Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-13 00:00:00

Представник Акціонерного\~товариства Комерційний банк "Приватбанк" звернувся до суду із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості кредитором спадкодавця. Позов мотивує тим, що 20.01.2020 [PERSON] звернувся до позивача з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву №б/н від 20.01.2020 року, згідно з якою отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок зі сплатою відсотків за користування кредитом. [PERSON] підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті складає між ним та Банком Договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Банк на підставі договору відкрив кредитний рахунок із початковим кредитним лімітом та в подальшому кредитний ліміт збільшився до 29 000.00 грн. Позивачем умови кредитного договору були виконані в повному обсязі, однак [PERSON] свої зобов`язання за кредитним договором не виконав, внаслідок чого у нього виникла заборгованість у загальному розмірі 34999.69 гривень. [INFO] [PERSON] помер. Відповідач [PERSON] є такою, що постійно проживала із спадкодавцем на час його смерті, а тому вважається такою, що спадщину прийняла в порядку ч.3 ст.1268 ЦК України. На виконання вимог ст.1281 ЦК України позивачем 05.10.2023 була направлена претензія кредитора до П`ятої Львівської державної нотаріальної контори та 26.10.2023 отримана відповідь, в якій зазначено, що спадкоємці померлого [PERSON] із заявами про прийняття або відмову від спадщини не звертплися і тому спадкова справа заведена на підставі претензії кредитора АТ КБ «Приватбанк». Таким чином відповідач вважається такою що прийняла спадщину за законом, в тому числі і кредитні зобов`язання спадкодавця [PERSON] . 13.11.2023 відповідачеві направлявся лист-претензія про повернення кошів, проте ніяких дій від спадкоємця не було виконано. Станом на дату смерті [PERSON] заборгованість позичальника перед банком за кредитним договором б/н від 20.01.2020 становила 34 999 грн. 69 коп., що складається з заборгованості за тілом кредиту в розмірі 28 366,03 грн; заборгованості за нарахованими відсотками в розмірі 6633.66 грн.. Враховуючи вищевикладене, просить позов задоволити та стягнути з [PERSON] на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість у розмірі 34999.69 грн, за кредитним договором №б/н від 20.01.2020. Представник позивача в судове засідання не з`явився, однак подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги, викладені у позовній заяві, підтримує в повному обсязі, просить позов задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явилася, хоча й була належним чином повідомлена про дату, час і місце судового розгляду. Згідно з ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до наступного висновку. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. На підставі ст.ст. 76-81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства. Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; а також питання щодо розподілу судових витрат, допуску рішення до негайного виконання, скасування заходів забезпечення позову. Підставами виникнення цивільних прав і обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини (стаття 11 ЦК України). Відповідно до ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Стаття 633 ЦК України передбачає, що договори, які укладаються банком з фізичними особами, є публічними. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст.629 ЦК України). Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 ЦК України). Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст.610 ЦК України). Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст.1048 ЦК України). Кредитний договір укладається у письмовій формі (ч.1 ст.1055 ЦК України). Судом встановлено, що [PERSON] звернувся до ПАТ КБ «Приватбанк» з метою отримання кредиту та 20.01.2020 підписав заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, а також ознайомився із Тарифами банку. Згідно умов кредитного договору позичальник отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом згідно умов договору. Згідно довідки про зміну умов кредитування та обслуговування картки, оформленої на [PERSON] , кредитний ліміт за укладеним договором збільшувався востаннє 19.11.2021 до 29000,00 грн. Позивач надав позичальнику кредитні кошти у відповідному розмірі, що підтверджується випискою по розрахунку та свідчить про те, що позивач повністю виконав власні зобов`язання за кредитним договором. [INFO] позичальник [PERSON] помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть від 30.07.2022 року, серія [NUMBER] актовий запис № 257. Станом на дату смерті у позичальника була непогашена заборгованість перед позивачем за кредитним договором, розмір якої складається з 28366 грн. 03 коп. заборгованості за тілом кредиту та 6633 грн. 66 коп. - заборгованість за нарахованими відсотками. На підтвердження вищевказаної заборгованості за кредитним договором позивачем надано розрахунок заборгованості. Як вбачається із матеріалів спадкової справи, АТ КБ «Приват Банк» після смерті [PERSON] , 10.10.2023 звернувся в П`яту Львівську державну нотаріальну контору із претензією кредитора, де виклав свої вимоги до спадкоємців щодо повернення заборгованості за кредитним договором в сумі 34999 грн. 69 коп. Згідно інформаційної довідки №74305980 від 12.10.2023 року зі спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) вбачається, що інформація щодо подання заяви про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , у спадковому реєстрі відсутня. За вихідним №1332/02-14/1 від 12.10.2023 державний нотаріус П`ятої Львівської державної нотаріальної контори Ясинська Н.