Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-15 00:00:00

21 березня 2024 року позивач звернувся до Приморського районного суду м. Одеси з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу, що зареєстрований 26 квітня 2022 року Приморським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), актовий запис № 644, Серія [NUMBER] . Позовні вимоги мотивовані тим, що у подружжя різні погляди на життя, а також відсутні спільні інтереси та взаєморозуміння. Спільне життя у подружжя не склалося через втрату почуття любові та поваги один до одного. Шлюбні відносини між сторонами припинено вже пів року, проживають окремо, спільне господарство не ведеться. Шлюб став надалі неможливим, подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача та дитини, підстав для примирення позивач не вбачає, у зв`язку з чим він просить про розірвання шлюбу. Крім того просить не стягувати з відповідача на його користь судові витрати. Від спільного шлюбу є малолітня дитина [PERSON] , [INFO] , свідоцтво про народження серії [NUMBER] , актовий запис №1778, видане Суворовським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса). Станом на сьогоднішній день дитина проживає разом з матір`ю, позивач бере участь у матеріальному забезпеченні своєї дитини, сплачуючи аліменти у розмірі від усіх видів заробітку (доходу) на підставі судового наказу Малиновського районного суду м. Одеси від 25.08.2023 року у справі №521/19959/23. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 04 квітня 2024 року було відкрито провадження у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. У судове засідання учасники процесу не з`явились. 10 травня 2024 року на адресу суду від позивача надійшло клопотання про розгляд страви за його відсутністю, свої вимоги підтримав в повному обсязі, просив суд їх задовольнити, проти заочного рішення не заперечував. 01 травня 2024 року від відповідачки на адресу суду надійшло клопотання про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги визнала у повному обсязі, не заперечує проти їх задоволення. Суд, вивчивши та дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Згідно зі ст. 110, 112 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Тоді суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя і постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що сторони спору перебувають у шлюбі, зареєстрованому 26 квітня 2022 року Приморським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), актовий запис № 644, Серія [NUMBER] . Позовні вимоги мотивовані тим, що у позивача та відповідача різні погляди на життя, відсутнє взаєморозуміння подальше збереження шлюбу суперечить їхнім інтересам. Шлюбні відносини фактично припинилися з жовтня 2023 року. Загальна декларація прав людини у ч. 2 ст. 16 містить положення, за яким шлюб може укладатися тільки при вільній і повній згоді сторін, що одружуються, а за ст. 23 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права, жоден шлюб не може бути укладений без вільної і цілковитої згоди тих, що одружуються. За аналогією можливо зробити висновок, що й подальше існування сім`ї як добровільного союзу у разі відсутності добровільної згоди чоловіка чи жінки на такий союз - сім`ю - шлюб, не може мати місце, а також, приймаючи бажання й право одного з них розірвати шлюб не може бути незаконно порушене або одного з подружжя не можливо насильно, без його волі змусити перебувати у таких зареєстрованих як шлюб відносинах. Принцип добровільності шлюбу є чинним не лише на стадії реєстрації шлюбу. Добровільність шлюбу, тобто наявність вільної згоди, - це його довічна риса. Саме добровільністю шлюбу зумовлена можливість його розірвання. Відповідно до ст. 51 Конституції України та ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 цього Кодексу. За ч. 3 ст. 109 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Як роз`яснено у п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року за № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їхніх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. З урахуванням викладеного, суд вважає, що між сторонами склалися відносини, при яких збереження сім`ї неможливо, позивач наполягає на розірванні шлюбу, відповідач не заперечує проти розірвання шлюбу, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б їх інтересам, як це передбачено ст. 112 Сімейного Кодексу України, тому шлюб між сторонами носить формальний характер і підлягає розірванню. За таких обставин суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя суперечить інтересам сторін та унеможливлює їх примирення. Після всебічного, повного дослідження й оцінки наявних матеріалів справи суд дійшов висновку про необхідність задоволення позовних вимог у повному обсязі. Щодо судового збору, відповідно до положення п. 1 ч. 1 ст. 141 ЦПК України у разі задоволення позову судовий збір покладається на відповідача. Однак, позивач у позовній заяві просив не стягувати з відповідача на його користь судові витрати. В матеріалах справи міститься квитанція №9336-7422-0833-3001 від 21.03.2024 року, якою сплачено судовий збір у розмірі 1211,20 грн. Отже, суд вважає за необхідне не стягувати з відповідача на користь позивача сплачений ним судовий збір у розмірі 1211,20 грн.

Outcome: approved