цьому не має значення, чи знаходяться батьки у шлюбі між собою, чи проживають вони спільно. Крім того, питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватися не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все з урахуванням прав та законних інтересів дитини - її права на належне батьківське виховання, яке повною мірою може бути забезпечене тільки обома батьками; права на безперешкодне спілкування з кожним з батьків, здійснення обома батьками якого є запорукою нормального психічного розвитку дитини. В судовому засіданні встановлено, що після припинення спільного проживання сторін, дитина проживає з матір`ю на території України, та зареєстрована за місцем реєстрації матері. Стаття 19 СК України передбачає, що при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Органом опіки та піклування складено висновок щодо визначення місця проживання дитини, у якому зазначено, що вважає доцільним визначити місце проживання [PERSON] , [INFO] з матір`ю [PERSON] , [INFO] . Суд погоджується з наданим висновком Органу опіки та піклування, оскільки він достатньо обґрунтований та не суперечить інтересам дитини. При складанні висновку органом опіки було перевірено та враховано, що фактично [PERSON] мешкає з матір`ю, у якої відсутні для цього протипоказання. Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Відповідно до ст.2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Спір - це юридичний конфлікт між учасниками правовідносин, у якому кожен з учасників правовідносин захищає свої суб`єктивні права від протиправних дій, невизнання або їх оспорювання. Проживання дитини разом із батьками є водночас правом дитини та обов`язок батьків утримувати дитину. Відповідно до ч.1 ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. За змістом статті 31 ЦК України малолітньою особою є дитина віком до чотирнадцяти років. З аналізу норм сімейного законодавства вбачається, що у тому разі, коли батьки дитини спільно не проживають, право визначати місце проживання дитини залишається за кожним з батьків. Питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватись не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все, з урахуванням прав та законних інтересів дитини. Відповідно до ст. ст. 18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. У п. 1 ст. 9 указаної Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (ч. 1 ст. 3 Конвенції). Місце проживання малолітньої дитини з одним із батьків визначається або за місцем проживання матері чи батька, або за конкретною адресою. Із системного тлумачення ч. 1 ст. 3, ст. 9 Конвенції про права дитини, ч. ч. 2 і 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», ст.161 СК України випливає, що при вирішенні спору про визначення місця проживання дитини, суди мають враховувати передусім інтереси дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини. У судовому засіданні було встановлено, що [PERSON] на даний час проживає з матір`ю, мати його виховує, утримує, забезпечує всім чим потрібно. Сім`я є цінною для розвитку дитини, і коли вона руйнується, батьки, які почали проживати окремо, мають віднайти способи захистити дитину і забезпечити те, що їй потрібно, щоб дитина зростала у благополучній атмосфері, повноцінно розвивалася та не зазнавала негативного впливу. Ситуація, в якій батьки не в змозі віднайти такі способи за взаємним погодженням, потребує втручання органів державної влади, зокрема суду, з метою забезпечення належних стосунків між дитиною й батьками, які є фундаментальними для благополуччя дитини. Дитина потребує уваги, підтримки і любові обох батьків. Дитина є найбільш вразливою стороною під час будь-яких сімейних конфліктів. Вирішуючи даний спір, суд виходить з того, що на теперішній час малолітній [PERSON] мешкає з матір`ю, яка забезпечує розвиток дитини у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що є благополучним. Отже, висновок органу опіки та піклування щодо визначення місця проживання дитини з батьком є обґрунтованим та таким, що відповідає інтересам дитини. З огляду на вищенаведені судом докази, які надали суду сторони на підтвердження та заперечення позовних вимог, щодо визначення місця проживання дитини,

Outcome: approved