Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-15 00:00:00

У листопаді 2023 року [PERSON] звернулася до суду із вищевказаним позовом. В обгрунтування заявлених вимог позивачка зазначає, що 29.07.2020 між нею та відповідачем було укладено шлюб. Від спільного шлюбу подружжя має доньку - [PERSON] , [INFO] . Сімейне життя не склалось через несумісність характерів. Рішенням Подільського районного суду м. Києва № 758/2210/23 від 17.03.2023 шлюб було розірвано. Рішенням Подільського районного суду м. Києва № 758/2213/23 від 02.05.2023 з батька дитини стягнуто аліменти на утримання доньки. Малолітня донька [PERSON] проживає з народження за місцем проживання матері. Після припинення спільного проживання сторін, дитина залишилась проживати з матір`ю. В 2022 році, після початку бойових дій в м. Києві, мати разом з донькою виїхали за межі України, а на початку 2023 року повернулись на постійне місце проживання до м. Києва. Вихованням доньки займається лише мати, батько дитини життям доньки не цікавиться, спілкуватись не намагається. Таким чином позивачка звертається до суду із позовною заявою, в якій просить визначити місце проживання малолітньої доньки [PERSON] з її матір`ю [PERSON] . Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 13.11.2023 прийнято до розгляду та відкрито провадження у даній справі в порядку загального позовного провадження. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явилася, представник позивача [PERSON] подала до суду заяву, в якій просила розглядати справу без участі позивача та його представника, позовні вимоги підтримала у повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, подав до суду клопотання про розгляд справи без його участі. Представник третьої особи Служби у справах дітей Борщагівської сільської ради Бучанського району Київської області в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив заяви про розгляд справи за його відсутності до суду не надходило. Дослідивши та оцінивши письмові докази по справі у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 статті 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Стаття 161 СК України передбачає, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Відповідно до ч. 4 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків або одного з них, з ким вона проживає. Місце проживання дитини цього віку визначається за згодою батьків. При цьому не має значення, чи знаходяться батьки у шлюбі між собою, чи проживають вони спільно. Крім того, питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватися не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все з урахуванням прав та законних інтересів дитини - її права на належне батьківське виховання, яке повною мірою може бути забезпечене тільки обома батьками; права на безперешкодне спілкування з кожним з батьків, здійснення обома батьками якого є запорукою нормального психічного розвитку дитини. Судом встановлено, що 29.07.2020 між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, який був зареєстрований Подільським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), актовий запис № 782, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серія [NUMBER] . Згідно зі свідоцтвом про народження серії [NUMBER] виданого Печерським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), [PERSON] народилась [INFO] , про що зроблений відповідний актовий запис № 4224. Батьком дитини записаний [PERSON] , а матір`ю - [PERSON] . Спільне життя між сторонами фактично припинилось. Рішенням Подільського районного суду м. Києва № 758/2210/23 від 17.03.2023 шлюб було розірвано. В судовому засіданні встановлено, що після припинення спільного проживання сторін, дитина залишились проживати з матір`ю за адресою: [ADDRESS] . Відповідач не заперечує щодо визначення місця проживання дитини разом з матір`ю, про що свідчить відповідна заява від 22.11.2023. Відповідно до ч. 1 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову (ч. 4 ст. 206 ЦПК України). Відповідно до ст. 2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Проживання дитини разом із батьками є водночас правом дитини та обов`язком батьків утримувати дитину. Відповідно до ч. 1 ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. 03.04.2024 Виконавчий комітет Борщагівської сільської ради Бучанського району Київської області за вих. № 157/1 склав висновок про визначення місця проживання дитини, зокрема служба у справах дітей Борщагівської сільської ради Бучанського району Київської області як орган опіки та піклування вважає за доцільне визначити місця проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , разом з матір`ю [PERSON] . З матеріалів справи не вбачається між батьками конфлікту щодо існуючих прав та обов`язків по відношенню до дитини та їх реалізації. За змістом статті 31 ЦК України малолітньою особою є дитина віком до чотирнадцяти років. З аналізу норм сімейного законодавства вбачається, що у тому разі, коли батьки дитини спільно не проживають, право визначати місце проживання дитини залишається за кожним з батьків. Питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватись не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все, з урахуванням прав та законних інтересів дитини. Відповідно до ст. 18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. У п. 1 ст. 9 указаної Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (ч. 1 ст. 3 Конвенції). Місце проживання малолітньої дитини з одним із батьків визначається або за місцем проживання матері чи батька, або за конкретною адресою. Із системного тлумачення ч. 1 ст. 3, ст. 9 Конвенції про права дитини, ч. ч. 2 і 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», ст.161 СК України випливає, що при вирішенні спору про визначення місця проживання дитини, суди мають враховувати передусім інтереси дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини. Згідно із актом обстеження житлово-побутових умов квартири [ADDRESS] , складеного працівниками КЗ «Центр надання соціальних послуг Борщагівської сільської ради Бучанського району Київської області» від 12.10.2023, умови проживання для дитини забезпечені. Враховуючи, що в судовому засіданні встановлено, що на даний час визначення місця проживання дитини разом з матір`ю не суперечитиме інтересам дитини, враховуючи ставлення обох батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, вік дитини, а також те, що в даному випадку відповідач визнає позов та не заперечує щодо того, щоб дитина проживала разом з батьком, суд приходить до висновку про задоволення заявлених вимог [PERSON] та визначення місця проживання дитини на даний час разом з матір`ю. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved