Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-14 00:00:00

02 серпня 2023 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля», згідно якого просить стягнути з відповідача на свою користь в рахунок відшкодування моральної шкоди 180 000 грн. Стислий виклад позиції позивача. Позовна заява мотивована тим, що позивач з 17 лютого 1992 року по 14 липня 2010 року позивач працював в виробничому структурних підрозділах ПАТ «ДТЄК Павлоградвугілля» шахта «Павлоградська», шахті «Тернівська», на провідних посадах з повним робочим днем у шахті. Місце роботи шахта «Благодатна» та шахта «Героїв Космосу». Його звільнення було пов`язане з тим, що позивач більше не міг виконувати свої трудові обов`язки за станом здоров`я та був звільнений з роботи по ст.40 п.2 КЗпП України. Внаслідок роботи у відповідача понад 18 (вісімнадцять) років позивач отримав захворювання: дифузний пневмосклероз легень, деформуючий артроз та остеоартроз ліктьових та колінних суглобів, двобічний плечолопатковий періартрозу, пильовий лронхіт, емфізема легень, пневмофіброз, двобічна сенсорна приглуховатість. Комісією встановлено, що захворювання є професійним з 19 травня 2011 року первинно, та повторно 17 липня 2023 року. Встановлено третю групу інвалідності з 01.07.2023 року. - безстроково. В зв`язку з професійними захворюваннями згідно довідки Медико-соціальної експертної комісії позивачу було встановлено 60 (шістдесят ) відсотків втрати працездатності. Фактично позивач є інвалідом третьої групи з обмеженням здійснювати повноцінно будь-які роботи. Група інвалідності встановлена повторно з 01 липня 2023 року., безстроково. Вина Відповідача та факт порушень охорони праці та інше, визначення винних осіб - викладено зафіксовано в акті розслідування хронічного професійного захворювання від 26 травня 2011 року. Переживання з приводу того, що позивач став інвалідом та з нових обставин життя до яких він змушений пристосовуватись, а саме: день розпочинається з того, що йому дуже важко звестися на ноги, біль в суглобах обмежує його рух, та не тільки рук і ніг, а тіла в цілому. Має порушення ходи, кульгає, важко підійматися сходами. В зв`язку із хворобою легень, позивачу важко дихати та не вистачає повітря, в осінь та зиму він часто хворіє. Постійний біль в суглобах, запалення, набряки суглобів унеможливлює здійснення будь якої роботи та змушує його вживати постійно ліки. Під час, коли до позивача звертаються, він не дочуває, що ставить його в незручне становище, та примушує перепитувати вдруге, або прохати говорити гучніше. З причини наявності захворюванні верхніх кінцівок, відсутня можливість вільно користуватися мілкими приборами та інструментами. Важко тримати та користуватися телефоном та іншою технікою. Обмеження рухів в шийному та п\\крижовому відділах хребта з віддачею в праву ногу, відчуття затерпання, судоми в литкових м`язах та кистях рук, біль та терпкість в кистях. Зазначені дії взагалі, сковують мене. Порушилося звичне для мене коло спілкування. Мені необхідно докладати додаткових зусиль для організації свого життя. Стан здоров`я погіршувався з часом та я вимушений звертатися до лікарів. Я не можу виконувати роботи пов`язані з фізичними навантаженнями. Внаслідок втрати професійної працездатності позивачу нанесена моральна шкода, оскільки він втратив професійну працездатність, став інвалідом, не має можливості конкурувати на ринку праці, виконувати навіть не значну за навантаженням домашню роботу. Вказані обставини, які наявні у мене, обумовлюють необхідність пристосовуватися та організувати своє повсякденне життя по новому й свідчать про заподіяну мені моральну шкоду. 15.05.2024 року позивач надав відповіді на запитання відповідача, викладені у відзиві на позовну заяву. Стислий виклад позиції відповідача. 22 вересня 2023 року відповідач надав відзив на позовну заяву, відповідно до якого вважає, що вимоги позивача не підлягають задоволенню у повному обсязі з таких підстав. Ствердження Позивача про вину підприємства відповідача не відповідає дійсності та не підтверджується жодними доказами і є особистою думкою представника Позивача і не більше того. [PERSON] був забезпечений необхідними засобами індивідуального захисту та спеціальним одягом, а також були створені Відповідачем, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, безпечні і нешкідливі умови праці. Позивач, укладаючи з Відповідачем трудовий договір, був повідомлений під підпис, в порядку передбаченому ст.29 КЗпП України, про важкі, шкідливі та небезпечні умови праці, можливі негативні наслідки цих умов праці на стан його здоров`я та пов`язані з цими умовами праці пільги та компенсації. Ніщо не перешкоджало Позивачу відмовитися від укладення цього договору. Він свідомо йшов працювати в шкідливих, важких та небезпечних умовах праці. Також, щорічно проходив періодичний медичний огляд, і був усвідомлений про стан свого здоров`я (професійне захворювання виникає не раптово, а протягом певного періоду - профмаршруту), і під час медоглядів при погіршенні стану, Позивач також мав можливість припинити трудовий договір, однак продовжував працювати в шкідливих та небезпечних умовах, тобто свідомо йшов на ризик для свого здоров`я за для отримання пов`язаних з цим пільг та компенсацій: підвищеного заробітку, скороченого робочого дня, додаткових відпусток, пільгового стажу на пенсію та таке інше. До позовної заяви не додано жодних документів, які підтверджували б факт заподіяння Позивачу моральної шкоди. За відсутності у справі доказів зміни психічного стану Позивача підстави для ствердження про заподіяння моральної шкоди Позивачу відсутні. Встановлення ж самого ступеню втрати професійної працездатності не підтверджує і не може підтверджувати наявність факту спричинення потерпілому моральної шкоди. Для цього потрібні зовсім інші критерії, якими у кожному конкретному випадку і керуються фахівці. Вважаємо, що лише при наявності такого експертного висновку про встановлення Позивачеві факту моральної шкоди, суд має право, встановивши інші умови відшкодування цього виду шкоди, як то протиправність діяння (дій чи бездіяльності) особи, яка таку шкоду завдала, шляхом встановлення конкретних нормативних актів, які роботодавцем було порушено відносно Позивача при заподіянні шкоди його здоров`ю; наявність причинного зв`язку між шкодою здоров`ю Позивача і протиправними діяннями заподіювана; вини особи в її заподіянні,- визначити його розмір у відповідності до вимог ст.23 ЦК України. Заяви, клопотання; інші процесуальні дії у справі Ухвалою суду відкрито провадження у справі. Ухвалами суду витребувано докази. Ухвалою суду закрито підготовче провадження у справі, справу призначено до розгляду по суті. Позивач у судове засідання, просив розглянути справу без його участі. Представник відповідача підтримала доводи відзиву, просила відмовити в задоволенні позовних вимог. Фактичні обставини справи, встановлені судом Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що позивач [PERSON] перебував у трудових відносинах з ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» та підприємством, правонаступником прав та обов`язків якого є ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля», з 17.02.1992 року по 21.05.1992 рік, з 26.05.1994 року по 15.05.1995 рік, з 08.06.1995 року по 13.11.2005 року, 17.11.2005 року прийнятий гірничим майстром підземним з повним робочим днем в шахті по переводу з філіалу ВАТ «ПВ «Шахти «Павлоградська», 14.07.2010 року був звільнений за п.2 ст.40 КЗпП України у зв`язку з невідповідністю виконуваній роботі за станом здоров`я. Згідно повідомлення ДУ «Український науково-дослідний інститут промислової медицини» від 20 травня 2011 року №474, повідомлено ВСП ш. «Тернівська «ВАТ «Павлоградвугілля» про професійне захворювання [PERSON] . Згідно з медичним висновком лікарсько-експертної комісії ДУ «Український науково-дослідний інститут промислової медицини» від 27.08.2012 року, протокол №27/1115, позивачу було встановлено професійні захворювання: Хронічний бронхіт ІІ ст. в фазі затихаючого загострення. Дифузний пневмосклероз, ЛН І ст. Хронічна двобічна сенсоневральна приглухуватість зі значною ступінню пониження слуху (ІV ст.). Остеартроз колінних І-ІІ ст. та ліктьових суглобів І-ІІ ст., двобічний плечолопатковий періартроз. Згідно з п.12 Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 26 травня 2011 р. загальний стаж роботи [PERSON] за професією гірничий майстер підземний з повним робочим днем в шахті понад 15 років у цеху в умовах впливу шкідливих факторів. Згідно з п.16 Акту, професійне захворювання виникло за таких обставин: тривала дія шкідливих факторів виробничого середовища на організм робочого, недосконалість технологічних процес. Згідно п.17 Акту, причиною виникнення професійного захворювання: пил, важка праця, несприятливий мікроклімат: Важка фізична праця: разове навантаження становить 8кг на відстань до 4км, динамічне навантаження 32000 кг\\м, робоча поза вимушена коліно-ліктьова впродовж 60% змінного часу клас 3.2. Шум: еквівалентний рівень 91дБ при ГДР 80дБ, умови праці шкідливі, клас 3.2 Несприятливий мікроклімат: по відносній вологості, діяв протягом всієї зміни, умови праці шкідливі, клас 3.1. Згідно з випискою з акта огляду МСЕК серії 10 ААА № 071932 від 24.06.2011 року виданої МСЕК, [PERSON] первинно встановлено третю групу інвалідності з 10.06.2011 року у зв`язку з професійним захворюванням 19.05.2011 року на підставі акту №697 МСЕК№5. Згідно з випискою з акта огляду МСЕК серії 10 ААА № 593399 від 26.09.2012 року виданої МСЕК, [PERSON] повторно встановлено третю групу інвалідності, з 01.07.2012 року. Згідно з випискою з акта огляду МСЕК серії АВ № 0157241 від 10.06.2013 року виданої МСЕК, [PERSON] повторно встановлено третю групу інвалідності, до 01.07.2015. Згідно з випискою з акта огляду МСЕК серії 10 ААГ № 017922 від 15.07.2015 року виданої МСЕК, [PERSON] повторно встановлено третю групу інвалідності, до 01.07.2017. Згідно з випискою з акта огляду МСЕК серії 12 ААА № 651634 від 26.06.2017 року виданої МСЕК, [PERSON] повторно встановлено третю групу інвалідності, до 01.07.2020. Згідно з випискою з акта про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги серії 12 ААА № 058620 від 14.07.2020 року виданої МСЕК, [PERSON] повторно встановлено третю групу інвалідності, ступінь втрати професійної працездатності - 60% з них 35 % - ДФЛ, 20% - ХОЗЛ, 5% - туговухість з 01.07.2020 до 01.07.2023. Згідно довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААГ № 141542 від 17.07.2023 року виданої МСЕК, [PERSON] повторно встановлено третю групу інвалідності, з 01.07.2023, безстроково. Згідно довідки про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги серії 12 ААА № 141542 від 17.07.2023 року виданої МСЕК, [PERSON] повторно встановлено третю групу інвалідності, ступінь втрати професійної працездатності - 60% з них 35 % - ДФЛ, 20% - ХОЗЛ, 5% - туговухість з 01.07.2023 до безстроково. Норми права, які застосував суд, та висновки суду за результатами розгляду справи. Відповідно до ст. 43 Конституції України держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. У статті 16 Конвенції Міжнародної організації праці від 22 червня 1981 року № 155 передбачено, що від роботодавців повинно вимагатися настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, забезпечення безпечності робочих місць, механізмів, обладнання та процесів, які перебувають під їхнім контролем, і відсутності загрози здоров`ю з їхнього боку. Від роботодавців повинно вимагатися настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, забезпечення відсутності загрози здоров`ю з боку хімічних, фізичних та біологічних речовин й агентів, які перебувають під їхнім контролем, тоді, коли вжито відповідних захисних заходів. Від роботодавців повинно вимагатися надавати у випадках, коли це є необхідним, відповідні захисні одяг і засоби для недопущення настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, загрози виникнення нещасних випадків або шкідливих наслідків для здоров`я. Згідно з частинами першою та третьою статті 13 Закону України «Про охорону праці» роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог. Відповідно до вимог ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Умови праці на робочому місці, безпека технологічних процесів, машин, механізмів, устаткування та інших засобів виробництва, стан засобів колективного та індивідуального захисту, що використовуються працівником, а також санітарно-побутові умови повинні відповідати вимогам нормативних актів про охорону праці. Згода позивача на працю в тяжких умовах праці, не знімає обов`язку та відповідальності з відповідача за забезпечення належних умов праці. Статтею 160 КЗпП України передбачено, що постійний контроль за додержанням працівниками вимог нормативних актів про охорону праці покладається на власника. Стаття 173 КЗпП України передбачає, що шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку. В даному випадку професійне захворювання пов`язане з виконанням робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, тому відповідальність по відшкодуванню моральної шкоди покладається на роботодавця (підприємство). Судом встановлено, що після роботи на підприємстві відповідача в шкідливих умовах більше ніж 15 років, та звільнення за станом здоров`я 14.07.2010 року до визначення позивачу ступеню втрати професійної працездатності з 10.06.2011 року, позивач на інших підприємствах не працював. Частиною першою ст. 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. У пункті 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України в «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31 березня 1995 року роз`яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Як зазначено в пункті 4.1. Рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року, №1-9/2004 моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, відповідно до статей 23,1167 ЦК України, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричинюють йому моральні та фізичні страждання. Надані позивачем докази повною мірою вказують, що ушкодження здоров`я відбулося при виконанні ним трудових обов`язків, що у свою чергу призвело як до фізичних, так і до моральних страждань. Втрата працездатності призвела до обмеження його можливості вести активний спосіб життя, вільно спілкуватися, внаслідок чого останній змушений прикладати додаткові зусилля для організації свого життя. Суд не може погодитись із запереченнями представника відповідача, який вважає не доведеним позивачем факт