Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-15 00:00:00

В провадженні Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області перебуває цивільна справа за позовною заявою [PERSON] до Ужгородської міської ради, [PERSON] , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: [PERSON] , приватний нотаріус Ужгородського міського нотаріального округу Петрик Н.В., приватний нотаріус Ужгородського міського нотаріального округу Борисова О.С., [PERSON] , ГУ Держгеокадастру у Закарпатській області, про визнання незаконним та скасування рішення Ужгородської міської ради, визнання незаконними та скасування державних актів на право власності, визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину, скасування реєстрації прав на нерухоме майно. Позов мотивує тим, що 16.04.2010 року 5 сесією 5 скликання (17 пленарне засідання) Ужгородської міської ради прийнято рішення №1406 п. 4, яким Ужгородська міська рада вирішила: «Згідно ст.ст. 118, 119, 121 Земельного Кодексу України раніше надані земельні ділянки передати у приватну власність громадянам для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд: Бугрі Ружені Гаврилівні пл. 0,0572 га по [ADDRESS] ». Позивач вважає, що винесене рішення прийняте в порушення вимог ст.ст. 118, 119 Земельного кодексу України щодо Порядку безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами. Зауважує, що рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 28.09.2009 у справі №2п-7/09 року про визначення порядку користування земельною ділянкою за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] не є правовстановлюючим документом на земельну ділянку. При цьому вказала, що у рішенні суду не йшлося про передачу [PERSON] у приватну власність присадибної ділянки площею 0.0572 га за адресою [ADDRESS] та земельна ділянка не виділялася з прибудинкової території рішенням суду від 28.09.2009 року у справі №2н-7/09. Вказує, що виносячи рішення про передачу у приватну власність [PERSON] земельної ділянки площею 0,0572 га, як вже раніше надану, Ужгородська міська рада не перевірила того, чи відповідають вимогам документи, подані [PERSON] , чи є вони правдивими та достовірними, та чи відповідають вимогам закону, а саме те, що належить заявнику квартира в двоквартирному будинку чи садиба, та не перевіривши того, чи виготовлявся проект відведення земельної ділянки у користування чи у власність раніше, як того вимагає ч. 2 ст. 118 Земельного кодексу України, чи є державний акт на право користування земельною ділянкою у [PERSON] , в той же час вписано ст. 119 ЗКУ, в порушення вимог Земельного кодексу України, передала земельні ділянки одному власнику квартири, чим порушила на думку позивача її конституційні права на спільну власність. Позивач вказує, що земельна ділянка, на якій розташований будинок, згідно облікових даних БТІ складає площу 903 м.кв. На земельній ділянці знаходиться двоквартирний будинок площею 96.6 м.кв. На час приватизації квартири [ADDRESS] , у 1993 році [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (свідоцтво про право власності на кв. [ADDRESS] , видане на підставі розпорядження міського фонду комунального майна від 06.08.1993 №68) та на час приватизації кв. [ADDRESS] [PERSON] у 1994 році (свідоцтво про право власності на кв. [ADDRESS] , видане на підставі розпорядження міського фонду комунального майна від 23.02.1994 року №2-ж) земельна ділянка складала площу 903 кв.м. Під двоквартирним будинком - літера «А» зайнято по зовнішнім обмірам 132 м.кв., під нежитловими будівлями: літера «Б» - сарай цегляний (двомістний) - 21 кв.м., «В» - вбиральня цегляна - 2 кв.м., літера «Г» гараж металевий [PERSON] - 27 кв.м. Усього під житловим будинком і будівлями нежитловими зайнято 182 кв.м., під садом і огородом 390 м.кв. Разом під житловим будинком і господарськми будівлями, садом і огородом зайнято площу 572 м.кв.; під двором 331 м.кв. Отже [PERSON] передано фактично усю земельну ділянку, яка мала би бути у спільній сумісній власності, а не в приватній власності одного власника квартири. Зазначає, що [PERSON] з метою заволодіння усією земельною ділянкою, в змові з посадовими особами КП «Бюро технічної інвентаризації м. Ужгорода», начальником Земельного відділу Ужгородської міської ради та приватним підприємством «Ландком», виготовили кадастрову справу на земельну ділянку (присадибна земельна ділянка) площею 0,0572 га, де вписали завідомо неправдиві дані. Окрім того, без її відому подали ксерокопії квартири позивача, де вона уточнювала площу квартири [ADDRESS] . Більше того, позивач вказує, що директором КП «БТІ м. Ужгорода» 29.03.2010 року було надано завідомо неправдиву довідку №2132 про те, що будинок [ADDRESS] , зареєстровано за громадянами [PERSON] 1/2 та [PERSON] 1/2 площею 72,34 кв. м., у довідці вказано, що у будинку є дві кімнати з житловою площею 43 кв. м., тобто з довідки вбачається те, що [PERSON] і [PERSON] належить не квартира, що є частиною у будинку, а окремий будинок, а власників кв. [ADDRESS] взагалі не існує. Вказані дії привели до того, що [PERSON] незаконно заволоділа фактично усією земельною ділянкою, яка не є садибою, і яка не