Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-22 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача До Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська 11 січня 2024 року надійшла цивільна\~справа за\~позовом [PERSON] \~до [PERSON] ,\~про зменшення\~розміру аліментів,у якій позивач просить суд зменшити розмір аліментів до 1/6 частини усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. В обґрунтування доводів позову позивач посилається на те, що [PERSON] та [PERSON] перебували в шлюбі, зареєстрованому Красногвардійським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпровського міського управління юстиції, актовий запис № 326 від 18 квітня 2015 року. Шлюб розірвано рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області по справі № 183/86/19 від 28 лютого 2019 року. У шлюбі народилася дитина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серія [NUMBER] від 16 грудня 2016 року, що видано Жовтневим у місті Дніпропетровську відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області. 18 лютого 2019 року Новомосковським міськрайонним судом Дніпропетровської області винесено судовий наказ про стягнення на користь [PERSON] аліментів на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини від заробітку (доходу) [PERSON] , але не менше ніж 50 відсотків від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку щомісяця. З 25 лютого 2022 року [PERSON] призваний на військову службу під час мобілізації та направлений для проходження військової служби до Військової частини [NUMBER] Міністерства оборони України. 19 квітня 2023 року [PERSON] отримав тяжке вогнепальне уламкове сліпе поранення правового стегна з пошкодженням стегнової вени та краєвим пошкодженням стегнового нерву, лікованих оперативно ПХО вогнепальних ран. 24 квітня 2023 алопротезування правої поверхневої стегнової вени кінець в кінець, фасціотомії правого стегна та гомілки, 10 травня 2023 ускладнене гематомою правої гомілки, 15 травня 2023 розтин та дренування гематоми правої гомілки. 19 квітня 2023 року післятравматична невропатія малогомілкового та великогомілкового нервів з парезом правової ступні з тимчасовим порушенням функції. 03 жовтня 2023 року [PERSON] отримав статус особи з інвалідністю ІІІ групи з 22 вересня 2023 року, що підтверджується Довідкою Серія 12 АГГ №002143. Тому враховуючи його стан здоров`я, просить зменшити розмір аліментів до 1/6 частини від заробітку (доходу) [PERSON] . Відповідач не скористався своїм правом відзиву не надав Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі Згідно з протоколом автоматизованого розподілу справ між суддями від 11 січня 2024 року указана цивільна справа передана для розгляду судді Демидовій С.О. (а.с.20-21). Згідно із вимогами ч. 6 ст. 187 ЦПК України суддя звернувся до Єдиного державного демографічного реєстру щодо надання інформації про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання відповідача (а.с.22-23). До суду 15 січня 2024 року надійшла інформація про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) відповідача (а.с.22-23). Ухвалою суду від 15 січня 2024 року позовну заяву залишено без руху, встановлено недоліки та надано строк на їх усунення. (а.с.24-25). 17 січня 2024 року представник позивача подав заяву, якою усунув встановлені судом недоліки. (а.с.27). Ухвалою судді\~від 17\~січня 2024\~року відкрито\~загальне провадження\~за позовом\~ [PERSON] до [PERSON] , про зменшення розміру аліментів. (а.с.32-33). \~ \~ \~ \~26 березня 2024 року від представника позивача надійшло клопотання про долучення доказів. (а.с.45-46). \~ \~ \~ \~19 квітня 2024 року від представника позивача надійшло клопотання про долучення доказів. 23 квітня 2024 року від представника позивача на адресу суду надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить задовольнити. 24 квітня 2024 року ухвалою суду закрито підготовче провадження у справі та призначено розгляд справи по суті. (а.с.75-76). Відповідач у судове засідання не з`явилася, про день, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, про причини неявки суд не повідомила. Копія ухвали про відкриття провадження у справі, копія позовної заяви з додатками та судові повістки по справі направлялися відповідачу на адресу її місця проживання, проте поверталися до суду без вручення адресату, з відмітками "адресат відсутній за вказаною адресою". Відповідно до п. 2 ч. 7, п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України, у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Днем вручення судової повістки є день проставляння у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду від 23 січня 2023 року у справі № 496/4633/18 листи, що повернулися з відміткою довідкою поштового відділення про причину повернення - «за закінченням терміну зберігання» або «інші причини», є належно врученими. Звісно ж, за умови, що їх було направлено на адресу, вказану в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (щодо юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців) або на адресу місця реєстрації (щодо фізичних осіб) чи на адресу, самостійно зазначену стороною як адреса для листування. Згідно з ч. 1 ст. 131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. Згідно з ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не надав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Таким чином, суд вважає за можливе на підставі ст. 280, 281, 282 ЦПК України ухвалити у справі заочне рішення суду в судовому засіданні за відсутності сторін та без фіксування процесу технічними засобами відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК. Фактичні обставини встановленні судом Судом встановлено\~і це\~підтверджується матеріалами\~справи,\~що [PERSON] та [PERSON] перебували в шлюбі, зареєстрованому Красногвардійським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпровського міського управління юстиції, актовий запис № 326 від 18 квітня 2015 року. (а.