Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-16 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування позову зазначив, що 31 липня 1971 року зареєстрував шлюб з [PERSON] у Новосанжарському районному бюро ЗАГС Полтавської області. Вказав, що підставою для розірвання шлюбу є ті обставини, що у сторін відсутні спільні інтереси, наявні різні погляди на життя, організацію побуту та ведення домашнього господарства, відсутні взаєморозуміння, взаємна підтримка та взаємодопомога. Сторони втратили почуття любові та поваги один до одного. Позивач з відповідачем спільного господарства не веде. Позивач зазначив, що відповідач відмовляється розірвати шлюб в органах РАЦС. Примирення між сторонами неможливе, заважаючи на поважний вік та враховуючи неприязні відносини які між ними склалися. Позивач просить розірвати шлюб. Ухвалою суду від 15 березня 2024 року відкрито провадження по справі в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Роз`яснено відповідачу право подати відзив на позов, а позивачу відповідь на відзив. Позивач в судове засідання не з`явився, подав клопотання в якому просив справу розглянути за його відсутності, позовні вимоги задовольнити (а.с. 22). Відповідач в судовому засіданні не заперечувала проти задоволення позовних вимог. Просила після розірвання шлюбу залишити прізвище « [PERSON] ». Вислухавши відповідача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав. Відповідно до ст.ст. 110-112 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до ст. 109 СК України шлюб розривається судом, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їх права, а також права їх дітей. Шлюб між сторонами зареєстрований виконавчим комітетом Новосанжарським районним\~бюро ЗАГС\~Полтавської області 31 липня 1971 року, актовий запис № 39, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого 31 липня 1971 року (а.с.4). Від шлюбу сторони не мають неповнолітніх дітей. Шлюбні відносини між сторонами фактично припинилися. Спільне життя у сторін не склалося через відсутність взаємної любові, поваги, взаєморозуміння, взаємної підтримка та взаємодопомоги, різні погляди на життя, організацію побуту та ведення домашнього господарства. Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Для поваги до права дружини або чоловіка на пред`явлення вимоги про розірвання шлюбу потрібен прояв другим з подружжя власної гідності, поваги до себе. Позивач скористався даним правом та звернувся до суду з цим позовом, наполягає на розірванні шлюбу і не бажає продовжувати подружні стосунки з відповідачем, відповідач не заперечує проти розірвання шлюбу. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а позивач не має намір зберігати шлюб з відповідачем. Приймаючи до уваги пояснення сторін, суд вважає, що причини, що спонукають наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б їх інтересам, що має істотне значення, внаслідок чого позов підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 16 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року чоловіки і жінки користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Відповідно до ч. 3 ст. 105 Сімейного Кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, беручи до уваги вимоги ст. 110 Сімейного Кодексу. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Відповідно до ст. 112 ч.2 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. При таких обставинах справи суд вважає, що сім`я сторін розпалась остаточно, підстав для досягнення примирення між сторонами немає, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам подружжя і тому суд приходить до висновку про розірвання шлюбу між сторонами. Згідно ч. 2 ст. 114, абз. 2 ч. 3 ст. 115 СК України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. В зв`язку з тим, що позивач не заявляє вимог про стягнення з відповідача на його користь судових витрат, суд,

Outcome: approved