може належати одному співвласнику квартири у будинку на праві особистої власності. Разом з тим, на переконання позивача, вказані дії призвели до того, що при передачі земельної ділянки відчужено частину її квартири, викрадено капітальну будівлю дворової вбиральні під літерою літера «В», вибули з її користування дерев`яні сараї під літерою літера «Д» і «Е», та у позивача нема доступу до підвалу під літерою ПД-І, де знаходяться інженерні мережі по водопостачанню та водовідведенню, які призначені для експлуатації двох квартир будинку [ADDRESS] . Позивач наголошує, що у рішенні Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 28.09.2009 року встановлено, що земельна ділянка становить згідно кадастрового плану 944 кв. м. і знаходиться у користуванні власників двох квартир, однак ні кадастрового плану, виготовленого СП ТОВ «БАКС», ні проекту розподілу, який би було виготовлено КП «Румб», у 10.09.2002 року заявницею [PERSON] не надано. Вказує, що на даний час її право на приватизацію земельної ділянки є неможливим оскільки поки не буде скасовано рішення Ужгородської міської ради від 16.04.2010 року №1406 про передачу [PERSON] у приватну власність земельної ділянки і два державні акти на земельні ділянки, їх державна реєстрація та свідоцтва про право на спадщину за законом, видані приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Петрик Н.В., вона не може подати заяву про надання дозволу на розробку проекту відведення землеустрою на передачу у спільну сумісну чи спільну часткову власність земельної ділянки. Враховуючи викладене, просить суд: - визнати незаконним та скасувати рішення 5 сесії 5 скликання (17-е пленарне засідання) Ужгородської міської ради від 16.04.2010 року №1406 в ч. 4, яким Ужгородська міська-рада вирішила: згідно ст.ст. 118, 119, 121 Земельного кодексу України раніше надані земельні ділянки передати у приватну власність громадянам для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд [PERSON] пл. 0,0572 га по [ADDRESS] ; - зобов`язати Ужгородську міську раду скасувати рішення від 16.04 2010 року №1406 в ч. 4, яким Ужгородська міська рада вирішила: згідно ст.ст. 118, 119, 121 Земельного кодексу України раніше надані земельні ділянки передати у приватну власність громадянам для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд [PERSON] пл. 0,0 572 га по [ADDRESS] . - визнати незаконними та скасувати державні акти на право власності на земельні ділянки Серія ЯИ №240080 кадастровий номер: 2110100000:58:002:0090 та серія ЯИ №240081 кадастровий номер: 2110100000:58:002:0091, видані [PERSON] , та скасувати їх державну реєстрацію державного акту на право власності на земельні ділянки; - визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, видане приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Петрик Н.В. №187 від 25.02.2013 року; - скасувати реєстрацію прав в Державному реєстрі прав на нерухоме майно на земельну ділянку за кадастровим номером 2110100000:58:02:0091, що розташована за адресою: [ADDRESS] , від 25.02.2013 під номером запису про право власності: 215195, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 13545421101; - визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, видане приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Петрик Н.В. №188 від 25.02.2013 року; - скасувати реєстрацію прав в Державному реєстрі прав на нерухоме майно на земельну ділянку за кадастровим номером 2110100000:58:02:0090, що розташована за адресою: [ADDRESS] , від 25.02.2013 під номером запису про право власності: 215366, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 13555021101. Не погоджуючись із позовною заявою, через канцелярію суду надійшов відзив представника Ужгородської міської ради, відповідно до якого відповідач просить відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. Звернула увагу суду на той факт, що оскаржуване рішення прийнято з дотриманням вимог закону та в межах повноважень міської ради на підставі поданих заінтересованою особою документів. Зауважила, що Ужгородська міська рада при прийнятті оскаржуваного рішення не виходила за межі земельної ділянки, встановленої рішенням суду від 28.09.2009 року у справі №2п-7/09. Також були подані відповідні технічні матеріали, розроблені ТОВ «ЛАНД КОМ» та розробниками технічної документації були виконані всі передбачені законодавством процедури. Наголосила, що позивач не надала вагомих доказів для визнання незаконним та скасування рішення Ужгородської міської ради №1406 від 16.04.2010, а також не надано достовірних доказів тому, що відповідач користується земельною ділянкою, яка не відповідає її межам та розмірам відповідно до правовстановлюючого документу. У зв`язку з наведеним, у задоволенні позову просила відмовити. Позивач у судовому засіданні підтримала позовні вимоги та просила задовлити такі у повному обсязі. Наголосила, що спірна земельна ділянка була передана у власність іншому співвласнику житлового приміщення незаконно на підставі підроблених документів. Просила врахувати, що державна реєстрація земельних ділянок позбавляє її права на подачу документів на приватизацію. Представник Ужгородської міської ради у судове засідання неодноразово заперечувала щодо задоволеня позову з підстав зазначених у відзиві на позов. На продовження розгляду справи не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, додаткових заяви чи клопотань не подавала. Відповідач [PERSON] не скористалася правом на участь у судовому засіданні, про причини неявки не повідомила, клопотань, заяв чи відзив на позов не подавала, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином. Треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору [PERSON] , приватний нотаріус Петрик Н.