Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-15 00:00:00

І. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача 26.04.2024 року до Заліщицького районного суду Тернопільської області надійшла позовна заява [PERSON] ,\~який діє\~в інтересах\~ [PERSON] ,\~до Товстенської\~селищної ради\~Чортківського району\~Тернопільської області про встановлення факту, що має юридичне значення та визнання права власності в порядку спадкування за заповітом, яка згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями 26.04.2024 року розподілена судді Шевчук В.М. Представник позивача просить суд встановити юридичний факт про те, що померлій [INFO] [PERSON] належить свідоцтво на право особистої власності на будинковолодіння [ADDRESS] , яке записано 26.08.1989 року в реєстрову книгу №2 за реєстровим номером 303 та видано 18.07.1989 року на ім`я [PERSON] , та просить визнати за позивачем, як спадкоємцем\~за заповітом, право власності на спадкове майно, яке складається з цілого будинковолодіння, що розташоване в [ADDRESS] , після смерті [INFO] [PERSON] . В обґрунтування позовних вимог представник позивача посилається на те, що [INFO] в м.Заліщики\~Тернопільської області померла [PERSON] . Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, до складу якої входить ціле будинковолодіння [ADDRESS] , яке належало померлій на підставі свідоцтва на право особистої власності на будинковолодіння від 18.07.1989 року, яке записано 26.08.1989 року в реєстрову книгу №2 за реєстровим номером 303. [PERSON] склала на користь позивача заповіт, посвідчений секретарем виконкому Устечківської сільської ради Заліщицького районного Тернопільської області та зареєстрований в реєстрі за №37, яким заповіла позивачу зокрема будинковолодіння [ADDRESS] . З метою отримання свідоцтва про право на спадщину за заповітом та оформлення права власності після смерті [PERSON] позивач звернувся із заявою до приватного нотаріуса Чортківського районного нотаріального округу Ткачук С.О. Приватний нотаріус Чортківського районного нотаріального округу Ткачук С.О. повідомив позивачу про відмову у вчиненні вказаної нотаріальної дії, оскільки ним не підтверджено належності вказаного нерухомого майна спадкодавиці та наступної належності йому як спадкоємцю згідно заповіту. Встановлення даного юридичного факту належності правовстановлючого документа позивачу необхідно для реалізації своїх спадкових прав на майно, яке належало покійній [PERSON] , спадщину після смерті якої прийняв [PERSON] . ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи \~ \~ \~ Позивач [PERSON] та його представник [PERSON] у підготовче судове засідання не з`явилися, однак від представника позивача [PERSON] надійшла заява про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримують повністю. Представник відповідача Товстенської селищної ради Чортківського району Тернопільської\~області у підготовче судове засідання не з`явився, однак від селищного голови до суду надійшла заява, якою просив розглядати справу за його відсутності та позовну заяву задоволити у повному обсязі ІІІ. Інші процесуальні дії у справі Ухвалою Заліщицького районного суду Тернопільської області від 29.04.2024 року відкрито провадження у даній справі, визначено проводити розгляд справи у порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. Судом на підставі ч.2 ст.247 ЦПК України у зв`язку з неявкою у судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. ІV. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини Дослідивши матеріали\~ цивільної справи, суд вважає,\~ що позовна заява [PERSON] , який діє в інтересах [PERSON] , до Товстенської селищної ради Чортківського району Тернопільської області про встановлення факту, що має юридичне значення та визнання права власності в порядку спадкування за заповітом підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Згідно даних паспорта громадянина України серії [NUMBER] від 26.03.1998 року, виданого Заліщицьким РВ УМВС України в Тернопільській області, [PERSON] народився [INFO] та зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 13.07.2015 року [PERSON] померла [INFO] у віці 85 років, про що 13.07.2015 року Устечківською сільською радою Заліщицького району Тернопільської області складено відповідний актовий запис №9. Згідно свідоцтва на право\~особистої власності будинковолодіння, виданого виконкомом Заліщицької районної Ради народних депутатів 24.08.1989 року [PERSON] належить будинковолодіння [ADDRESS] . Однак, у вказаному свідоцтві прізвище власниці будинковолодіння [ADDRESS] зазначено [PERSON] , в той час як у свідоцтві про смерть зазначено « [PERSON] ». Відповідно до довідки, виданої КП «Заліщицьке міське комунальне підприємство» від 31.01.2024 року,будинковолодіння [ADDRESS] .