Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-23 00:00:00

У січні 2024 року позивач [PERSON] , в особі представника - адвоката Лісіна В.М. звернувся до суду з позовною заявою до Харківського національного університету повітряних сил імені Івана Кожедуба, треті особи: [PERSON] , [PERSON] про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. В обґрунтування позовної заяви зазначив, що 25.05.2022 о 09-10 год. у [ADDRESS] [PERSON] керував автомобілем УРАЛ, державний номер [NUMBER] , при зміні напрямку руху не впевнився в безпеці виконуючого маневру, допустив зіткнення з автомобілем КІА, державний номер [NUMBER] . При ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження, завдано матеріальні збитки. Постановою Дзержинського районного суду м. Харкова від 07.07.2022р. у справі № 638/3379/22 [PERSON] визнано винним у скоєнні даного ДТП та притягнуто до адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП. Внаслідок ДТП було пошкоджено автомобіль Kia K5, реєстраційний номер [NUMBER] . Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] вказаний автомобіль належить на праві власності [PERSON] . Разом з тим фактичним володільцем автомобіля і особою яка користується вказаним транспортним засобом є позивач [PERSON] . В момент ДТП [PERSON] правомірно керував автомобілем Kia K5, реєстраційний номер [NUMBER] , мав при собі свідоцтво про реєстрацію на даний транспортний засіб та посвідчення водія. З доданих матеріалів справи про адміністративне правопорушення (протокол, схема місця дТП, пояснення) вбачається, що при ДТП водієм автомобіля Kia K5, реєстраційний номер [NUMBER] був позивач [PERSON] . З оборотної сторони схеми місця ДТП вбачається, що [PERSON] мав при собі посвідчення водія. Таким чином, [PERSON] має право на відшкодування шкоди завданої при ДТП 25.05.2022, внаслідок пошкодження автомобіля Кіа К5, р.н. [NUMBER] . На дату ДТП автомобіль винуватця не був забезпечений договором цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, що вбачається з оборотної сторони схеми місця ДТП, а також з інформації з офіційного сайту МТСБУ. З метою визначення розміру збитку позивач звернувся до Національного наукового центру «Інститут судових експертиз ім. Засл. проф. М.С. Бокаріуса». Згідно висновку експерта №15751 за результатами проведення транспортно- товарознавчого дослідження складеного 19.04.2023 вартість матеріального збитку складає 78104,07 грн. Згідно ремонтної калькуляції №15751 від 18.04.2023, яка є невід?ємною частиною висновку експерта, вартість ремонту складає 121294,09 грн. Позивач зазначає, що з другої сторінки схеми місця ДТП вбачається, що автомобіль УРАЛ 4320, номерний знак [NUMBER] належить ХНУПС. В протоколі про адміністративне правопорушення складеного стосовно [PERSON] , письмових поясненнях [PERSON] та рапорті поліцейського зазначено про те, що водій ТЗ УРАЛ, н.з. 6166H7 [PERSON] с військовослужбовцем ХНУПС, під час ДТП [PERSON] виконував службові (трудові) обов`язки керуючи автомобілем, що належить відповідачу ХНУПС. На підставі викладеного просить суд стягнути на свою користь з Харківського національного університету повітряних сил імені Івана Кожедуба майнову шкоду у розмірі 121294,09 грн. та судові витрати. Представник відповідача [PERSON] у своєму відзиві на позовну заяву у задоволенні позову просив відмовити, посилаючись на те, що позивачу після оформлення ДТП було відомо про відсутність у [PERSON] полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності на автомобіль, отже позивач мав всі підстави звернутись до МТСБУ із заявою про страхове відшкодування. МТСБУ після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до власника, водія транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність Таким чином, вбачається, що за наведених обставин, положеннями Закону про обов`язкове страхування, зокрема, його статей 33, 35 як безпосередньо на момент ДТП (25.05.2022 р.), так і в даний час чітко визначено належний спосіб (механізм) захисту порушених майнових прав потерпілої особи - шляхом звернення із заявою про страхове відшкодування у випадках передбачених статтею 41 цього Закону до МТСБУ. У відповіді на відзив на позовну заяву позивач зазначив, що згідно з підпунктом «а» пункту 41.1 ст. 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ відшкодовує шкоду тільки потерпілому транспортний засіб якого був забезпечений полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності. Оскільки автомобіль потерпілого не був забезпечений полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, тому у МТСБУ відсутні правові підстави для здійснення регламентної виплати, адже пошкоджений транспортний на дату ДТП не відповідав вимогам п. 1.7 ст. 1 Закону (не був забезпечений полісом ОСЩІВВНТЗ). Наведене й було причиною по якій потерпілий не звертався до МТСБУ. Крім того зазначив, що оскільки обидва транспортні засоби не були забезпечені полісами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, тому до цих правовідносин не підлягає застосуванню Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», а правовідносини, що виникли регулюються ст.1187, 1188 ЦК України. З цих підстав [PERSON] просив позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. Третя особа [PERSON] звернувся до суду із заявою, в якій зазначив, що у березні 2022 року передав транспортний засіб Kia K5, реєстраційний номер [NUMBER] , всі комплекти ключів до нього, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу позивачу, який з того часу і дотепер користується автомобілем, обслуговує його та здійснює ремонт. Ухвалою суду від 09 січня 2024 року відкрито провадження у справі, сторони повідомлено, що розгляд даної цивільної справи здійснюється за правилами загального позовного провадження та роз`яснено їм права. Ухвалою суду від\~31 січня 2024 року витребувано у Харківського національного університету повітряних сил імені Івана Кожедуба (ХНУПС), місцезнаходження: вул.Сумська, б. 77/79, м. харкіі, ЄДРПОУ 24980799, інформацію про те, чи перебував [PERSON] , [INFO] , на дату ДТП 25.05.2022 у трудових відносинах з ХНУПС та чи використовував він автомобіль УРАЛ 4320, д.н.з. [NUMBER] у службових цілях на момент виникнення ДТП. 05 лютого 2024 року відповідачем надано докази та інформацію, витребувані згідно з ухвалою суду від 31 січня 2024 року. Ухвалою суду\~від \~15\~березня 2024\~року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду у відкритому судовому засіданні. В судове засідання представник позивача [PERSON] не з`явився, через систему «Електронний суд» надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позов підтримав та просив задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позову заперечував з підстав, викладених у відозві на позовну заяву. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, проти задоволення позову не заперечував. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомленими про судове засідання, причини неявки суду не повідомив, з клопотанням про відкладення розгляду справи не звертався. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог з наступних підстав. Судом встановлено, що \~25.05.2022 о 09-10 год. у м. Харкові по вул. Клочківська, 101Д [PERSON] керував автомобілем УРАЛ, державний номер [NUMBER] , при зміні напрямку руху не впевнився в безпеці виконуючого маневру, допустив зіткнення з автомобілем КІА, державний номер [NUMBER] . При ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження, завдано матеріальні збитки. Постановою Дзержинського районного суду м. Харкова від 07.07.2022р. у справі № 638/3379/22 [PERSON] визнано винним у скоєнні даного ДТП та притягнуто до адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП. Постанова набрала законної сили 19.07.2022. Згідно ч. 4, 6 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. На час ДТП автомобіль УРАЛ, державний номер [NUMBER] , не був забезпечений договором цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, що підтверджується змістом зворотньої сторони схеми місця ДТП, а інформацією з офіційного сайту МТСБУ. Також не був забезпечений договором цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів автомобіль потерпілого Kia К5, реєстраційний номер [NUMBER] , що підтверджено змістом зворотньої сторони схеми місця ДТП, а інформацією з офіційного сайту МТСБУ. Внаслідок ДТП, яка сталася з вини [PERSON] , було пошкоджено автомобіль Kia К5, реєстраційний номер [NUMBER] , який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] належить на праві власності [PERSON] . З метою визначення розміру збитку [PERSON] 06.04.2023 звернувся до Національного наукового центру «Інститут судових експертиз ім. Засл. проф. М.С. Бокаріуса» із заявою про визначення вартості матеріального збитку, завданого внаслідок пошкодження при ДТП, що мало місце 25.05.2022 автомобіля KIA К5, реєстраційний номер [NUMBER] . Відповідно до\~Висновку експерта\~ННЦ «Інститут\~судових експертиз\~ім.\~Засл.\~проф.\~М.С.\~Бокаріуса» Дяченко\~А.С.\~№15751\~від 19\~квітня 2023\~року за\~результатами проведення\~ транспортно-товарознавчого\~дослідження,\~вартість матеріального\~збитку,\~завданого власнику\~автомобіля «КІД\~К5»\~н з [NUMBER] , пошкодженого внаслідок ДТП, що мало місце 25.05.2022, становить 78104,07 грн. Згідно ремонтної калькуляції №15751 від 18.04.2023, яка є невід`ємною частиною висновку експерта, вартість ремонту складає 121294,09 грн. Зі зворотньої сторони схеми місця ДТП вбачається, що автомобіль УРАЛ 4320, номерний знак [NUMBER] , належить ХНУПС. Також, в протоколі про адміністративне правопорушення складеного стосовно [PERSON] , письмових поясненнях [PERSON] та рапорті поліцейського зазначено про те, що водій ТЗ УРАЛ, н.з. [NUMBER] [PERSON] є військовослужбовцем ХНУПС. Згідно з пояснень командира батальйону матеріально-технічного забезпечення [PERSON] від 01.02.2024, наданих на виконання ухвали про витребування доказів, згідно наряду №156 на використання машин Харківського національного університету Повітряних Сил імені Івана Кожедуба на 25 травня 2022 року та журналу обліку бойових дій батальйону матеріально - технічного забезпечення університету (інв.№ 17/24-107) з 08:00 години солдат [PERSON] керуючи військовим автомобілем УРАЛ-4320 військовий номер [NUMBER] , виконував бойові завдання. Частиною 3 ст. 22, ч. 1 ст. 1166 ЦК України передбачено відшкодування збитків у повному обсязі особою, яка їх завдала. Частиною 1 ст. 1187 ЦК України встановлено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів. Згідно з ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Згідно до ч. 1 ст. 1172 ЦК України, юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 грудня 2018 року у справі № 426/16825/16-ц (провадження № 14-497цс18) зроблено наступний правовий висновок: «Аналіз норм статей 1187 та 1172 ЦК України дає підстави стверджувати, що особа, яка керує транспортним засобом у зв`язку з виконанням своїх трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) з особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, не є суб`єктом, який несе відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки. У цьому випадку таким суб`єктом є законний володілець джерела підвищеної небезпеки - роботодавець. Отже, шкода, завдана внаслідок ДТП з вини водія, що на відповідній правовій підставі керував автомобілем, який перебуває у володінні роботодавця, відшкодовується саме володільцем цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм.» У справі, що розглядається, встановлено, що на час ДТП [PERSON] , якого визнано винним в ДТП, керуючи військовим автомобілем УРАЛ-4320 військовий номер [NUMBER] , виконував бойові завдання. За таких обставини, враховуючи положення ст. 1172 ЦК України, обов`язок з відшкодування заподіяної шкоди лежить на Харківському національному університеті повітряних сил імені Івана Кожедуба. Вирішуючи питання щодо розміру відшкодування, суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 1192 ЦК України, розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Верховний Суд у постанові від 04 грудня 2019 року в справі № 359/2309/17 вказав, що майнова шкода повинна бути відшкодована особою, яка завдала шкоду та застрахувала свою цивільно-правову відповідальність, лише у разі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком. Відповідно до частин першої, другої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил статті 22 ЦК України, оскільки частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування. Таким чином, під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду. При цьому такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано, пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення свого порушеного права особою. Відшкодування збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає. При цьому такі витрати мають бути необхідними для відновлення порушеного права та перебувати у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з порушенням. У постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі № 6-691цс15 зроблено висновок про те, що правильним є стягнення із винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодуванню такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати). Вказаний висновок підтверджений Верховним Судом в постановах від 22 квітня 2021 р. у справі № 759/7787/18, від 11 серпня 2021р. у справі №554/8473/19, від 21 липня 2021р. у справі №757/33065/18-ц. У постановах Верховного Суду від 28 вересня 2022 року у справі № 727/182/211 (провадження № 61-11749св21), від 11 березня 2020 року у справі № 754/5129/15-ц (провадження № 61-38365св18) зроблено правовий висновок про те, що розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі (частина друга статті 1192 ЦК України), тоді як розмір страхового відшкодування, що підлягає стягненню зі страховика, відповідно до статті 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» - виходячи з витрат, пов`язаних з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням фізичного зносу транспортного засобу. Таким чином, відшкодування шкоди з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу підлягає страховою компанією у разі коли цивільно-правова відповідальність винуватця застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів у зв`язку із застосуванням спеціальної норми викладеної у ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Водночас, у випадку коли цивільно-правова відповідальність відповідальної за шкоду особи застрахована не була, як в даному випадку, шкода відшкодовується на загальних підставах. Таким чином, з урахуванням сталої практики Верховного Суду, у справі, що розглядається, завдана внаслідок ДТП шкода підлягає відшкодуванню без урахування коефіцієнту фізичного зносу. Відповідно до положень Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів: -п. 2.3. Вартість відновлювального ремонту КТЗ визначається як грошові витрати, необхідні для відновлення пошкодженого, розукомплектованого КТЗ; - п. 2.4. Вартість матеріального збитку (реальні збитки) визначається як вартісне значення витрат, яких зазнає власник у разі пошкодження або розукомплектування КТЗ, з урахуванням фізичного зносу та витрат, яких зазнає чи може зазнати власник для відновлення свого порушеного права користування КТЗ (втрати товарної вартості). З наданого позивачем висновку експерта встановлено, що вартість матеріального збитку відповідає витратам необхідним для ремонту автомобіля з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу, а вартість відновлювального ремонту відповідає необхідним витратам для ремонту ТЗ без урахування зносу. Надаючи оцінку наданому позивачем висновку експерта, суд враховує, що статтею 106 ЦПК України передбачено можливість проведення експертизи на замовлення учасників справи. Частиною шостою статті 106 ЦПК України зазначено, що експерт, який склав висновок за зверненням учасника справи, має ті самі права і обов`язки, що й експерт, який здійснює експертизу на підставі ухвали суду. Згідно з частиною п`ятою статті 106 ЦПК України у висновку експерта повинно бути зазначено, що висновок підготовлено для подання до суду, та що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок. У висновку експерта зазначено, що експерт про відповідальність за завідомо неправдивий висновок за ст. 384 КК України обізнаний. З урахуванням викладеного, суд відсутні підстави для визнання висновку експерта неналежним та недопустимим доказом, у зв`язку з чим суд приймає зазначений висновок та враховує при розгляді справи. Таким чином, відповідно до висновку експерта № 15751 від 18.04.2023, заподіяна шкода підлягає відшкодування без урахування фізичного зносу, що відповідає вартості ремонту транспортного засобу, яка наведена у калькуляції № 1 дорівнює 121294,09 грн. Щодо права [PERSON] , як володільця пошкодженого автомобіля, на відшкодування заподіяної шкоди, суд зазначає наступне. З матеріалів справи вбачається, що автомобіль Kia К5, реєстраційний номер [NUMBER] , згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] належить на праві власності [PERSON] . В момент ДТП автомобілем Kia К5, реєстраційний номер [NUMBER] , керував [PERSON] , який мав при собі свідоцтво про реєстрацію на даний транспортний засіб та посвідчення водія. Згідно заяви\~ [PERSON] у березні 2022 року він передав транспортний засіб, всі комплекти ключів до нього, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу [PERSON] , який з того часу і дотепер користується автомобілем, обслуговує його та здійснює ремонт. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 395 ЦК України до речових прав на чуже майно є, зокрема, прав володіння. Згідно ст. 396 ЦК України особа, яка має речове право на чуже майно, має право на захист цього права, у тому числі і від власника майна, відповідно до положень глави 29 цього Кодексу. Відповідно до правового висновку наведеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.12.2021 у справі №147/66/17 (провадження №14-95цс20): «141. Велика Палата Верховного Суду вважає, що факт правомірності володіння особою транспортним засобом є достатньою підставою для неї, щоб звернутися за захистом права щодо відшкодування шкоди, заподіяної вказаному майну. 142. За змістом частини другої статті 1187 ЦК України володільцем джерела підвищеної небезпеки є юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших правових підстав (договору оренди, довіреності тощо). 143 Пунктом 2.2. Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 (в редакції, чинній на час вчинення ДТП) передбачено, що власник транспортного засобу, а також особа, яка використовує такий транспортний засіб на законних підставах, можуть передавати керування транспортним засобом іншій особі, що має при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії. Власник транспортного засобу може передавати такий засіб у користування іншій особі, що має посвідчення водія на право керування транспортним засобом, відповідної категорії, передавши їй реєстраційний документ на цей транспортний засіб. 144. Якщо порушення речового права на чуже майно, з вини третіх осіб, завдало певних майнових збитків особі, якій належить це право, то ця особа може звернутися за захистом належних їй прав на підставі статті 396 ЦК України. Таким чином, спричинення шкоди користувачу майна випливає з факту його користування цим майном на достатній правовій підставі відповідно до пункту 2.2 Правил дорожнього руху (див. висновок Верховного і Суду України в постанові від 03 грудня 2014 року у справі № 6-183цс14). 145. З огляду на вказане Велика Палата Верховного Суду вважає, що позивачу, який правомірно керував транспортним засобом належить право на відшкодування майнової шкоди, заподіяної цьому майну за рахунок страховика (страхової компанії) винної особи. У цій частині мотиви суду першої інстанції підлягають зміні в редакції цієї постанови». З матеріалів справи вбачається, що на час ДТП водій автомобіля Kia К.5, реєстраційний номер [NUMBER] , [PERSON] мав при собі посвідчення водія серії [NUMBER] видане ТСЦ 6341 від 08.10.2019. Таким чином,\~ [PERSON] на підставі статті 396 ЦК України має право на відшкодування шкоди, заподіяної автомобілю Kia К.5, р.н. [NUMBER] , внаслідок ДТП, що сталася 25.05.2022. Щодо доводів відповідача про те, що позивачем не дотримано належний спосіб (механізм) захисту порушених майнових прав потерпілої особи, а саме позивач не звернувся із заявою про страхове відшкодування у випадках передбачених статтею 41 цього Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», суд зазначає наступне. Відповідно до преамбули Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», цей закон регулює відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (далі - обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності) і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України У справі, що розглядається, судом встановлено, що автомобілі обох учасників ДТП не були забезпечені полісами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, а тому вказаний Закон не регулює правовідносини що виникли між сторонами. Окрім того, суд звертає увагу, що відповідно до підпункту «а» п. 41.1 ст. 41 Закону, МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1,7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі. Відповідно до пункту 1.7 ст. 1 Закону, забезпечений транспортний засіб - транспортний засіб, зазначений у чинному договорі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, за умови його експлуатації особами, відповідальність яких застрахована. Тобто, обов`язок МТСБУ на підставі підпункту «а» п. 41.1 ст. 41 Закону відшкодувати шкоду потерпілому виникає у разі, якщо транспортний засіб потерпілої в ДТП особи був забезпечений полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності. Таким чином, оскільки автомобіль потерпілого не був забезпечений полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, тому відсутні правові підстави для звернення [PERSON] до МТСБУ із заявою в порядку підпункту «а» п. 41.1 ст. 41 Закону із заявою про відшкодування шкоди, завданої внаслідок ДТП. Відповідно до ст. 12, 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судове доказування - це діяльність учасників процесу при визначальній ролі суду по наданню, збиранню, дослідженню і оцінці доказів з метою встановлення з їх допомогою обставин цивільної справи. При цьому, збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених ЦПК України. Доказування є єдиним шляхом судового встановлення фактичних обставин справи і передує акту застосування в судовому рішенні норм матеріального права, висновку суду про наявність прав і обов`язків у сторін. У відповідності до частини 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Згідно статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до ст. 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Оцінюючи наявні в матеріалах справи докази, суд виходить з того, що позивачем належними та допустимими доказами доведено факт заподіяння йому шкоди внаслідок, її розмір, вину працівника відповідача у заподіянні шкоди та причинно-наслідковий зв`язок між шкодою та діями працівника відповідача, що свідчить про обов`язок відповідача відшкодувати заподіяну внаслідок ДТП шкоду. При цьому, відповідачем всупереч вимогам ст. 81 ЦПК України не надано належних та допустимих доказів не спростування зазначених обставин, не доведено наявність підстав для звільнення відповідача від обов`язку з відшкодування завданої шкоди. За таких обставин, позовні вимоги [PERSON] до ХНУПС про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок ДТП, у розмірі 121294,09 грн. На підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача сплачену сума судового збору в розмірі 1212,95 грн. Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. До інших судових витрат, згідно з п. 2 ч. 3 ст. 133 ЦПК України належать судові витрати на пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи. З матеріалів справи вбачається, що позивачем в порядку ст. 106 ЦПК України, було залучено експерта, який склав висновок № 15751 від 19.04.2023. При цьому, зазначений висновок експерта судом визнано належним та допустимим доказом та враховано при розгляді справи. Згідно з Актом здачі-приймання висновку №15751 від 19.04.2023, Актом попереднього розрахунку вартості виконання висновку експерта №15751 від 06.04.2023, вартість проведення експертизи складає 3154,54 грн. Відповідно до квитанції № СТМ6-2Т5Х-25Т0-СН99 від 17.04.2023 [PERSON] сплатив на рахунок Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз грошові кошти у розмірі 3154,54 грн, призначення платежу: «Експертне дослідження 15751 у відношенні [PERSON] ». За таких обставин, на підставі п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, суд стягує з з відповідача на користь позивача інші судові витрати, а саме витрати на залучення експерта, у розмірі 3154,54 грн.

Outcome: approved