Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-26 00:00:00

Позивач, 21 березня 2024 року звернувся до суду з даною позовною заявою, в якій просить визнати відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням в будинку [ADDRESS] . Вимоги обґрунтував тим, що він є власником житлового будинку [ADDRESS] . Як власник житлового приміщення, надав згоду на реєстрацію у належному йому будинку своєї дочки [PERSON] , [INFO] та зятя [PERSON] , [INFO] . Разом з тим, [PERSON] за місцем реєстрації не проживає з 2014\~року,\~а [PERSON] \~з 2004 року, на зв`язок вони не виходять, контактів не підтримують, не спілкуються з ним, їх фактичне місце проживання не відоме. Реєстрація відповідачів у його помешканні обмежує його права на вільне користування та розпорядження належним нерухомим майном. Позивач у судове засідання не з`явився, подав заяву, в якій позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить розглядати справу за його відсутності. Проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідачі у судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином у розумінні ч.11 ст.128 ЦПК України. Про причини неявки суду не повідомили, відзивів на позов як і зустрічних позовних заяв до суду не подавали. Будь-які клопотання, заяви чи докази, від них також не надходили. З огляду на зазначене, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, проти чого не заперечує у своїй заяві позивач. Ненадання відповідачами відзиву та доказів в обґрунтування своїх можливих заперечень проти позову, дає суду право при заочному розгляді справи обмежитися доказами, наданими позивачем, що відповідає положенням ч.1 ст.280 ЦПК України. Дослідивши в судовому засіданні матеріали справи, з`ясувавши всі обставини в їх сукупності, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є власником житлового будинку, який розташований в [ADDRESS] , про що свідчить виписка з погосподарської книги, видана Дмитрівською сільською радою та витяг з Державного реєстру речових прав. За даними Єдиного державного демографічного реєстру (відповіді №507942, 507951 від 26 березня 2024 року сформовані засобами підсистеми ЄСІТС «Електронний суд» за запитом суду), відповідачі [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , з 01 січня 1900 року зареєстровані за адресою: [ADDRESS] . При цьому, у довідці Дмитрівської сільської ради Кропивницького району Кіровоградської області від 05 травня 2024 року наданої на запит суду вказано, що за даними Дмитрівської сільської ради [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , зареєстровані за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до довідки Дмитрівської сільської ради від 24 січня 2024 року, та акта про не проживання особи за місцем реєстрації від 17 травня 2024 року №7, [PERSON] та [PERSON] за місцем реєстрації [ADDRESS] , не проживають. У письмових поясненнях [PERSON] та [PERSON] кожний окремо пояснили, що вони проживають на [ADDRESS] , та їм відомо, що [PERSON] та [PERSON] за адресою [ADDRESS] , не проживають з 2012 року по теперішній час. Статтею 41 Конституції України та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст.16, 386, 391 ЦК України. Об`єктом власності особи може бути, зокрема, житло - житловий будинок, садиба, квартира (ст.ст.379, 382 ЦК України). Права власника житлового будинку квартири визначені ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.\~ Положеннями ч.1 ст.317 та ч.1 ст.319\~ЦК України визначено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном і він реалізовує їх на власний розсуд. Відповідно до ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно з ч.1 ст.156 ЖК України, члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. За згодою власника будинку (квартири), член його сім`ї вправі вселити в займане ним жиле приміщення інших членів сім`ї. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей згоди власника не потрібно. До членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. При цьому положенням ч. 4 цієї статті встановлено, що припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням.\~ У розумінні положень ст.64 ЖК України, до членів сім`ї належать дружина, діти, батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім`ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов`язки, як наймач і члени його сім`ї. Статтею 47 Конституції України закріплено право кожного громадянина України на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Частиною 2 ст.405 ЦК України передбачено, що член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Обставин, які б свідчили, що позивач або будь-які інші особи коли-небудь перешкоджали та в цей час перешкоджають відповідачам у користуванні житловим будинком, або що з цього питання вони зверталися до суду чи до правоохоронних органів, судом не встановлено, як і доказів того, що відповідачі відсутні за місцем реєстрації з поважних причин. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що [PERSON] та [PERSON] втратили право на користування належним позивачу на праві власності будинком, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] , внаслідок їх відсутності в цьому будинку, тобто за місцем зареєстрованого місця проживання понад один рік. Порядком декларування\~та реєстрації\~місця проживання\~(перебування), затвердженим постановою\~Кабінету Міністрів\~України від\~07\~лютого 2022\~року №\~265,\~передбачено,\~що зняття із задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування) здійснюється на підставі рішення суду, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житло або права користування житлом, про виселення, про зняття із задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування) особи, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Сплачений за подання даного позову до суду судовий збір підлягає стягненню з відповідачів в рівних частках на користь позивача, з кожного по 605 грн 60 коп. На підставі викладеного та

Outcome: approved