Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-21 00:00:00

короткий виклад обставин справи. 18.08.2023 [PERSON] , в інтересах якої діє адвокат Крамар В. П., звернулася до суду із позовом до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради про позбавлення батьківських прав та збільшення розміру аліментів. Свої позовні вимоги обгрунтовує тим, що [INFO] у сторін народилася дочка - [PERSON] , яка проживає разом з матір`ю, перебуває на її утриманні. Батько [PERSON] не бере участі у вихованні, утриманні дитини, не цікавить станом її здоров`я, особистим розвитком, навчанням, не спілкується з дитиною, не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі, не підтримує жодним чином. Отож просить суд ухвалити рішення, яким позбавити [PERSON] батьківських прав стосовно дитини - [PERSON] , [INFO] . 21.09.2022 Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області було видано судовий наказ, яким стягнуто з відповідача [PERSON] аліменти на утримання дочки. Зазначає, що призначена судом сума аліментів на дитину не відповідає всім запитам й потребам останньої. Враховуючи вартість продуктів харчування, одягу, відвідування дитиною гуртків й беручи до уваги те, що відповідач є здоровим та працездатним чоловіком, інших утриманців немає, позивач вважає прийнятним збільшення розміру аліментів у розмірі 1/3 усіх видів заробітку (доходу) платника аліментів. Позиція учасників процесу. Позивач [PERSON] чи її представник [PERSON] у судове засідання не з`явились, однак останній подав клопотання про розгляд справи у їх відсутності, відповідно до якого позовні вимоги підтримують в повному обсязі та просять такі задовольнити, щодо заочного розгляду справи не заперечують. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з`явився, повідомлявся належним чином про дату, час та місце розгляду справи, причин неявки не повідомив та відзиву на позовну заяву не подав. Представник Управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради Х. Білінська в судове засідання не з`явилася, на адресу суду скерувала заяву про розгляд справи у її відсутності, висновок органу опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав підтримує в повному обсязі з підстав, обгрунтованих у такому. Процесуальні дії у справі. Згідно з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, справа № 607/15559/23 передана 22.09.2023 судді Рєпіну К. К. Ухвалою судді Козівського районного суду Тернопільської області Рєпіна К. К. від 27.09.2023 прийнято позовну заяву до розгляду й відкрито провадження у справі. Згідно з розпорядженням щодо призначення повторного автоматичного розподілу судових справ № 16/2023 від 10.10.2023 й протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями цивільна справа № 607/15559/23 10.10.2023 передана на розгляд судді Гриновець О. Б. Ухвалою Козівського районного суду Тернопільської області від 17.04.2024 закрито підготовче провадження й справу призначено до судового розгляду по суті. Оскільки учасники справи в судове засідання не з`явилися, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно з ч. 3 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Так як відповідач про дату та час розгляду справи повідомлений належним чином, про причини своєї неявки не повідомив, тому відповідно до ст. 280 ЦПК України суд вважає, що справу слід вирішити на підставі наявних доказів та постановити заочне рішення. Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Тож суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, заперечення, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, доходить наступного висновку. Фактичні обставини справи, встановлені судом. Сторони у справі [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого повторно 26.07.2019 Козівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області /а.с. 9/. Рішенням Золочівського районного суду Львівської області від 27 січня 2021 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано /а.с. 10/. Батько [PERSON] - [PERSON] упродовж навчання дочки контакту із школою не підтримує, не спілкується з учителями про навчальний процес, успішність й шкільне життя дочки, батьківські збори та родині свята не відвідує, дитину в школу не приводить й не забирає, що видно з відповіді Тернопільської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів № 27 ім. В. Гурняка Тернопільської міської ради Тернопільської області на адвокатський запит від 03.03.2023 /а.с. 13/. Як видно з відповіді лікаря ТОВ «Медичний центр святої Терези» на адвокатський запит № 5 від 01.03.2023 дитину [PERSON] на планові та позапланові медичні огляди приводить виключно мама [PERSON] , яка і здійснює догляд за дочкою в період хвороби. Батько [PERSON] на оглядах в дитячій поліклініці з дитиною ніколи не був /а.с. 14/. Згідно з судовим наказом Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 21.09.2022 з відповідача стягуються аліменти на користь позивачки на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 01.09.2022 і до досягнення дитиною повноліття /а.с. 15, 16/. З копії довідки про неотримання аліментів, виданої Золочівським відділом державної виконавчої служби у Золочівському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції № 3599 від 02.03.2023 видно, що [PERSON] дійсно не отримувала аліментів від [PERSON] у період з 01.09.2022 по 28.02.2023 /а.с. 17/. Відповідно до розрахунку заборгованості зі сплати аліментів від 02.03.2023 у [PERSON] станом на 02 березня 2023 року заборгованість із сплати аліментів складає 18 763, 50 гривень /а.с. 18, 19/. Згідно з довідками ДП «Люкс-Житло» ПП «Люкс» [PERSON] та [PERSON] не зареєстровані, але проживають за адресою: [ADDRESS] /а.с. 11, 12/. Виконавчий комітет Тернопільської міської ради як орган опіки і піклування своїм рішенням від 6 березня 2024 року № 382 «Про затвердження висновку щодо доцільності позбавлення батьківських прав» затвердив висновок органу опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] стосовно дитини [PERSON] , [INFO] /а.с. 112-115/. Вказані вище обставини, учасниками процесу не оспорюються та не заперечуються, а тому відповідно до ст. ст. 12, 229 ЦПК України такі докази визнаються судом належними, допустимими та достовірними. Норми права, які підлягають застосуванню при вирішенні спору та мотиви їх застосування. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом ( ч. 1 ст. 81 ЦПК України). Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. У постанові Верховного суду від 07.02.2019 по справі № 742/722/17 зазначено, що сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. В іншому разі, за умови недоведеності тих чи інших обставин суд вправі винести рішення по справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 51 Конституції України визначено, що батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. У відповідності до ч. 2, 3 ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до ч. 2 ст. 155 Сімейного кодексу України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявили щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Відповідно до ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. У пунктах 15, 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.2007 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" судам роз`яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей; ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Водночас, суд зазначає, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання. Попри це, в першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. Аналогічні висновки щодо застосування норм права висловлені також постанові Верховного Суду від 06 травня 2020 року у справі № 753/2025/19. Отже, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом і може мати місце при винній поведінці когось із батьків або їх обох, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав і інтересів дитини, направлений на позитивний результат у долі неповнолітньої дитини. Як стверджує позивач й встановлено судом, відповідач свідомо самоусунувся від виконання батьківських обов`язків щодо своєї малолітньої дочки [PERSON] , [INFO] , не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, не займається її вихованням, не цікавиться її навчанням, не спілкується з нею, не виявляє інтересу до її внутрішнього світу, морально та матеріально не утримує. Тож наведені докази, які описано вище, в їх сукупності належним чином підтверджують, що відповідач протягом тривалого часу ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню своєї малолітньої дочки, що відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України є підставою для позбавлення його батьківських прав. Суд вважає позовні вимоги [PERSON] в частині позбавлення батьківських прав підлягають задоволенню у повному обсязі, оскільки позбавлення [PERSON] батьківських прав стосовно малолітньої дочки [PERSON] , [INFO] , є виправданим й відповідатиме найвищим інтересам дитини. Водночас [PERSON] згідно з ст. 169 Сімейного кодексу України може звернутися до суду з позовом про поновлення батьківських прав після зміни відповідної поведінки як особи, позбавленої батьківських прав, та обставин, що були підставою для позбавлення батьківських прав. Суд під час вирішення спору щодо збільшення розміру аліментів виходить з наступного. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частиною 2 статтею 166 СК України передбачено, що особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Згідно із ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Відповідно до ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно з статтями 183, 184 СК України за рішенням суду розмір аліментів визначається у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Стягнення аліментів на дитину є одним із способів захисту її інтересів, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Відповідно до ч. 1 ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Особа, яка одержує аліменти, може звернутися до суду з позовом про збільшення розміру аліментів на дитину, якщо погіршилося її матеріальне становище, сімейний стан чи стан її здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я платника аліментів. У п. 23 постанови Пленуму Верховного суду України № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Якщо суд встановить, що матеріальне становище платника аліментів, дозволяє йому утримувати дитину, він може збільшити розмір аліментів (частку заробітку (доходу), яка буде стягуватися як аліменти на дитину), що підлягає стягненню з платника аліментів. Свідченням матеріального становища платника аліментів, є величина витрат на утримання особою себе та членів своєї сім`ї. Під зміною сімейного стану розуміється з`явлення у сім`ї платника або одержувача аліментів осіб, яким вони за законом зобов`язані надавати утримування і які фактично знаходяться на їх утриманні. Таким чином, особа, яка одержує аліменти - одержувач аліментів, може звернутися до суду з позовом про збільшення розміру аліментів на дитину, якщо погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я платника аліментів. У вказаній нормі закріплено перелік обставин, які можуть бути підставою для зміни розміру аліментів за рішенням суду: зміна матеріального стану; зміна сімейного стану; погіршення або поліпшення здоров`я. Вказане узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові від 05 лютого 2014 року № 6-143цс13, і неодноразово підтриманою Верховним Судому постановах: від 30 червня 2020 року, у справі № 343/945/19, провадження № 61-2057св20, від 12 січня 2022 року у справі № 545/3115/19, провадження № 61-18145св20, від 23 травня 2022 року у справі № 752/26176/18, провадження № 61-16697св21. Враховуючи вищезазначені норми законодавства, при вирішенні питання про збільшення розміру аліментів, слід з`ясовувати чи змінилося матеріальне становище, сімейний стан та стан здоров`я сторін, і чи ця зміна впливає на змогу сплачувати аліменти у відповідному розмірі. Судом не здобуто, а позивачем не надано жодного доказу на підтвердження того, що майновий стан відповідача істотно покращився та надає йому можливість сплачувати аліменти у новому, більшому розмірі, з часу видачі судового наказу від 21.09.2022, як і про погіршення або поліпшення стану здоров`я сторін. Так як обставини, які є підставою для збільшення розміру аліментів, позивачем не доведені, тому на думку суду задоволенню в цій частині позовних вимог до задоволення не підлягають. Збільшення витрат позивача на утримання дочки, в тому числі зростання цін, інфляційні не є обставинами у розумінні ст. 192 СК України, які самі по собі надають право вимагати збільшення розміру аліментів. Крім того, суд вважає, що сторони не позбавлені права в майбутньому на звернення до суду з позовом про зміну розміру стягуваних аліментів у зв`язку зі зміною матеріального стану однієї зі сторін, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Розподіл судових витрат між сторонами. Відповідно до ст. 141 ЦПК України сплачений позивачкою судовий збір в розмірі 1073,60 грн за позовну вимогу про позбавлення батьківських прав підлягає стягненню з відповідача на користь позивачки, а судовий збір в розмірі 1073,60 грн за позовну вимогу про збільшення розміру аліментів, від сплати якого позивачка була звільнена, - компенсувати за рахунок держави.

Outcome: partial