заподіяння моральної шкоди так як не встановлені зміни у психічному стані, відповідні записи лікаря-психіатра, психотерапевта, психолога, оскільки згідно п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року "Про судову практику по справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" роз`яснено, що моральна шкода може складатися зокрема з моральних переживань у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного способу життя, при настанні інших негативних наслідків, що має місце в цьому випадку, тому що всі зазначені обставини в позивача наступили саме у результаті втрати професійної працездатності, внаслідок професійних захворювань. З врахуванням викладеного, суд вважає законними та обґрунтованими вимоги позивача про відшкодування моральної шкоди, так як внаслідок отриманого професійного захворювання на виробництві останньому заподіяні фізичний біль і душевні страждання. Ушкодження здоров`я призвело до порушення його особистих немайнових прав, таких як, право на охорону здоров`я, на безпечну працю. Все це призвело до порушення його звичного образу життя та вимагає від позивача додаткових зусиль для організації свого життя, що належним чином має бути компенсовано. При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди суд керується принципом розумності та справедливості, приймає до уваги стан здоров`я позивача, втрату професійної працездатності, вину підприємства в заподіянні шкоди, характер та об`єм його фізичних, душевних, психічних страждань від одержаного профзахворювання, втрату можливості його трудової та соціальної реабілітації, що призвело до значних тяжких змін життєвих зв`язків, а саме 60% втрати професійної працездатності, істотність вимушених змін в життєвих стосунках, вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 120 000 грн. в порядку відшкодування моральної шкоди. Відповідно до пункту «а» підпункту 164.2.14 пункту 164.2 статті 164 ПК України зі змінами, внесеними згідно із Законом України від 16 січня 2020 року № 466-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо вдосконалення адміністрування податків, усунення технічних та логічних неузгодженостей у податковому законодавстві», який набрав чинності 23 травня 2020 року, до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід у вигляді неустойки (штрафів, пені), відшкодування матеріальної або немайнової (моральної) шкоди, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди, а також шкоди життю та здоров`ю, а також відшкодувань моральної шкоди в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, або у розмірі, визначеному законом. У попередній редакції зазначена норма права передбачала, що до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються дохід у вигляді неустойки (штрафів, пені), відшкодування матеріальної або немайнової (моральної) шкоди, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди, а також шкоди життю та здоров`ю. Тобто з 23 травня 2020 року пункт «а» підпункту 164.2.14 пункту 164.2 статті 164 ПК України доповнено словами «а також відшкодувань моральної шкоди в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, або в розмірі, визначеному законом». Граматичне та системне тлумачення зазначеного пункту ПК України у чинній редакції дозволяє зробити висновок, що до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку не включаються: 1) суми, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди; 2) суми, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування шкоди життю та здоров`ю; 3) суми, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування моральної шкоди в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, або в розмірі, визначеному законом. Отже, як до 23 травня 2020 року, так і чинним податковим законодавством передбачено, що стягнуті за рішенням суду суми на відшкодування шкоди життю та здоров`ю не включаються до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку. Вказана правова позиція відображена в постанові Верховного Суду від 25 січня 2023 року у справі №598/438/21. У зв`язку із зазначеним, моральна шкода на користь позивача підлягає стягненню без відрахуванням утримання податку та обов`язкових платежів. Розподіл судових витрат. Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Частиною 6 цієї статті передбачено, що якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються всі судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Відповідно до п. 2 ч. 1ст.5 Закону України «Про судовий збір» позивачі за подання позовів про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також смертю фізичної особи звільняються від сплати судового збору. Оскільки, позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», тому з відповідача підлягає стягненню дохід держави судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог у сумі 1200 грн.

Outcome: partial