Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-20 00:00:00

Позивач [PERSON] \~звернувся до Богородчанського районного суду Івано-Франківської області з позовною заявою до [PERSON] у якому поставив питання про позбавлення відповідачки батьківських прав стосовно малолітньої дочки [PERSON] , [INFO] . Заявлені вимоги у поданій заяві та в ході судового розгляду мотивував тим, що 25 липня 1995 року у Космацькій сільській раді Богородчанського району Івано-Франківської зареєстрував шлюб з відповідачкою. Сімейне життя не склалося і рішенням Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 15 серпня 2019 року шлюб між ними розірвано. За час перебування в шлюбі у них [INFO] народилась дочка [PERSON] . Після розірвання шлюбу за взаємною згодою дочка залишилась жити з відповідачкою. Спору про визначення місця проживання дитини між ними не було. Однак в жовтні 2020 року, відповідачка, запевнивши його, що має потребу на короткий час виїхати за межі України, залишила дочку з ним і виїхала з України з її слів до Франції. Ще протягом кількох місяців мати підтримувала контакт з дочкою, періодично зв`язувалась із нею телефоном, а згодом такі контакти припинила, стосунків з дочкою останніх кілька років не підтримує, жодним чином не піклується про її долю, не проявляє інтересу до її здоров`я, байдужа до потреб, фізичного та духовного розвитку дитини. Таким чином, відповідачка своїх батьківських обов`язків не виконує зовсім. Не цікавить відповідачку і питання матеріального утримання дитини, яка залишились на повному його утриманні. Вказані обставини на думку позивача свідчать, що відповідачка свідомо не бажає брати участь у вихованні дитини та в її житті в цілому. Тому просив задовольнити позовні вимоги і позбавити відповідачку батьківських прав. Представник органу опіки та піклування [PERSON] у судовому засіданні підтримав висновок зроблений комісією з питань захисту прав дитини Богородчанської селищної ради про доцільність позбавлення батьківських прав відповідачки відносно малолітньої дочки [PERSON] . Пояснив, що [PERSON] тривалий час проживає за межами України та припинила будь які контакти з дочкою, не займається вихованням дитини, не цікавиться здоров`ям, навчанням. Дитина повністю знаходиться під опікою батька. Орган опіки та піклування тривалий час відтерміновував вирішення цього питання, намагався контактувати з віповідачкою, з`ясувати причину такої поведінки, однак в врешті дійшов висновку, що відповідачка свідомо ухиляється від виконання свого батьківського обов`язку. Дитина, з якою неодноразово проводились бесіди працівниками служби, має образу на матір, підтвердила, що не спілкується з нею, висловила свою підтримку рішенню батька, який ініціював питання позбавлення батьківських прав. Відповідачка в судове не з`явилася повторно, про час та місце розгляду справи повідомлялася у встановленому законом порядку, про причину неявки суд не повідомила, відзиву на позовну заяву не надала. У зв`язку з цим судом постановлено ухвалу про заочний розгляд справи на підставі наявних у ній доказів. Заслухавши пояснення позивача та його представника, представника органу опіки та піклування, свідків, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов слід задовольнити. Згідно з частиною першою статті 18, частиною першою статті 27 Конвенції про права дитини держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до пункту 2 частини першої\~статті 164 СК України\~мати чи батьком можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Відповідно до ст.141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. В судовому засіданні встановлено, що відповідачка є матір`ю, народженої у шлюбі з позивачем неповнолітньої [PERSON] , [INFO] . Після розірвання шлюбу дочка залишилась проживати з матір`ю. Однак у жовтня 2020 року відповідачка виїхала за межі України і дочка перейшла проживати до позивача. З того часу відповідачка не поверталася до доньки і перестала цікавитись її життя. Рішенням Богородчанської селищної ради від 27 травня 2022 року №545-25/2022 було затверджено висновок щодо визначення місця проживання малолітньої дитини [PERSON] з батьком [PERSON] . З того часу як відповідачка покинула дочку, позивач самостійно займається її вихованням та матеріальним утриманням. Відповідачка припинила контакти з дитиною. Протягом чотирьох років [PERSON] жодного разу не бачилася з дочкою, не проявляє турботу і піклування стосовно її стану здоров`я, життєвих потреб, не бере ніякої участі у вихованні дитини, не займається її розвитком, не підтримує матеріально. Така поведінка відповідачки, на думку суду, свідчить про байдуже її ставлення до дитини та виконання своїх батьківських обов`язків. Доводи позивача підтверджені дослідженим в суді доказами, в тому числі і поясненнями допитаних свідків [PERSON] та [PERSON] , які підтвердили той факт, що позивачка протягом кількох останніх років не бере участі у житті дитини. Дитина проживає з батьком, який займається її вихованням та матеріальним забезпеченням. Згідно з висновком органу опіки та піклування Богородчанської селищної ради відповідачка ухиляється від виконання батьківських обов`язків, а позбавлення її батьківських прав буде відповідати інтересам дитини. Відповідно до норм Сімейного кодексу України позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Цей захід впливу є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батьків, так і для дітей (стаття 166 СК України), тому він підлягає застосуванню лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. При вирішенні питання про позбавлення батьківських прав важливим є ставлення батьків до дитини, бажання спілкуватися і приймати участь у її вихованні, перейматись її інтересами. Судом не встановлено обставин, які би свідчили, що відповідачка прагне брати участі у житті дочки. Така її поведінка вказує на те, що дійсних намірів до налагодження взаємин та зміни свого ставлення до материнства відповідачка не проявляє тривалий час. За наведених обставин, суд вважає позовні вимоги доведеними. Підстави для позбавлення відповідачки батьківських прав щодо дитини, визначені п.2 ч.1 ст.164 СК України наявні. На підставі наведеного, ст.ст.150, 164, 165, 166 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved