Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-20 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, зареєстрованого 27.03.2008 року Грушівською сільською радою Куп`янського району, актовий запис № 01. Позовні вимоги мотивує тим, що сімейне життя з відповідачем не склалося, мають різні погляди на життя та сім`ю, не підтримують сімейних стосунків, не ведуть спільного господарства, постійно виникають непорозуміння з причин різних поглядів на життя, зникли почуття поваги та любові, примирення між ними неможливо. Протягом чотирьох років проживають окремо. Від шлюбу у них народилося двоє дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Ухвалою суду від 01.04.2024 року постановлено позовну заяву прийняти до розгляду та відкрити провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Цією ж ухвалою постановлено здійснити виклик відповідача через оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України. Позивач в судове засідання не з`явилася, від неї надійшла заява, про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує, шлюб бажає розірвати. Після розірвання шлюбу бажає залишити набуте прізвище « [PERSON] ». Відповідач у судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, позов визнає, не заперечує проти розірвання шлюбу. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові докази наявні у матеріалах справи, суд констатує наступне. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] (виданого повторно 16.04.2008 року) шлюб між сторонами зареєстрований 27.03.2008 року Грушівською сільською радою Куп`янського району, актовий запис № 01. За час шлюбу у сторін народилося двоє дітей: [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] , видане повторно 24.03.2008 року) та [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] від 12.05.2014 року). Стаття 51 Конституції України визначає, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Відповідно до ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Положеннями ч.ч. 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно з ч. 2 ст. 104, ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання, у тому числі за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 110, ст. 112 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Крім того, суд враховує, що за змістом ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. У цій справі відповідачем у заяві фактично визнано позов. Обставин, за яких визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, судом не виявлено. Таким чином судом встановлено, що шлюб існує формально, сторони не підтримують подружніх стосунків, разом не проживають, спільного господарства не ведуть, примирення та збереження їх сім`ї є неможливим. Вказані обставини стверджуються матеріалами справи. З огляду на вищенаведене, суд вважає, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, а тому позов слід задовольнити та шлюб між сторонами розірвати. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат між сторонами суд враховує наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України встановлено, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Положеннями ч. 1 ст. 142 ЦПК України визначено, що у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, що кореспондується з ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір». Оскільки до початку розгляду справи по суті відповідач позов визнав, суд вважає за необхідне повернути позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, що становить 605,60 грн. Іншу частину сплаченого позивачем судового збору слід стягнути з відповідача на його користь, що становить 605,60 грн.

Outcome: approved