Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-21 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з даним позовом, в якому просить позбавити [PERSON] батьківських прав стосовно їх дочки [PERSON] , [INFO] . Свої вимоги обгрунтовує тим, що від позашлюбних стосунків з [PERSON] у них [INFO] народилася дочка [PERSON] ; з початку 2023 року їх відносини припинились, відповідач ніякої матеріальної допомоги на утримання дитини не нададає, не піклується про її фізичний і духовний розвиток, взагалі не спілкується з дитиною, вживає алкоголь, не має стабільної роботи, застосовує фізичне насилля; 06.03.2024р. комісія з питань захисту дитини Комарівської сільської ради винесла рішення про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав щодо їх дочки [PERSON] . Позивачка в судовому засіданні заявлені вимоги підтримала й просила їх задовольнити з вищевказаних підстав. Зазначила, що негативна поведінка відповідача не змінилась, він фактично самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків стосовно їх дочки, веде кочовий спосіб життя, переймається лише своєю особистістю; натомість її новий чоловік, у шлюбі з яким у них також народилась маленька (наразі 1 місяць) донька, піклується про Софію, висловлює наміри її усиновити. Не заперечує проти заочного розгляду справи. З огляду на малолітній вік [PERSON] та з урахуванням позиції учасників справи у відповідності до положень ч.2 ст.171 СК України суд вважав за недоцільне заслуховувати думку цієї дитини щодо вирішення даного спору. Відповідач за відсутності відомостей про зареєстроване місце проживання (перебування) та роботи повідомлявся про дату, час і місце розгляду справи шляхом публікації оголошення на офіційному вебсайті Судової влади України (ч.11 ст.128 ЦПК України), а також додатково за наявними засобами мобільного зв`язку, але в судове засідання не з`явився, про причини неприбуття не повідомив, відзиву на позов не подав. Третя особа Комарівська сільська рада була належним чином та своєчасно повідомлена про дату, час і місце розгляду справи, що підтверджується довідкою про доставку судових документів до електронного кабінету (ч.6-8 ст.128 ЦПК України), але своїм правом на участь не скористалась, повноважного представника не направила, про причини неприбуття не повідомила, письмових пояснень щодо позову не подала. Тому, зі згоди позивачки суд ухвалює про заочний розгляд справи, що відповідає вимогам ст.280 ЦПК України. Заслухавши пояснення позивачки, дослідивши матеріали справи, суд приходить до такого висновку. Відповідно до ч.3 ст.51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Положеннями ч.1, 2 ст.3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989р., ратифікованої Верховною Радою України 27.02.1991р. (далі - Конвенція), передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Стаття 9 Конвенції покладає на держави-учасниці обов`язок забезпечувати те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до ст.18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. У ст.7 СК України визначено необхідність забезпечення дитині можливості здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Відповідно до ст.150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною належної освіти, готувати її до самостійного життя. Згідно з ч.2, 4 ст.155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків. Згідно з п.2 ч.1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Суду як джерело права. Приписами ст.8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) визначено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатися у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. У п.47, 49 рішення Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі «Савіни проти України» від 18.12.2008р. зазначено, що право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані ст.8 Конвенції. Таке втручання є порушенням зазначеного положення, якщо воно здійснюється не «згідно із законом», не відповідає законним цілям, переліченим у п.2 ст.8 Конвенції, і не може вважатися «необхідним у демократичному суспільстві». Суд також повторює, що, хоча національним органам надається певна свобода розсуду у вирішенні питань щодо встановлення державної опіки над дитиною, вони повинні враховувати, що розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин; отже, відповідне рішення має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини. ЄСПЛ у рішенні від 11.07.2017р. у справі «М. С. проти України» вказав на те, що при визначенні найкращих інтересів дитини в конкретній справі слід брати до уваги два міркування: по-перше, у найкращих інтересах дитини зберегти її зв`язки із сім`єю, крім випадків, коли доведено, що сім`я непридатна або неблагополучна; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (пункт 100 рішення від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України», заява № 10383/09). Як встановлено в судовому засіданні і вбачається з матеріалів справи, [PERSON] та [PERSON] (дошлюбне прізвище [PERSON] ) від незареєстрованого шлюбу є батьками малолітньої дочки [PERSON] , [INFO] ; підставою запису відомостей про батька стали заява матері та батька дитини про визнання батьківства від 21.09.2022р. Позивачка зареєстрована в [ADDRESS] , а фактично проживає разом із дочкою [PERSON] та чоловіком [PERSON] у [ADDRESS] . Відомості про зареєстроване місце проживання чи перебування відповідача на території України відсутнє; 15.11.2018р. був знятий з реєстрації за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] з початку 2023 року разом з дочкою та матір`ю дитини не проживає, не спілкується з ними, не цікавиться життям та здоров`ям своєї малолітньої дочки, не займається її вихованням, не відвідує, не надає ніякої матеріальної допомоги; 30 січня 2024 року склав нотаріально посвідчену заяву, в якій не заперечує проти позбавлення його батьківських прав щодо малолітньої дочки [PERSON] , [INFO] . У відповідності до вимог ч.5 ст.19 СК України рішенням виконкому Комарівської сільської ради Ніжинського району Чернігівської області №21 від 14 березня 2024 року затверджено висновок комісії з питань захисту прав дитини Комарівської сільської ради, оформлене протоколом №05 від 06.03.2024р., про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав стосовно його малолітньої дочки [PERSON] , [INFO] . Дане рішення органу опіки та піклування на переконання суду прийняте з урахуванням всіх обставин і не суперечить інтересам дитини. Отже, в судовому засіданні підтверджено, що [PERSON] не піклується про фізичний і духовний розвиток своєї малолітньої дочки, її навчання, підготовку до самостійного життя, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дочкою в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до її внутрішнього світу; пріоритетом для відповідача є влаштування особистого життя та благополуччя на противагу інтересам дитини. Вищезазначені обставини свідчать про протиправну винну поведінку відповідача, зловживання та свідоме нехтування ним своїми батьківськими обов`язками. Підтвердженням цьому є й процесуальна поведінка відповідача, який не скористався своїм правом на подачу відзиву на позов, проігнорував явку до суду, що свідчить про байдуже ставлення батька до долі своєї дитини та подальше збереження з нею родинних зв`язків. Водночас матеріали справи вказують на те, що [PERSON] є неблагополучним представником сім`ї і в найкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, яким є розірвання зв`язків із неблагонадійним батьком. Відтак, застосовуючи вироблений усталеною практикою ЄСПЛ трискладовий тест, суд приходить до переконання, що позбавлення [PERSON] батьківських прав стосовно його малолітньої дитини у даному випадку буде пропорційним втручанням у його право на повагу до сімейного життя та відповідатиме вимогам ст.8 Конвенції. Таким чином, оскільки [PERSON] , будучи батьком своєї малолітньої дочки [PERSON] , на протязі тривалого періоду часу (понад 1 рік) безпричинно ухиляється від виконання своїх обов`язків по її вихованню, то суд вважає, що маються всі підстави для позбавлення відповідача батьківських прав стосовно вищевказаної дитини, а тому позовні вимоги [PERSON] є обгрунтованими і підлягають задоволенню. Принагідно суд зазначає, що позбавлення батьківських прав не тягне невідворотних наслідків, оскільки не позбавляє особу, яка позбавлена батьківських прав, на спілкування з дітьми і побачення з ними, а також права на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав у разі позитивних змін у поведінці такої особи (ст.168, 169 СК України). Відповідно до ст.141 ЦПК Українки з відповідача на користь позивачки слід стягнути 1211,20 грн сплаченого при подачі позовної заяви судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: approved