Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-09 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості, у якій просив суд винести рішення яким стягнути на користь позивача з відповідача заборгованість за\~договором про\~надання коштів\~у позику\~№ 2747094\~від 28\~грудня 2021\~року в\~розмірі 45\~450\~грн.\~00\~коп.та судові витрати по справі. У обґрунтування заявленого позову позивач посилається на те, що 28 грудня 2021 року між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та [PERSON] було укладено договір про надання коштів у позику № 2747094 шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 ЗУ «Про електронну комерцію». Відповідачка умови договору виконувала з істотним порушенням не здійснивши повернення суми наданого їй кредиту, що спричинило виникнення заборгованості. 23 травня 2023 року між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та ТОВ «РОСВЕН ІНВЕСТ УКРАЇНА» було укладено Договір факторингу № 01.02-25/23 у відповідності до умов якого ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» передав (відступив) ТОВ «РОСВЕН ІНВЕСТ УКРАЇНА» за плату належні йому права Вимоги, а ТОВ «РОСВЕН ІНВЕСТ УКРАЇНА» прийняв належні ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» права Вимоги до Боржників, вказаних у Реєстрі боржників. Відповідно до Реєстру боржників від 23 травня 2023 року до Договору факторингу № 01.02-25/23 від 23 травня 2023 року, ТОВ «РОСВЕН ІНВЕСТ УКРАЇНА» набуло право грошової вимоги до відповідача в сумі 45\~450 грн. 00 коп., з яких: 10 000, 00 грн. заборгованість за тілом кредиту; 35\~450, 00 грн. заборгованість за відсотками. Таким чином, відповідачка має непогашену заборгованість за кредитним договором № 2747094 в розмірі 45\~450,00 грн. Ухвалою від 31 січня 2024 року у справі відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження з викликом/повідомленням сторін. \~ \~ \~ \~ У судове засідання представник позивача не з`явився, надав суду заяву, згідно з якою позовні вимоги підтримав, просив суд розглянути справу за його відсутності за наявними доказами у справі, не заперечував проти ухвалення заочного рішення. Відповідач у судове засідання не з`явився, про час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, причину неявки суду не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності не надав. Таким чином, суд вважає за можливе на підставі ч. 4 ст.\~223, ч. 2 ст.\~247, ч. 1 ст.\~280 ЦПК України\~ухвалити у справі заочне рішення суду в судовому засіданні за відсутності сторін (їх представників) та без фіксування процесу технічними засобами. Суд, вивчивши матеріали цивільної справи, встановив наступне. В судовому\~засіданні встановлено,\~що 28\~грудня 2021 року між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та [PERSON] було укладено договір про надання коштів у позику № 2747094 визначеному ст. 12 ЗУ «Про електронну комерцію». (а. с. 5-11) За умовами Договору ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» зобов`язалося надати клієнту грошові кошти в гривні на умовах строковості, зворотності, платності, а клієнт зобов`язалася повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші обов`язки передбачені Договором. Згідно з копією паспорту споживчого кредиту [PERSON] зареєстрував банківську платіжну картку для перерахування коштів, отримавши на споживчі цілі 10 000 грн., строком на 360 днів з можливістю пролонгації та автопролонгації відповідно до умов договору. (а. с. 13,14) Позивач свої зобов`язання за договором виконав надав відповідачу грошові кошти. 23\~травня 2023 року між\~ТОВ «ЛІНЕУРА\~УКРАЇНА» та\~ТОВ «РОСВЕН\~ІНВЕСТ УКРАЇНА»\~було укладено\~Договір факторингу\~№ 01.02-25/23 у відповідності до умов якого ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» передав (відступив) ТОВ «РОСВЕН ІНВЕСТ УКРАЇНА» за плату належні йому права Вимоги, а ТОВ «РОСВЕН ІНВЕСТ УКРАЇНА» прийняв належні ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» права Вимоги до Боржників, вказаних у Реєстрі боржників. Відповідно до\~Реєстру боржників\~від 23\~травня 2023 року до\~Договору факторингу\~№ 01.02-25/23 від 23\~травня 2023 року, ТОВ «РОСВЕН ІНВЕСТ Україна» набуло право грошової вимоги до відповідача в сумі 45\~450 грн. 00 коп., з яких: 10 000, 00 грн. заборгованість за тілом кредиту; 35\~450, 00 грн. заборгованість за відсотками. Судом встановлено, що відповідач не виконав умови договору, чим порушив право позивача на кошти за кредитним договором. Суд вважає, що виниклі спірні правовідносини регулюються наступними нормами права. Пункт 1 ч. 2\~ст.11 Цивільного кодексу України\~встановлює, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є зокрема договори та інші правочини. Відповідно до ч. 1\~ст. 626 Цивільного Кодексу України\~договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Статтею 627 Цивільного кодексу України\~передбачено, що відповідно до\~ст. 6 цього Кодексу\~сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору. Згідно з ч. 1\~ст. 628 Цивільного кодексу України\~зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно\~ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному\~статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним\~статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Відповідно до\~ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому\~статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому\~статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію»\~визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до\~Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором\~це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (п. 6 ч. 1\~ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію»). Стаття 207 ЦК України\~вказує, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (в т.ч. електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Відповідно до абзацу другого частини другої\~статті 639 ЦК України, договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі. Згідно зі статтями\~526,\~530,\~610, частиною першою статті\~612 ЦК України\~зобов`язання повинне виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Стаття 612 ч. 1 ЦК України\~передбачає, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк. Частиною 1\~статті 625 ЦК України\~передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Частиною 1\~статті 1049 ЦК України\~встановлено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику /грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем/ у строк та в порядку, встановлені договором. Частиною 1\~статті 1048 ЦК України\~встановлено, що Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Відповідно до\~ст. 536 ЦК України\~за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Згідно зі\~ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч. 1\~ст. 512 ЦК України\~кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відступлення права вимоги є одним із випадків заміни кредитора в зобов`язанні, яке відбувається на підставі правочину. Відступлення права вимоги не є окремим видом договору, це правочин, який опосередковує перехід права. Відступлення права вимоги може відбуватися, зокрема, внаслідок укладення договору: (а) купівлі-продажу чи міни (частина третя\~статті 656 ЦК України); (б) дарування (частина друга\~статті 718 ЦК України); (в) факторингу (глава 73 ЦК України). Згідно до\~ст. 514 ЦК України\~до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Стаття 516 ЦК України\~вказує, що заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Стаття 629 ЦК України\~передбачає, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Із листа про детальний опис дій, вчинених сторонами для укладення договору № 2747094 від 28 грудня 2021 року вбачається, що [PERSON] уклав вказаний договір в електронній формі за допомогою ІТС Товариства, доступ до якої забезпечується через Вебсайт https://credit7.ua/, де остання обрала бажані умови кредитування, у тому числі суму та строк кредиту, вказала контактні дані, електронну адресу та розпочала реєстрацію в ІТС Товариства через Вебсайт «Сredit7» (а. с. 15). Судом встановлено, що зобов`язання за договором позики відповідач не виконав, доказів погашення заборгованості суду не надав. Таким чином вимога позивача про стягнення з відповідача суми боргу у розмірі 45\~450 грн. 00 коп. ґрунтується на законі та підлягає до задоволення. Відповідно до ч. 1\~ст. 89 ЦПК України\~суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Згідно вимог ч. 3\~ст. 12 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Ст. 81 ЦПК України\~вказує, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Частиною 6\~статті 81 ЦПК України\~встановлено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позивачем відповідно до вимог ч. 1\~ст. 81 ЦПК України\~належним чином доведено обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог щодо стягнення заборгованості, зокрема, належні докази добровільності укладення відповідачкою вищевказаного договору, детальний розрахунок заборгованості за договором позики. Суду не було надано належних та допустимих доказів, які б спростували заявлені позовні вимоги. Договір позики є дійсним, у судовому порядку не оскаржувався. Розрахунок заборгованості відповідачем не спростовано, будь-яких інших розрахунків, на спростування наданого позивачем розрахунку заборгованості, останньою не надано. Суд враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи, висловлені сторонами. На підставі вказаних норм закону, враховуючи, що відповідач не виконав свої зобов`язання за договором, не сплатив вищевказану заборгованість в добровільному порядку, суд вважає, що з [PERSON] необхідно стягнути на користь позивача заборгованість за договором позики № 2747094 від 28 грудня 2021 року в сумі 45\~450,00 грн. Згідно із ч.1, ч. 3\~ст. 133 ЦПК України\~судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до п.1 ч. 2\~ст. 141 ЦПК України\~із відповідача слід стягнути судові витрати на користь позивача в розмірі 2 684 гривень. \~ \~На підставі\~вищевикладеного,\~

Outcome: approved