М. повідомила АТ КБ «Приватбанк» про заведення спадкової справи після смерті [PERSON] №516/2023 за зверненням кредитора спадкодавця, та те, що коло усіх спадкоємців на даний час не визначено. Як вбачається з матеріалів справи, відповідачка [PERSON] , на день смерті спадкодавця [PERSON] була зареєстрована за спільною адресою: [ADDRESS] , не звертались до нотаріуса у встановленому законом порядку із заявою про прийняття спадщини або про відмову від прийняття спадщини. Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотеки, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта №372551589 від 03.04.2024 квартира за адресою: [ADDRESS] , у якій був зареєстрований [PERSON] та у якій зареєстрована відповідачка, належить на праві власності [PERSON] . Доказів того, що [PERSON] на момент смерті належало будь-яке майно, суду не надано. За змістом статей 525 та 526 ЦК України зобов`язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору, одностороння відмова від зобов`язання не допускається. У разі смерті фізичної особи, боржника за зобов`язанням у правовідносинах, що допускають правонаступництво у порядку спадкування, обов`язки померлої особи (боржника) за загальним правилом переходять до іншої особи - її спадкоємця, тобто відбувається передбачена законом заміна боржника у зобов`язанні, який несе відповідальність у межах вартості майна, одержаного у спадщину. Таким чином, правовідносини, що виникли між банком та боржником, який помер, після його смерті трансформуються у зобов`язальні правовідносини, що виникли між кредитодавцем та спадкоємцями боржника і вирішуються у порядку, визначеному статтею 1282 ЦК України. Статтею 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до частини третьої статті 1268, частини першої статті 1269 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї; спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Згідно зі статтею 1282 ЦК України, спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі. За змістом наведених вище норм матеріального права задоволення вимог кредитора спадкоємцями має відбуватись у межах вартості отриманого ним у спадщину майна. Тобто у разі неотримання від спадкодавця у спадщину жодного майна, особа не набуває статусу спадкоємця, і як наслідок, у неї відсутній обов`язок задовольнити вимоги кредитора померлої особи. При вирішенні спору про стягнення зі спадкоємців коштів для задоволення вимог кредитора встановленню підлягають обставини, пов`язані із з`ясуванням кола спадкоємців, належності спадкодавцю будь-якого рухомого чи нерухомого майна, вартості отриманого спадкоємцями майна та дотримання кредитором законодавчо визначеного строку пред`явлення вимоги до спадкоємців боржника. Звертаючись із позовом до [PERSON] , як до спадкоємиці після смерті [PERSON] , позивач мав довести, що спадкоємцем майна є саме відповідачка. Як вже зазначалось, позивач не надав доказів на підтвердження того, що спадкодавцю за життя належало будь-яке рухоме чи нерухоме майно. Позивач в позовній заяві зазначає, що відповідачка є спадкоємицею після смерті [PERSON] відповідно до ч. 3 ст.1268 ЦК України, оскільки постійно проживала разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. На підтвердження цієї обставини позивач посилається на копії паспортів позичальника та відповідачки, де зазначено одну й ту ж адресу їх місця проживання. Однак, сам факт реєстрації місця проживання відповідачки за однією адресою зі спадкодавцем не є належним та допустимим доказом того, що відповідачка проживала за цією ж адресою, що й спадкодавець, на день відкриття спадщини, а також, що вона є спадкоємицею і прийняла спадщину після померлого. Покликання позивача на ту обставину, що відповідачка постійно проживала разом з померлим позичальником не спростовує висновок про відсутність підстав вважати її спадкоємицею, оскільки встановлення факту відсутності за життя [PERSON] будь-якого майна, а протилежного судом не вставлено, виключає саму можливість набуття права спадкування. Відповідно до ст.12,81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Враховуючи, що предметом спору у цій справі є вимоги кредитора до спадкоємця про стягнення заборгованості, АТ КБ «Приватбанк» зобов`язано було довести ті обставини, на які воно посилалося як на підставу свої вимог. Враховуючи, що матеріали справи не містять доказів того, що відповідачка належним чином прийняла спадщину, отримала спадкове майно після смерті позичальника [PERSON] та, відповідно, набула обов`язок задовольнити вимоги кредитора, відсутні підстави вважати її спадкоємицею, а тому позов задоволенню не підлягає. За правилами ст.141 ЦПК України у разі відмови в позові судові витрати покладаються на позивача. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed