Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-12 00:00:00

18 березня 2024 року [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] , в якій посилаючись на статті 110, 112, 113, СК України, просив розірвати шлюб між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 29 грудня 2015 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Славутицького міського управління юстиції у Київській області, актовий запис № 182. Позов обґрунтовано тим, що 29 грудня 2015 року сторони уклали шлюб, який був зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану Славутицького міського управління юстиції у Київській області, актовий запис №182. За час шлюбу в них народився син [PERSON] , [INFO] . Підставою для розірвання шлюбу є те, що з вересня 2023 року шлюбні відносини між сторонами фактично припинені через різні погляди на життя та сімейні стосунки. Позивач та відповідачка живуть самостійним життям, спільне господарство не ведуть, спільний бюджет в них відсутній, тому шлюб існує формально, подальше збереження шлюбу та спільне життя суперечить інтересам позивача. Спірні питання про поділ майна та визначення місця проживання дитини відсутні. Після розірвання шлюбу дитина залишається проживати разом з відповідачкою Ухвалою від 15 квітня 2024 року, після виконання вимог, передбачених частиною шостою статті 187 ЦПК України, позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, визначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін та призначено судове засідання на 13 травня 2024 року. Позивач та відповідачка у призначене судове засідання не прибули, про дату, час і місце якого були повідомлені належним чином. Разом з позовною заявою позивач подав до суду клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідачка у поданій до суду заяві також просила розглянути справу за її відсутності, позов визнала, просила після розірвання шлюбу залишити їй прізвище [PERSON] , зазначила, що після розірвання шлюбу дитина буде проживати разом із нею, майновий спір відсутній. Відповідно до частини другої статті 247 ЦПК України в разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З огляду на викладене, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. З матеріалів справи судом встановлено, що згідно із свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим 29 грудня 2015 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Славутицького міського управління юстиції у Київській області, копію якого долучено до справи, [PERSON] та [PERSON] , 29 грудня 2015 року зареєстрували шлюб у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану Славутицького міського управління юстиції у Київській області, про що 29 грудня 2015 року складено відповідний актовий запис за №182. Після державної реєстрації шлюбу присвоєні прізвища: чоловіку - [PERSON] , дружині - [PERSON] . [INFO] , під час шлюбу, в них народився син [PERSON] , батьком якого записаний [PERSON] , матір`ю [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим 11 жовтня 2016 року Славутицьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області, копію якого долучено до справи. [PERSON] , позивач у справі, зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , з 03.07.2009, що підтверджується витягом з Єдиного державного демографічного реєстру щодо реєстрації місця проживання №542871 від 15.04.2024. [PERSON] , відповідачка, зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , з 12.06.2023, що підтверджується витягом з Єдиного державного демографічного реєстру щодо реєстрації місця проживання №5428621 від 15.04.2024 та інформацією №15-08/521 від 22.03.2024, наданою Управлінням адміністративних послуг виконавчого комітету Славутицької міської ради Вишгородського району Київської області. Як на підставу для розірвання шлюбу позивач послався на те, що внаслідок різних поглядів на життя і сімейні стосунки з вересня 2023 року шлюбні відносини між позивачем та відповідачкою фактично припинені, сторони не ведуть спільне господарство, спільний бюджет в них відсутній, тому шлюб існує формально, подальше збереження шлюбу та спільне життя суперечить інтересам позивача. Вказані обставини відповідачка не заперечує. Відповідно до положень статті 51 Конституції України, частини першої статті 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно з частиною четвертою статті 10 ЦПК України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Зі статті 5 Протоколу № 7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 р., ратифікована Україною 17 липня 1997 р.) вбачається, що кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Згідно з частиною другою статті 18, статтею 51, частиною третьою статті 56, частиною першою статті 110 СК України дружина і чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань, при цьому способом захисту сімейних прав та інтересів, у тому числі є право на припинення шлюбних відносин шляхом пред`явлення до суду позову про розірвання шлюбу одним з подружжя. Відповідно до частини другої статті 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що за час сімейного життя у сторін склалася обстановка, що виключає можливість спільного проживання. Примирення між подружжям та збереження сім`ї неможливе. За таких обставин суд дійшов висновку, що сім`я розпалась остаточно, а шлюб існує формально, подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам позивача та відповідачки. Ураховуючи відсутність обставин, що перешкоджають розірванню шлюбу, передбачених частиною другою статті 110 СК України, суд вважає за необхідне позов про розірвання шлюбу задовольнити, оскільки позовні вимоги є обґрунтованими і такими, що не суперечать закону та не порушують права інших осіб. Як убачається з матеріалів справи, сторони вирішили питання проживання дитини після розірвання шлюбу, дитина буде проживати разом із відповідачкою, майновий спір між сторонами відсутній. Відповідно до статті 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. У поданій до суду заяві відповідачка просила після розірвання шлюбу залишити їй прізвище [PERSON] , тому суд доходить висновку про залишення їй цього прізвища після розірвання шлюбу. Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. За змістом частини першої статті 142 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. У позовній заяві позивач просив не стягувати з відповідачки на його користь судові витрати по сплаті судового збору. За змістом частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частиною третьою статті 13 ЦПК України передбачено, що учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Виходячи з наведеного та враховуючи, що відповідачка визнала позов до початку розгляду справи по суті, то на користь позивача з державного бюджету підлягає поверненню 50 відсотків судового збору в сумі 605,60 гривень, який він сплатив при поданні позову згідно з ID квитанцією 7327-7458-8882-6930 АТ «ТАСКОМБАНК» від 18.03.2024, інша частина судового збору, сплаченого позивачем при поданні позову, за його заявою на його користь з відповідачки не стягується. На підставі викладеного,

Outcome: approved