с.8). Шлюб розірвано рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області по справі № 183/86/19 від 28 лютого 2019 року. У шлюбі народилася дитина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серія [NUMBER] від 16 грудня 2016 року, виданого Жовтневим у місті Дніпропетровську відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області. (а.с.17). 18 лютого 2019 року Новомосковським міськрайонним судом Дніпропетровської області винесено судовий наказ про стягнення на користь [PERSON] аліментів на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини від заробітку (доходу) [PERSON] , але не менше ніж 50 відсотків від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку щомісяця. (а.с.16). З 25 лютого 2022 року [PERSON] був призваний на військову службу під час мобілізації та направлений для проходження військової служби до Військової частини [NUMBER] Міністерства оборони України. (а.с.19). 19 квітня 2023 року [PERSON] отримав тяжке вогнепальне уламкове сліпе поранення правового стегна з пошкодженням стегнової вени та краєвим пошкодженням стегнового нерву, лікованих оперативно ПХО вогнепальних ран. 24 квітня 2023 алопротезування правої поверхневої стегнової вени кінець в кінець, фасціотомії правого стегна та гомілки, 10 травня 2023 ускладнене гематомою правої гомілки, 15 травня 2023 розтин та дренування гематоми правої гомілки. 19 квітня 2023 року післятравматична невропатія малогомілкового та великогомілкового нервів з парезом правової ступні з тимчасовим порушенням функції. (а.с.12-14,50-57). Крім того у позивача відповідно до консультативного висновку спеціаліста-кардіолога існують розлади здоров`я пов`язані з серцем. (а.с.48-49). 03 жовтня 2023 року [PERSON] отримав статус особи з інвалідністю ІІІ групи з 22 вересня 2023 року, що підтверджується Довідкою Серія 12 АГГ №002143. (а.с.15). Відповідно до розрахунку заборгованості за аліментами станом на 01 вересня 2021 року заборгованість відсутня. Позивач обґрунтовує зменшення розміру аліментів, через отримання вогнепального поранення та подальше лікування та реабілітацію. Мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного представником позивача, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. Статтею 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до статті 27 Конвенції про права дитини, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно статі 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до ч. 1\~ст. 18 ЦПК України\~судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. За змістом чч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована\~Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789-XII\~та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до частини 2 статті 51 Конституції України, статті 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частиною 3 статті 181 Сімейного кодексу України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Статтею 192 СК України передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Таким чином, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. У зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження. Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями статті 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Отже, у спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки стаття 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», стаття 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», стаття 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»). Отже, розмір аліментів може бути зменшений за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я платника чи одержувача аліментів та в інших випадках, передбачених СК України. Частиною 2\~ст. 182 Сімейного кодексу України\~визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і він може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд звертає увагу, що відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно зі ст. 89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Отже, вимагаючи зміни розміру аліментів у даному випадку, позивач мав довести факт зміни будь-якої з обставин, зазначеної в ст. 192 СК України. Позивач, звертаючись до суду з відповідним позовом на обґрунтування своїх вимог зазначивши обставин, які на його погляд є підставою для зменшення розміру аліментів, надав докази реального погіршення здоров`я. Отже, суд вважає, що позивач не спроможний надавати матеріальну допомогу на утримання дитини у розмірі, який визначений судовим наказом. Виходячи з\~обов`язку\~батьків утримувати\~дитину,\~врахувавши вік,\~стан здоров`я\~та інтереси\~дітей,\~матеріальне становище\~позивача,\~зваживши на\~те,\~що розмір\~аліментів має\~бути необхідним\~та достатнім\~для забезпечення\~гармонійного розвитку\~дітей,\~суд доходить\~до висновку\~про існування\~підстав для\~зменшення розміру\~аліментів,\~оскільки позивач\~отримав тяжке\~поранення виконуючи\~бойові завдання. З урахуванням викладених обставин суд приходить до висновку про доведеність і обґрунтованість позовних вимог [PERSON] , у зв`язку з чим вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Враховуючи викладене та

Outcome: approved