Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-21 00:00:00

21.12.2023 до суду надійшла позовна заява АТ «Кредобанк» до [PERSON] , [PERSON] , в якій представник позивача просить стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за кредитним договором GL-256336 від 22.01.2020 станом на 01.12.2023 у розмірі 176333, 48 грн., витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 17633, 34 грн., та суму судового збору. Свої вимоги представник позивача обґрунтовує тим, що 22.01.2020 [PERSON] \~уклав з АТ «Кредобанк» кредитний договір № CL-256336. Відповідно до умов кредитного договору\~, позивач зобов`язався надати у власність відповідачу грошові кошти на умовах поворотності, строковості, платності та цільового характеру використання, а відповідач зобов`язався використати кредит на цілі, вказані в цьому договорі, повернути кредит, сплатити проценти та інші платежі в строк та на умовах, визначених договором.\~Відповідно до умов кредитного договору у випадку прострочення кредиту або іншого порушення графіку повернення кредиту та сплати відсотків позичальником, кредитор вправі вимагати дострокового погашення кредиту. В свою чергу, позичальник зобов`язаний достроково погасити кредит та інші нарахування. Банк свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі.\~ [PERSON] \~в порушення умов договору свої зобов`язання не виконав, в зв`язку з чим станом на 01.12.2023 заборгованість останнього перед АТ «Кредобанк» становить 176333, 48 грн. Крім того, оскільки\~ [PERSON] \~уклав кредитний договір в інтересах сім`ї, то відповідачі як подружжя повинні нести солідарну відповідальність перед банком із сплати заборгованості. За таких обставин АТ «Кредобанк» просило суд стягнути солідарно з [PERSON] , [PERSON] \~заборгованість за кредитним договором № CL- 256336 від 22.01.2020 у розмірі 176333, 48 грн., витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 17633, 34 грн., та суму судового збору. 21.12.2023 вказана справа надійшла до суду, та розподілена судді Зубу Г.А. 22.12.2023 судом здійснено електронний запит до Реєстру територіальної громади міста Харкова для встановлення місцеперебування відповідачів, відповідь на який надано до суду\~22.12.2023. Ухвалою Київського районного суду м.Харкова від 22.12.2023\~позовну заяву\~прийнято до розгляду та відкрито\~спрощене позовне провадження у справі.\~\~ Представник позивача\~\~в судове засідання\~\~не з`явився, про час, день та місце розгляду справи\~\~повідомлений у встановленому законом порядку, просив розгляд справи проводити у його відсутність, проти винесення заочного рішення не заперечував. Відповідачі у судове засідання повторно не з`явились, про дату, час і місце судових засідань повідомлялись у встановленому законом порядку, на підтвердження чого в матеріалах справи наявна поштова кореспонденція, яка повернута оператором поштового зв`язку з відсутністю адресата за вказаною адресою. Заяв про відкладення судового засідання, чи розгляд справи у їх відсутність до суду не надходило. Відзиву на позовну заяву не подано. Відповідно до пункту 3 частини 8\~статті 128 ЦПК України\~днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду. Відповідно до ч.2\~ст.191 ЦПК України\~у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи. Беручи до уваги ч.1\~ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~Ради Європи від 4 листопада 1950 року, що набрала чинності для України 11.09.1997 року, яка передбачає право кожного на розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, також беручи до уваги те, що відповідачі обґрунтованих клопотань про відкладення судового засідання, суду не надали, в силу положень\~ст. 223 ч. 1 ЦПК України, суд вважає за доцільне продовжити судовий розгляд за відсутності відповідачів. Верховний Суд України, узагальнюючи судову практику, також вказав, що інститут заочного провадження відповідає положенням та спрямований на реалізацію Рекомендації № R (84) 5 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам стосовно принципів цивільного судочинства, що направлені на вдосконалення судової системи. Для досягнення цієї мети необхідно забезпечити доступ сторін до спрощених і більш оперативних форм судочинства та захистити їх від зловживань та затримок, зокрема, надавши суду повноваження здійснювати судочинства більш ефективно. Враховуючи, що в справі є достатні дані про права і взаємовідносини сторін, відповідачі належним чином повідомлені про місце і час судового засідання, суд розглядає справу у відсутності відповідачів та згідно ч.4\~ст.223 ЦПК України\~\~постановляє заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням\~ст. 280 ЦПК України. Відповідно до вимог ч.2\~ст.247 ЦПК України\~у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши письмові заяви по суті справи, докази наявні в матеріалах справи\~\~та оцінивши їх у сукупності, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Судом встановлено, що відповідно до кредитного договору № CL-256336 від 22.01.2020, укладеного між АТ «Кредобанк» та [PERSON] , останній отримав кредит, у тому числі, на поточні потреби у розмірі 140 000,00 грн., терміном до 21.01.2025.(а.с.26-28). Відповідно до п. 4.1. Кредитного договору за користування кредитом позичальник сплачує банку відсотки, за процентною ставкою 35 % річних. Згідно з п. 4.2. кредитного договору проценти за користування кредитом нараховуються щомісячно на суму заборгованості по кредиту за методом «факт/360», за ставкою визначеною п. 4.1. кредитного договору, з дня видачі кредиту до дня повернення кредиту в повному обсязі, якщо інше не випливає з умов цього кредитного договору. Відповідно до п. 6.1. кредитного договору позичальник зобов`язаний повернути банку кредит у повному обсязі в порядку та у строки, передбачені цим договором та додатками до нього. На підставі п. 6.9. кредитного договору банк, у випадках передбачених п. 3.3. кредитного договору вправі вимагати дострокового повернення кредиту, процентів, комісій та інших належних до сплати платежів за кредитним договором, про що письмово повідомляє позичальника. Банк свої зобов`язання за кредитним договором виконав у повному обсязі, надавши [PERSON] у користування грошові кошти, що підтверджується меморіальними ордерами № 3942872, № 3942949, 3942900, № 3942923, від 22.01.2020 (а.