В., приватний нотаріус Борисова О.С., та представник ГУ Держгеокадастру у Закарпатській області у судове засідання не з`явилися, про причини неявки не повідомили, заяв чи клопотань не подавали, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином. Третя особа [PERSON] у судовому засідання вимоги позовної заяви підтримав та просив задоволити таку. Заслухавши пояснення учасників судового засідання, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази, виходячи з їх належності та допустимості, суд приходить до наступного висновку. За приписом ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст.\~328\~ЦК України\~право власності\~набувається на\~підставах,\~що не\~заборонені законом,\~зокрема із\~правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом. З матеріалів справи встановлено, що земельна ділянка, на якій розташований будинок [ADDRESS] , згідно облікових даних БТІ складає площу 903 м.кв., на ній знаходиться двоквартирний будинок площею 96.6 м.кв., під двоквартирним будинком - літера «А» зайнято по зовнішнім обмірам 132 м.кв., під нежитловими будівлями: літера «Б» - сарай цегляний (двомістний) - 21 кв.м., «В» - вбиральня цегляна - 2 кв.м., літера «Г» гараж металевий - 27 кв.м. Усього під житловим будинком і будівлями нежитловими зайнято 182 кв.м., під садом і огород ом 390 м.кв. Разом під житловим будинком і господарськими будівлями, садом і огородом зайнято площу 572 м.кв.; під двором 331 м.кв. З оглянутих копій свідоцтв про право власності на житло вбачається, що станом на момент передання у власність спірної земельної ділянки, власником домоволодіння за адресою: [ADDRESS] , була [PERSON] , а власниками кв. [ADDRESS] у вказаному будинку [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Судом встановлено, що п. 4 рішення V сесії V скликання Ужгородської міської ради №1406 від 16.04.2010 ухвалено згідно ст.ст. 118, 119, 121 Земельного кодексу України раніше виділену земельну ділянку передано у власність громадянам для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд [PERSON] , пл. 0,0572 га по [ADDRESS] . На підставі вказаного рішення Ужгородської міської ради, [PERSON] було видано Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯИ №240080 від 08.07.2010 року, кадастровий номер земельної ділянки 2110100000:58:002:0090, та Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯИ №240081 від 08.07.2010 року, кадастровий номер земельної ділянки 2110100000:58:002:0091. Згідно наявних у матеріалах справи інформаційних довідок з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №137753454 та №137756617, власником земельної ділянки за кадастровим номером 2110100000:58:002:0090 та земельної ділянки за кадастровим номером 2110100000:58:002:0091 є [PERSON] . Судом також встановлено, що рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 28.09.2009, залишено в користування [PERSON] , власниці кв. [ADDRESS] , що становить 74/100 ідеальної частини домоволодіння [ADDRESS] , та залишено в користування [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , власникам кв. [ADDRESS] , що становить 26/100 ідеальної частини домоволодіння [ADDRESS] . Вказаним рішенням суду встановлено, що земельна ділянка становить згідно кадастрового плану 944 кв. м. і знаходиться у користуванні власників двох квартир. За приписами ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Одночасно, суд приймає до уваги твердження позивача про те, що вищевказане рішення суду не є правовстановлюючим документом на спірну земельну ділянку, у такому не йшлося про передання [PERSON] у приватну власність присадибну ділянку площею 0.0572 га за адресою [ADDRESS] , і земельна ділянка не виділялася з прибудинкової території. Крім того, оглянувши у судовому засіданні архівні матеріали, на підставі яких було прийнято п. 4 рішення V сесії V скликання Ужгородської міської ради №1406 від 16.04.2010, надані архіваріусом Ужгородської міської ради, судом встановлено, що подані [PERSON] в Ужгородську міську раду 30.03.2010 року матеріали не відповідають вимогам документів, на підставі яких повинно прийматися рішення про передачу у приватну власність земельної ділянки, яка була би в користуванні. Відповідно до ст. 12 ЗК України до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин належить розпорядження землями територіальних громад, надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності і зміна їх цільового призначення відповідно до цього Кодексу. За приписами ст. 125 та ст. 126 ЗК України, право власності\~на земельну\~ділянку,\~а також\~право