Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-20 00:00:00

01.04.2024 року представник позивача Моторне (транспортне) страхове бюро України звернувся до суду з позовною заявою до відповідача [PERSON] про відшкодування шкоди в порядку регресу, в якому просить стягнути з відповідача 130 000,00 грн., що становлять регламентну виплату за шкоду пов`язану з пошкодженням транспортного засобу; та 3 052,32 грн. - витрати пов`язані зі встановлення розміру збитків, а також понесені судові витрати. У судове засідання представник позивача не з`явився, звернувся до суду з заявою про розгляд справи за його відсутністю, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просить суд позов задовольнити. \~ \~ \~ \~Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з`явився, причину відсутності суду не повідомив, про дату та час слухання справи був повідомлений належним чином, відзив на позову у встановлений строк суду не надав. Третя особа [PERSON] у судове не з`явилася, про час та місце проведення судового засідання повідомлялася належним чином, з заявами про відкладення розгляду справи не зверталася. \~ \~ \~ \~Представник позивача не заперечує проти розгляду справи у відсутності відповідача, на підставі документів наявних у матеріалах справи з ухваленням заочного рішення, тому суд вирішує справу на підставі наявних у ній доказів, відповідно з ч.4 ст.169 ЦПК України. Відповідно до вимог ст.223 ЦПК України суд розглянув справу у відсутність осіб, що не з`явилися до судового засідання. \~ \~ \~ \~Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду. Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права з дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Частиною четвертою статті 10 ЦПК України передбачено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Суд враховує позицію Європейського суду з прав людини, сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29). За вимогами ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд встановлює такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню для цих правовідносин \~ \~ \~ \~Вивчивши матеріали справи, суд дійшов висновку про те, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. \~ \~ \~ \~Судом встановлено, що 28 січня 2021 року о 11:00 [PERSON] , керуючи транспортним засобом «Toyota», д.н.з. [NUMBER] , здійснював рух по проїзній частині вулиці Діагональна, рухаючись з боку вул. Південне шосе в напрямку вул. Північне шосе в м.Запоріжжі. В цей же ж час, у зустрічному для [PERSON] напрямку, керуючи транспортним засобом «Volkswagen», д.н.з. [NUMBER] , здійснював рух водій [PERSON] . [PERSON] з метою виконання маневру розвороту, виїхав в розрив роздільного газону, після чого, не переконався в безпечності своїх дій, не надав дорогу автомобілю «Volkswagen», д.н.з. [NUMBER] , який рухався в зустрічному напрямку, натомість, продовжуючи маневр розвороту, здійснив виїзд на проїзну частину, якою рухався водій [PERSON] , внаслідок чого допустив зіткнення з автомобілем, під керуванням останнього. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Ухвалою Заводського районного суду м.Запоріжжя від 28.01.2022 року відповідача звільнено від кримінальної відповідальності за ч.І ст.286 КК України у зв`язку з дійовим каяттям; кримінальне провадження закрито. Відповідно до тексту зазначеної ухвали, судом встановлено факт порушення водієм [PERSON] вимог п.10.1, 10.4 Правил дорожнього руху України, що призвело до ДТП. Згідно з відомостями Централізованої бази даних МТСБУ, даними повідомлення про ДТП та довідки НПУ про обставини ДТП вбачається, що винуватець ДТП \~ \~ \~ \~ [PERSON] керував автомобілем «Toyota», д.н.з. [NUMBER] , - без полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів та страхового сертифікату \~ \~ \~ \~«Зелена \~ \~ \~ \~картка». 16.09.2021 року власник пошкодженого транспортного засобу «Volkswagen», д.н.з. [NUMBER] , [PERSON] з метою отримання відшкодування збитків, на виконання вимог ст.35 Закону № 1961-IV, звернулася до МТСБУ з відповідною заявою, на підставі якої МТСБУ було відкрито регресну справу № 79636. Згідно з висновками Звіту № 961 від 05.01.2022 року здійснення відновлювального ремонту транспортного засобу є економічно недоцільним, оскільки вартість відновлювального ремонту перевищує вартість автомобіля до ДТП; тобто «Volkswagen», д.н.з. [NUMBER] , є фізичного знищеним; вартість відновлювального ремонту без урахування зносу становить 906 805,61 грн, вартість автомобіля до ДТП становила 275 873,92 грн. Відповідно до рахунку № 913 від 04.01.2022 \~ \~ \~ \~року та платіжної інструкції № 300115 вартість проведеного дослідження щодо розміру збитків становить 1 500,00 грн. Для здійснення розрахунку вартості КТЗ «Volkswagen», д.н.з. [NUMBER] , після ДТП та розміру регламентної виплати було розміщено інформацію про транспортний засіб з метою оцінки та/або можливого продажу за допомогою Програмної платформи. В результаті чого було встановлено залишкову вартість автомобіля у сумі 75 000,00 грн. Вартість надання вказаних послуг становила 1 552,32 грн., що підтверджується доданими копіями рахунку на оплату, акту надання послуг та платіжної інструкції № 817525. МТСБУ було здійснено розрахунок розміру шкоди та регламентної виплати, відповідно до якого різниця вартості автомобіля до та після ДТП становила 200 873,92 грн. Оскільки зазначена шкода, у визначеному спеціалістом розмірі, потерпілій особі особисто винуватцем ДТП відшкодована не була, на підставі наказу МТСБУ № 3/1431 від 10.03.2022 року МТСБУ 05.01.2023р. здійснило виплату відшкодування [PERSON] в розмірі 130 000,00 грн. за шкоду заподіяну в результаті фізичного знищення транспортного засобу, що підтверджено довідкою про розмір відшкодування шкоди № 1 від 23.02.2022 року та платіжною інструкцією № 817864. При цьому договірних зобов`язань між МТСБУ, потерпілою особою та відповідачем не виникало. Отже, МТСБУ виконало покладений на нього даним законодавчим положенням обов`язок по відшкодуванню шкоди заподіяної з вини власника транспортного засобу, який не застрахував свою цивільно- правову відповідальність. Відповідно до п.21.1 ст.21 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно- правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» з урахуванням положень пункту 21.3 цієї статті на території України забороняється експлуатація транспортного засобу (за винятком транспортних засобів, щодо яких не встановлено коригуючий коефіцієнт в залежності від типу транспортного засобу) без поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, чинного на території України, або поліса (сертифіката) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, укладеного в іншій країні з уповноваженою організацією із страхування цивільно-правової відповідальності, з якою МТСБУ уклало угоду про взаємне визнання договорів такого страхування. Обов`язок обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності покладений на водіїв також положеннями п.п. «ґ» п.2.1 Правил дорожнього руху України і ст.16 Закону України «Про дорожній рух». Однак, всупереч зазначеним вимогам закону цивільно-правова відповідальність Відповідача на момент настання ДТП застрахована не була. Відповідно до п.п. «а» п.41.1. ст.41 Закону № 1961-IV МТСБУ, за рахунок коштів фонду захисту потерпілих, відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, водій якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність. Відповідно до п.22.1 ст.22 Закону № 1961-IV у разі настання події, яка є підставою для проведення регламентної виплати, МТСБУ у межах страхових сум, що були чинними на день настання такої події, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. На виконання своїх обов`язків, передбачених п.34.1 ст.34 Закону № 1961-IV, МТСБУ направило свого представника (працівника або експерта) для проведення огляду пошкодженого транспортного засобу. Внаслідок такого огляду, який був здійснений 26.10.2021 року, та проведення автотоварознавчого дослідження було складено Звіт № 961 від 05.01.2022 року, за висновками якого визнано, що проведення відновлювального ремонту транспортного засобу є економічно недоцільним. Відповідно до ст.30 Закону № 1961-IV транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди. Якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди. Згідно ст.11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Для регулювання спірних відносин між сторонами застосовуються норми ЗУ № 1961-IV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» Відповідно до абз.1 ст.28 Закону № 1961-IV Шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого - це шкода, що пов`язана з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу. Відповідно до п.1 Розпорядження Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг «Про деякі питання здійснення обов`язкового страхування цивільно- правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» № 566 від 09.07.2010 року (в редакції чинній на момент ДТП) встановлено розмір страхової суми за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, за шкоду, заподіяну майну потерпілих, у розмірі 130 000.00 гривень на одного потерпілого. В зв`язку з настанням події, передбаченої п.п. «а» п.41.1 ст.41 Закону № 1961-IV, з урахуванням лімітів страхової відповідальності, МТСБУ здійснило виплату відшкодування потерпілій особі - в розмірі 130 000,00 грн. за шкоду заподіяну в результаті фізичного знищення транспортного засобу. Відповідно до ч.2 ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно з ч.1 ст. 1166 ЦК України обов`язок по відшкодуванню майнової шкоди, завданої неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкоди, завдана майну фізичної або юридичної особи, покладається в повному обсязі на особу, яка її завдала. Відповідно до абз.2 п.22.1 ст.22 Закону № 1961-IV у разі настання події, яка є підставою для проведення регламентної виплати, МТСБУ у межах страхових сум, що були чинними на день настання такої події, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. МТСБУ виконало покладений на нього даним законодавчим положенням обов`язок по відшкодуванню шкоди заподіяної з вини власника транспортного засобу, який не застрахував свою цивільно- правову відповідальність. Відповідно до ч.1 ст.993 ЦК України, до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Згідно з ч.1 ст.22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. 4.2 ст.22 ЦК України, встановлює, що до збитків належать в тому числі і втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Приписами ст.1191 ЦК України та п.п.38.2.1 п.38.2 ст.38 Закону № 1961-1V передбачено, що особа, яка відшкодувала шкоду завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування. Отже, так як цивільно-правова відповідальність відповідача не була застрахована на момент дорожньо-транспортної пригоди, то Моторне (транспортне) страхове бюро України відповідно до ст.1191 ЦК України та п.п.38.2.1 п.38.2 ст.38 Закону № 1961-IV, після проведення виплати потерпілій особі набуло право вимоги до відповідача стягнення страхового відшкодування в порядку регресу. \~ \~ \~ \~Таким чином, враховуючи викладене, а також те, що відповідачем жодних доказів на спростування встановлених обставин не надано, суд вважає, що позовні вимоги Моторного (транспортного) страхового бюро України Заявлені до відповідача є законними, обґрунтованими та підлягають задоволенню у повному обсязі. \~ \~ \~ \~Крім цього, суд вважає необхідним стягнути з відповідачів судові витрати, понесені позивачем по сплаті судового збору. \~ \~ \~ \~На підставі викладеного, та

Outcome: approved