с. 9-12). [PERSON] свої зобов`язання за договором не виконав, у зв`язку з чим станом на 01.12.2023 у нього виникла заборгованість у сумі 176333, 48 грн., яка складається з: 108145, 39 грн. заборгованість за тілом кредиту; 68188, 09 грн. заборгованість за відсотками. Відповідно\~ст. 526 ЦК України\~зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з положеннями\~ст. 530 ЦК України\~якщо у зобов`язанні встановлено строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Відповідно до\~ст. 610 ЦК України\~порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно з\~ст. 612 ЦК України\~боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав зобов`язання у встановлений договором строк. Частиною 1\~статті 1048 ЦК України\~передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Згідно ч. 1\~ст. 1049 ЦК України\~позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до\~ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідач [PERSON] не надав своєчасно позивачу АТ «Кредобанк» грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, а також іншими витратами відповідно до умов договору, тобто зобов`язання за вказаним договором не виконав. За таких обставин вимоги в частині стягнення заборгованості з [PERSON] є обґрунтованими і підлягають задоволенню. Щодо заявлених позовних вимог АТ «Кредобанк» до відповідача [PERSON] про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором № CL-256336 від 22.01.2020, суд зазначає наступне. Представник позивача в обґрунтування позовних вимог в цій частині, посилається на те, що 22.01.2020 між АТ «Кредобанк» та [PERSON] було підписано Анкету-заяву № CL-256336 фізичної особи на отримання кредиту, в якій зазначено інформацію про фактичні сімейні відносини та про факт спільного проживання однією сім`ю [PERSON] з [PERSON] . Відповідно до копії паспорту Позичальника зазначено, що [PERSON] з 25.02.2012 перебуває у шлюбі з [PERSON] і факт розлучення не був зафіксований, тобто на момент укладення Кредитного договору № CL-256336 від 22.01.2020 вони були у шлюбі. Таким чином, на підставі викладеного, посилаючись на ч. 3 ст.61, ч. 4 ст.65 СК України, позивач вважає за можливе застосувати до даного спору солідарним відповідачем іншого з подружжя [PERSON] . Так, відповідно до вимог ч. 1-3\~ст. 61 СК України, об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно вимог ч. ч. 1, 2, 4\~ст. 65 СК України, дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. Разом з цим, з умов договору кредиту №\~CL-256336\~від 22.01.2020, укладеного між АТ «Кредобанк» та [PERSON] , паспорту споживчого кредиту, анкети-заяви №\~CL 256336, \~вбачається, що [PERSON] отримав споживчий кредит на суму 140 000,00 грн., оскільки взяв його на поточні потреби. У пункті 25 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» роз`яснено, що при оспорюванні кредитного договору чи договору поруки, застави/ іпотеки іншим із подружжя суди мають виходити з того, що положення ст.65СК України\~щодо порядку розпорядження майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, регулюють відносини, які стосуються розпорядження майном, яке є у спільній сумісній власності подружжя, і не стосуються права одного із подружжя на отримання кредиту, оскільки кредитний договір є правочином щодо отримання у власність грошових коштів. Таким чином, оцінивши в сукупності надані суду та досліджені докази з урахуванням вимог ч. 3 ст.\~61, ч. 4 ст.\~65 СК України, суд дійшов висновку про необґрунтованість доводів позивача про те, що отримані відповідачем [PERSON] грошові кошти за кредитним договором №\~CL-256336\~від 22.01.2020 були використані в інтересах сім`ї, а тому вказаний договір не створює будь-яких обов`язків для другого із подружжя. Крім того, суд зауважує, що договору поруки [PERSON] не підписувала, доказів того, що договір було укладено в інтересах сім`ї матеріали справи не містять, будь-яких інших документальних доказів того, що [PERSON] погодилася взяти на себе солідарне зобов`язання перед АТ «Кредобанк» позивачем не надано, а тому підстави для задоволення позову у частині позовних вимог про солідарне стягнення заборгованості, відсутні. Таким чином, суд вважає, що в задоволенні позовних вимог АТ «Кредобанк» до [PERSON] слід відмовити. Щодо вимоги позивача про стягнення витрат на професійну правову допомогу у розмірі 17633, 34 грн., суд зазначає наступне. Відповідно до ч. ч. 1, 3\~ст. 133 ЦПК України\~судові витрати складаються із судового збору та витрат пов`язаних з розглядом справи, до яких в числі інших належать і витрати на професійну правничу допомогу. Згідно ч. ч. 3, 8\~ст. 141 ЦПК України\~при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує чи пов`язані ці витрати з розглядом справи, чи є розмір таких витрат обґрунтованим. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою (ч. 2\~ст. 137 ЦПК України). Право на професійну правничу допомогу гарантовано\~статтею 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України у рішеннях від 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000, від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009. Згідно з частиною четвертою\~статті 62 ЦПК України\~повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до\~Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність". Статтями\~26,\~27 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність»\~передбачено, що адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3\~ст. 137 ЦПК України). Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані: детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги. Витрати на правничу допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Позивачем до позовної заяви надано копію договору про надання правової допомоги від 11.02.2019, копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серії ЧН № 000531. Разом з цим, детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, документів, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, позивачем суду не надано. За таких обставин вимога щодо стягнення з відповідача витрат на правову допомогу у розмірі 17633, 34 грн. задоволенню не підлягає. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити суду, та відмінності, які існують в державах учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. (Проніна проти України, №63566/00, пр.23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 р.). У відповідності до ст. 141 ч.1 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача судові витрати в розмірі 2684, 00 грн.

Outcome: partial