постійного\~користування та\~право оренди\~земельної ділянки\~виникають з\~моменту державної\~реєстрації цих\~прав. Право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". Згідно ч. 1 ст. 74 ЗУ «Про місцеве самоврядування» органи та посадові особи місцевого самоврядування несуть відповідальність за свою діяльність перед територіальною громадою, державою, юридичними і фізичними особами. Відповідно до ч. 10 ст. 59 ЗУ «Про місцеве самоврядування» акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку. Положення ст. 120 ЗК України закріплює загальний принцип цілісності об`єкту нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований. За цією нормою визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду. Як встановлено судом, рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 28.09.2009 було визначено ідеальні частки власників кв. [ADDRESS] , що становить 26/100 та 74/100 ідеальних частин відповідно. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 21 ЦК України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. З огляду на фактичні обставини справи, приймаючи до уваги, що оспорюване рішення Ужгородської міської ради, яким передано у власність [PERSON] земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд пл. 0,0572 га по [ADDRESS] , прийнято в супереч вимог законодавства, яким зокрема встановлено, що право на земельну ділянку повинно визначатись пропорційно до часток осіб у праві власності житлового будинку. За такого, суд приходить до переконання, що п. 4 рішення Ужгородської міської ради №1406 від 16.04.2010 року «про передачу у приватну власність [PERSON] земельної ділянки площею 0,0572 га по [ADDRESS] для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд» підлягає визнанню незаконним та скасуванню. Суд зазначає, що скасування п. 4 рішення Ужгородської міської ради №1406 від 16.04.2010 року є підставою для визнання незаконними та скасування державних актів на право власності на земельні ділянки серії ЯИ №240080 кадастровий номер: 2110100000:58:002:0090 та серії ЯИ №240081 кадастровий номер: 2110100000:58:002:0091, видані [PERSON] , та скасування державної реєстрації державного акту на право власності на земельні ділянки. Разом з тим, суд зазначає, що позовна вимога про зобов`язання Ужгородську міську раду скасувати рішення від 16.04 2010 року №1406 в п. 4, яким Ужгородська міська рада вирішила: згідно ст.ст. 118, 119, 121 Земельного кодексу України раніше надані земельні ділянки передати у приватну власність громадянам для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд [PERSON] пл. 0,0 572 га по [ADDRESS] , до задоволення не підлягає, оскільки вказаний пункт рішення міської ради скасований рішенням суду та окремому вирішенню не підлягає. Вирішуючи позовні вимоги про визнання недійсними свідоцтв про право на спадщину за законом, виданих приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Петрик Н.В. №187 та №188 від 25.02.2013 року, а також скасування реєстрації прав в Державному реєстрі прав на нерухоме майно на земельну ділянку, суд виходить з наступного. Судом встановлено, що після оформлення [PERSON] права власності на земельні ділянки за кадастровим номером 2110100000:58:002:0090 та кадастровим номером 2110100000:58:002:0091, право власності на такі в подальшому перейшли до [PERSON] на підставі свідоцтв про право на спадщину за законом №187 та №188 від 25.02.2013 року, на підставі чого було проведено реєстрацію таких в Державному реєстрі прав на нерухоме майно на вказані земельні ділянки. Зважаючи на те, що пункт 4 рішення Ужгородської міської ради №1406 від 16.04.2010 року, яким передано у власність [PERSON] спірну земельну ділянку, скасований судом, натомість право позивача на приватизацію земельної ділянки є неможливим до скасування свідоцтв про право на спадщину за законом, задля відновлення становища, яке існувало до порушення законних прав та інтересів позивача, суд приходить до висновку, що слід визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, видане приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Петрик Н.В. №187 від 25.02.2013 року та скасувати реєстрацію прав в Державному реєстрі прав на нерухоме майно на земельну ділянку за кадастровим номером 2110100000:58:02:0091. Аналогічного висновку суд також приходить про необхідність визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, видане приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Петрик Н.В. №188 від 25.02.2013 року та скасувати реєстрацію прав в Державному реєстрі прав на нерухоме майно на земельну ділянку за кадастровим номером 2110100000:58:02:0090. У відповідності до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. З урахуванням всіх обставин справи, враховуючи вимоги ст. 81 ЦПК України - кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, виходячи із принципів розумності та справедливості, зважаючи на те, що позивачем було надано належні докази на підтвердження частини своїх тверджень та такі не знайшли свого спростування доводами сторони відповідачів, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають до часткового задоволення.

Outcome: partial