Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-13 00:00:00

10.04.2024 р. [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Позовні вимоги мотивовано тим, що сторони перебувають у шлюбі, однак на даний час сім`я розпалася та існує формально, ведення спільного господарства і сумісне проживання припинено остаточно. Позивач вважає, що збереження сім`ї не можливе і суперечить його інтересам. Справу передано головуючому судді 10.04.2024 р. 15.04.2024 р. суддя перебувала у відпустці. 16.04.2024 р. отримано відомості про зареєстроване місце проживання відповідача. Ухвалою Ріпкинського районного суд Чернігівської області від 16.04.2024 р. прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження. Призначено судове засідання на 14.05.2024 р. Позивач та відповідач у судове засідання не з`явилися. Повідомлені про день, час та місце розгляду справи належним чином. Позивач у позовній заяві просив розглядати справу без його участі. Відповідач 14.05.2024 р. подала заяву, зареєстровану за вх. № 1771/24, про визнання позовних вимог, просила розглядати справу без її участі. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши письмові докази у справі, приходить до наступного. Судом встановлено, що сторони 25.03.2023 р. зареєстрували шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] (а. с. 7). Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд зазначає про таке. Частиною 3 статті 56 Сімейного кодексу України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Відповідно до ч. 1 ст. 106 СК України подружжя, яке не має дітей, має право подати до органу державної реєстрації актів цивільного стану заяву про розірвання шлюбу. Якщо один із подружжя через поважну причину не може особисто подати заяву про розірвання шлюбу до органу державної реєстрації актів цивільного стану, таку заяву, нотаріально засвідчену або прирівняну до неї, від його імені може подати другий з подружжя. Якщо один із подружжя через поважну причину не може особисто подати заяву про розірвання шлюбу до органу державної реєстрації актів цивільного стану, таку заяву, нотаріально засвідчену або прирівняну до неї, від його імені може подати другий з подружжя. За позицією Чернігівського апеляційного суду, викладеною у постанові від 13.03.2024 р. (справа № 743/1755/23), пославшись на положення ч. 1 ст. 106 СК України, суд першої інстанції не звернув увагу на конструкцію цієї статті, якою передбачено можливість (а не обов`язок) подати до органу реєстрації актів цивільного стану заяву про розірвання шлюбу у разі відсутності неповнолітніх дітей. Отже, норми СК України передбачають як звернення подружжя до органів РАЦС з спільною заявою про розірвання шлюбу, так і звернення одного із подружжя до суду з позовом про розірвання шлюбу незалежно від того, чи є у подружжя неповнолітні діти та незалежно від того, що подружжя не заперечує проти розірвання шлюбу. Відтак з огляду на позицію суду апеляційної інстанції суд не встановлює у даній справі обставини відсутності предмета спору. Суд вважає, що позовна заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі позивача та не має підстав вважати, що внаслідок розірвання шлюбу будуть порушені права сторін. Крім того, позивач не просила надати строк на примирення, від відповідача таке клопотання теж не надходило. Тому шлюб між сторонами необхідно припинити шляхом його розірвання. Виходячи з положень ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір. Відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Outcome: approved