Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-16 00:00:00

[PERSON] (далі [PERSON] ), через свого представника звернулася до суду з позовом до [PERSON] (далі [PERSON] ) про стягнення боргу за договором позики. Як на підставу своїх вимог позивач посилається на ті обставини, що 01.05.2013 року відповідач [PERSON] отримав у [PERSON] грошову суму в розмірі 75\~000,00 дол. США з обов`язком повернути кошти в повному обсязі, що підтверджується розпискою, яку надав відповідач [PERSON] як підтвердження взятих на себе зобов`язань повернути борг до 31 грудня 2019 року та, у разі не повернення цих коштів у зазначений термін, зобов`язався погасити борг у подвійному розмірі. Надалі 25 грудня 2016 року між [PERSON] , як первісним кредитором, та позивачем [PERSON] було укладено договір про відступлення права вимоги за розпискою, відповідно до якого [PERSON] відступив [PERSON] за плату право вимоги за розпискою, яку надав відповідач [PERSON] , як підтвердження наявності у нього боргу. Незважаючи, що строк остаточного розрахунку, визначений розпискою, а саме 31 грудня 2019 року, минув, [PERSON] борг в повному обсязі не повернув, від прямих переговорів ухиляється, у зв`язку з чим позивач просить стягнути з відповідача на свою користь 150 000,00 дол. США. \~ \~ \~ \~Ухвалою суду від 12 червня 2023 року було відкрито провадження у даній цивільній справі та судовий розгляд постановлено проводити за правилами загального позовного провадження. Ухвалою суду від 31 жовтня 2023 року закрито підготовче провадження у цивільній справі та призначено її до судового розгляду по суті в загальному позовному провадженні. Позивач в судове засідання не з`явився, надав заяву в якій просив розглядати справу у його відсутність, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив їх задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечував. \~ \~ \~ \~Відповідач у судове засідання не з`явилась. Судом вживалися заходи щодо повідомлення Відповідача про дату, час та місце розгляду справи належним чином шляхом. Клопотань та заяв до суду не надходило. Судом у судовому засіданні оглянуті оригінали розписки від 01 травня 2013 року та договору про відступлення права вимоги від 25 грудня 2016 року. На підставі ч. 2\~ст.\~247\~ Цивільного\~процесуального кодексу\~України (далі ЦПК), у зв`язку з неявкою всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до\~ст. 280 Цивільного процесуального кодексу України, суд вважає за можливе проводити заочний розгляд справи у відсутності відповідача, на підставі наявних у справі доказів, проти чого представник позивача не заперечує. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з огляду на таке. Відповідно до положень ч. 1\~ст.1046 ЦК України, згідно з якою, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій сторони (позичальникові) грошові кошти або інші речі, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Згідно норм ч.2\~ст.1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Статтею 202 ЦК України\~визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до частин першої та другої\~статті 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах ( у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Верховний Суд у своїй постанові від 22.08.2019 по справі № 369/3340/16-ц вказав, що за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником позикодавцеві за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору і зміст умов договору, так і факт отримання боржником від позикодавця певної грошової суми. Верховний Суд України у постановах від 18 вересня 2013 року та 2 липня 2014 року виклав правовий висновок про те, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору незалежно від його найменування і з огляду на установлені результати - робити відповідні правові висновки. Установлено, що згідно з письмовим документом від 01 травня 2013 року [PERSON] взяв в борг грошові кошти у [PERSON] в сумі 75\~000,00 дол. США, які зобов`язався повернути у строк до 31 грудня 2019 року в повному обсязі та, у разі не повернення цих коштів у зазначений термін, зобов`язався погасити борг у подвійному розмірі, що підтверджується письмовою розпискою (а.с.4 - зворотній бік). 25 грудня 2016 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір про відступлення права вимоги (а.с.5). Згідно п.1 вказаного договору про відступлення права вимоги від 25 грудня 2016 року первісний кредитор [PERSON] відступає, новий кредитор [PERSON] набуває право вимоги в розмірі 75 00,00 дол. США у [PERSON] , належне первісному кредиторові на підставі договору позики укладеного між [PERSON] та боржником [PERSON] шляхом оформлення боржником розписки від 25 грудня 2016 року. З цього договору випливає, що новий кредитор займає місце первісного кредитора в зобов`язаннях, що виникли з основного договору в обсязі та на умовах, що існують на момент укладення цього договору. Відповідно до положень\~ст. 512 Цивільний кодекс України (далі - ЦК України)\~кредитор у зобов`язанні може бути змінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином відступлення права вимоги. Відповідно до положень\~ст. 514 ЦК України\~до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав. З урахуванням вищевикладеного, суд дійшов висновку про наявність спірних правовідносин між сторонами, які відносяться до договірних зобов`язань, зокрема, позики. Судом установлено, що права позивача порушені, оскільки відповідач належним чином не виконав зобов`язань, взятих на себе відповідно до договору позики і заборгованість за борговою розпискою від 01 травня 2013 року відповідачем добровільно не сплачується. Доказів протилежного суду не представлено. \~ \~ \~ \~Статті\~526,\~527,\~530 ЦК України\~передбачають, що зобов`язання повинні виконуватись належним чином та в установлений термін. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті (ч. 2 ст. 524 ЦК України). Якщо в зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, то сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу,\~якщо інший порядок її визначення не встановлений договором\~або законом чи іншим нормативно-правовим актом (ч. 2 ст. 533 ЦК України). У разі отримання в позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний,\~якщо інше не передбачено законом чи договором, повернути позикодавцеві таку саму суму грошей (суму позики), тобто таку ж суму грошових коштів в іноземній валюті, яку він отримав у позику (ч. 1 ст. 1046, ч. 1 ст. 1049 ЦК України). У встановлений договором позики строк грошові кошти в сумі 75\~000 дол. США, що станом на 15 лютого 2022 року за офіційним курсом НБУ складає 2\~140\~500 грн, відповідачем у повному обсязі позивачу повернуті не були і докази цього у матеріалах справи відсутні. Відповідно до положень статті\~549\~ЦК\~України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Умовами договору від 01 травня 2013 року предбачено сплату нейстойки у виді штрафу в розмірі 100% від несплаченої суми боргу. Оскільки судом установлено, що відповідачем борг не сплачено у повному обсязі, вимоги про стягнення штрафу в розмірі 100% - 75\~000 дол. США, що станом на 15 лютого 2022 року за офіційним курсом НБУ складає 2\~140\~500 грн, є обгрунтованими. Ураховуючи викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача боргу за договором позики від 01 травня 2013 року в сумі 75\~000 дол. США, що станом на 15 лютого 2022 року за офіційним курсом НБУ складає 2\~140\~500 грн, та штрафу в сумі 75\~000 дол. США, що станом на 15 лютого 2022 року за офіційним курсом НБУ складає 2\~140\~500 грн, оскільки вони є законними та обґрунтованими. Крім того\~згідно положень\~ст.141\~ЦПК України\~відповідача підлягають\~стягненню на\~користь позивача\~судові витрати в розмірі 12 405,00 грн.

Outcome: approved