Франка в Заліщицькому міському комунальному підприємстві станом на 31.12.2012 року зареєстровано в Реєстраційній книзі за №2 в реєстрі №303 за: колгоспним двором, який складається з одного члена двору, головою якого є [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на будинковолодіння, видане виконкомом Заліщицької районної Ради народних депутатів 24.08.1989 року. Згідно інформаційної довідки від 22.03.2024 року, виданої ФОП [PERSON] , вартість нерухомого майна (житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами), що за адресою: [ADDRESS] , становить 148211 (сто сорок вісім тисяч двісті одинадцять) гривень 00 копійок. Відповідно до довідки КП «Заліщицьке міське комунальне підприємство» від 22.04.2024 року виправити ім`я « [PERSON] » на правильне « [PERSON] » в свідоцтві про право власності на будинковолодіння за адресою: [ADDRESS] , виданого Заліщицькою районною радою народних депутатів 24.08.1989 року, не можливо. Згідно з дублікатом заповіту від 06.05.2003 року, посвідченим секретарем виконавчого комітету Устечківської сільської ради Заліщицького району Тернопілської області, та зареєстрованим в книзі нотаріальних дій за №30, [PERSON] на випадок своє смерті зробила таке розпорядження: «все моє майно, яке до дня смерті належить мені і в чому б воно не було, в тому числі: житловий будинок з надвірними будівлями по [ADDRESS] , а також належний мені на праві приватної власності земельний сертифікат на земельну частку (пай) серії ТР №0286742, а також свідоцтво про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства серії ТР-V №041525, заповіла [PERSON] ». Як вбачається з довідки Товстенської селищної ради Чортківського району Тернопільської області від 09.04.2024 року №167 [PERSON] , яка померла [INFO] , проживала та була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] з 1930 року і до дня смерті. На час смерті [PERSON] у зареєстрованому шлюбі не перебувала. На час смерті зі спадкодавицею не проживала, але була зареєстрована: [PERSON] , 1993 року народження дружина племінника. Листом приватного нотаріуса Чортківського районного нотаріального округу Тернопільської області №87/02-14 від 20.03.2024 року позивачу [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на майно, відтак встановлення факту, що має юридичне значення та визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, оскільки існують перешкоди для оформлення права на спадкове майно у нотаріальному порядку. V. Оцінка суду Згідно зі ст.10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Вимогами ст.12 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст.293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Відповідно до п.5 ч.2 ст.293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 10.04.2019 року в справі №320/948/18 зроблено висновок про те, що у порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов. А саме, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх установлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Відповідно до п.6 ч.1 ст.315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Згідно з ст.319 ЦПК України у рішенні суду повинно бути зазначено відомості про факт, встановлений судом, мету його встановлення, а також докази, на підставі яких суд установив цей факт. Рішення суду про встановлення факту, який підлягає реєстрації в органах державної реєстрації актів цивільного стану або нотаріальному посвідченню, не замінює собою документів, що видаються цими органами, а є тільки підставою для одержання зазначених документів. Відповідно до позиції, викладеної у постанові Верховного Суду від 08.12.2021 року в справі №464/6696/20 у разі коли установи, які видали правовстановлюючі документи, не можуть виправити допущені в них помилки, особи мають право звернутись до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документа відповідно до положень зазначеної норми. При розгляді цих справ суд установлює саме належність особі документа, а не тотожність осіб, які неоднаково названі у різних документах. А, тому, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що досліджені у судовому засіданні докази вказують на те, що [PERSON] , яка померла [INFO] , належить свідоцтво на право особистої власності на будинковолодіння, видане 18.07.1989 року Заліщицькою районною радою народних депутатів на ім`я [PERSON] . Суд вважає, що невідповідність між\~свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 13.07.2015 року спадкодавиці [PERSON] \~та правовстановлюючими\~ документами,\~ які були\~ видані на\~ ім`я\~ [PERSON] , \~унеможливлює оформлення права на спадкове майно у нотаріальному порядку. Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно зі ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст.1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина 3 статті 46 цього Кодексу). Відповідно до ст.1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Відповідно до ст.1223 ЦК України право на\~спадкування мають\~особи,\~визначені у\~заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у\~ст.ст.1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Відповідно до ч.1 ст.1235 ЦК України заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Відповідно до ч.2 ст.1236 ЦК України заповідач має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини. Згідно зі ст.1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Згідно зі ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно зі ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України сдкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Належно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ст.1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Відповідно до ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Якщо виникнення у особи права на спадкування залежить від неприйняття спадщини або відмови від її прийняття іншими спадкоємцями, строк для прийняття нею спадщини встановлюється у три місяці з моменту неприйняття іншими спадкоємцями спадщини або відмови від її прийняття. Відповідно до ч.3 ст.1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Згідно зі ст.1273 ЦК України спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого\~статтею 1270\~цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Відповідно до ст.1275 ЦК України якщо від\~прийняття спадщини\~відмовився один\~із спадкоємців\~за заповітом,\~частка у\~спадщині,\~яку він\~мав право\~прийняти,\~переходить до\~інших спадкоємців\~за заповітом\~і розподіляється\~між ними\~порівну. Якщо\~від прийняття\~спадщини відмовився\~один із\~спадкоємців за\~законом з\~тієї черги,\~яка має\~право на\~спадкування,\~частка у\~спадщині,\~яку він\~мав право\~прийняти,\~переходить до\~інших спадкоємців\~за законом\~тієї ж\~черги і\~розподіляється між\~ними порівну. Відмова спадкоємця за заповітом від прийняття спадщини не позбавляє його права на спадкування за законом. Відповідно до ст.1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Статтею 1297 ЦК України встановлено обов`язок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. Проте нормами цієї статті, так само як й іншими нормами цивільного права, не визначено пра вових наслідків недотримання такого обов`язку у виді втрати права на спадщину. Постанова Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 Про судову практику у справах про спадкування п.23 передбачає, що за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права власності судовому розгляду не підлягають. У разі відмови в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Вирішуючи дані позовні вимоги, суд виходить з того, що дані правовідносини є спадковими, а позивачка позбавлена права на нотаріальне оформлення своїх спадкових прав, тому її право підлягає захисту в судовому порядку, шляхом його визнання відповідно до вимог положень п.1 ч.2 ст.16 ЦК України. Відповідно до ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Згідно ст.392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. При цьому, у своїй постанові по справі №570/997/19 від 16.06.2021 року Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду звернув увагу, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. За змістом ст.392 ЦПК України право власності на майно може бути визнано судом також у разі втрати документа, який засвідчує це право. Позовні вимоги мають оцінюватися судом, виходячи з правових та фактичних підстав позову, наведених у позовній заяві, а не лише тільки з формулювань її прохальної частини, які можуть бути недосконалими. Відповідно до ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Згідно матеріалів справи у ній відсутні дані, які б вказували, що визнання позову відповідачем Товстенською селищною радою Чортківського району Тернопільської області суперечить вимогам закону. За встановлених обставин справи суд дійшов до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що спрямовані на реальний захист прав та інтересів спадкоємиці при оформленні її спадкових справ, а тому позовні вимоги підлягають до задоволення, оскільки позивач [PERSON] прийняв спадщину після смерті [PERSON] , відповідач представник Товстенської селищної ради Чортківського району Тернопільської області позовні вимоги визнав у повному обсязі, відтак [PERSON] має право на спадкування майна, яке належало померлій [PERSON] . VI. Щодо розподілу судових витрат Згідно п.6 ч.1 ст.264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. Вирішуючи питання розподілу судових витрат по справі, суд вважає, що їх слід покласти на сторони в понесених ними розмірах, оскільки позивач не заявляє вимогу про стягнення судових витрат з відповідача. На підставі наведеного,

Outcome: approved