Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-23 00:00:00

08 квітня 2024 року позивачка звернулася до суду з вказаним позовом, який мотивований тим, що відповідачка є матір`ю неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . У травні 2023 року вона залишила своїх дітей без батьківського піклування та поїхала до м. Києва. З того часу вона не підтримує зв`язку з дітьми, не цікавиться їхнім життям, здоров`ям, матеріально не утримує. Вказує, що вихованням та утриманням дітей займається вона як бабуся та її чоловік дідусь неповнолітніх дітей [PERSON] . Згідно з інформацією з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження відомості про батьків дітей зазначені відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України. Посилаючись на викладені вище обставини, позивачка просить позбавити [PERSON] батьківських прав щодо дітей, призначити її їхнім опікуном, а також стягнути з відповідачки аліменти у розмірі 1/2 частки з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, до досягнення найстаршою дитиною повноліття. 15 квітня 2024 року відкрито загальне позовне провадження та справу призначено до підготовчого засідання. 29 квітня 2024 року підготовче засідання закрито і справу призначено до судового розгляду на 24 травня 2024 року. Позивачка [PERSON] у судове засідання не прибула, її інтереси представляв адвокат Кордюк В.П., який у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити. Відповідачка [PERSON] у судове засідання не з`явилась, причин неприбуття не повідомила, хоча належним чином сповіщена про день, час і місце розгляду справи. Заява про відкладення засідання та відзив на позов від неї не надходили. Представник третьої\~особи -\~органу опіки\~та\~піклування Миколаївської селищної ради Сумського району Сумської області у судове засідання не прибув, начальник служби у справах дітей Миколаївської селищної ради Демченко О.В. направила заяву про розгляд справи без участі їхнього представника, позов підтримують. Заслухавши представника позивачки - адвоката Кордюка В.П., повно, об`єктивно та всебічно дослідивши матеріали справи, суд дійшов таких висновків. Судом встановлено, що [PERSON] народився [INFO] , його батьками записано: [PERSON] та [PERSON] . [PERSON] народився [INFO] , його батьками записано: [PERSON] та [PERSON] . [PERSON] народився [INFO] , його батьками записано: [PERSON] та [PERSON] (а. с. 8,10,12). Як вбачається з витягів з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України, відомості про батька [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] [INFO] , внесені до актового запису за вказівкою матері відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України (а. с. 9, 11,13). За інформацією відділу «ЦНАП» Миколаївської селищної ради позивачка [PERSON] мешкає по [ADDRESS] . До складу її сім`ї входять: чоловік [PERSON] та онуки [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] (а. с. 7). З матеріалів справи також вбачається, що відповідачка [PERSON] також зареєстрована у [ADDRESS] з 13 січня 2010 року і по теперішній час (а. с. 27). Наказом Служби у справах дітей Миколаївської селищної ради Сумського району Сумської області від 06 лютого 2024 року №04-ОД тимчасово влаштовано дітей, які залишилися без батьківського піклування: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] [INFO] , в сім`ю бабусі [PERSON] (а. с.14). Рішенням виконкому Миколаївської селищної ради Сумського району Сумської області від 23 лютого 2024 року №76 затверджено виковок органу опіки та піклування Миколаївської селищної ради Сумського району Сумської області щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітніх дітей: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (а. с. 15). Відповідно до висновку органу опіки та піклування Миколаївської селищної ради від 23 лютого 2024 року [PERSON] доцільно позбавити батьківських прав відносно її неповнолітніх синів: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , оскільки вона у травні 2023 року покинула їх на своїх батьків [PERSON] та [PERSON] , поїхавши у невідомому напрямку, і з цього часу вихованням та утриманням дітей не займається (а. с. 16-18). Крім того, з матеріалів справи також вбачається, що 23 січня 2024 року у КНМП «Кременчуцький перинатальний центр ІІ рівня» [PERSON] народила дівчинку: [PERSON] , яку 30 січня 2024 року покинула у вказаному медичному закладі. 07 березня 2024 року дитину поміщено до КНП СОР «Сумський обласний спеціалізований будинок дитини», де вона перебуває і на даний час. Мати з питанням повернення дитини в родину до органу опіки та піклування не зверталася (а. с. 51, 52). Згідно з характеристиками, наданими Миколаївським ліцеєм Миколаївської селищної ради Сумського району Сумської області, вихованням малолітніх [PERSON] , [PERSON] займаються бабуся [PERSON] та дідусь [PERSON] . Вони підтримують зв`язок з класними керівниками, цікавляться справами й успіхами дітей у школі. Їхня мати із класними керівниками дітей не спілкується, у навчальному закладі не з`являється та не приділяє належної уваги навчанню своїх синів (а.с. 16-18). Частиною 1 статті 51 Конституції України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Статтею 150\~Сімейного кодексу\~України встановлено обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини, в тому числі зобов`язання піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною освіти. Відповідно до ч. 4 ст. 155 Сімейного кодексу України, ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Згідно зі ст.\~164\~Сімейного Кодексу\~України мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх батьківських прав, жорстоко поводяться з дитиною, засуджені за\~вчинення умисного\~кримінального правопорушення\~щодо дитини. Ухилення від виконання своїх обов`язків - це акт свідомої поведінки, тобто особа має реальну можливість виконати його, або не вчиняє відповідних дій. Під час ухвалення рішення про позбавлення батьківських прав суд бере до уваги інформацію про здійснення соціального супроводу сім`ї (особи) у разі здійснення такого супроводу. У відповідності до ч. 1 ст. 165 Сімейного кодексу України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до ст. 11 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Статтею 12 зазначеного Закону, зокрема, передбачено, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. Держава надає батькам або особам, які їх замінюють, допомогу у виконанні ними своїх обов`язків щодо виховання дітей, захищає права сім`ї. Відповідно до ст. 14 Закону України "Про охорону дитинства" діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили. Відповідно до ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. \~ \~ \~ \~ Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789-XII, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно з ст. 18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Європейський суд з прав людини зауважив, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, №10383/09, §100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року). У рішенні від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України» (заява №31111/04) суд наголосив, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Аналізуючи перелічені вище докази та норми законів, що регулюють правовідносини між сторонами у справі, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовної вимоги про позбавлення батьківських прав відповідачки, оскільки вона свідомо самоусунулася від виховання дітей, не піклується про їхній фізичний і духовний розвиток, матеріальної їх не забезпечує, не цікавиться їхнім життям, не спілкується з ними, після того, як поїхала з місця проживання жодного разу їх не відвідала, не сприяє засвоєнню ними загальновизнаних норм моралі, не виявляє інтересу до їхнього внутрішнього світу. Суд також бере до уваги те, що місце проживання чи перебування відповідачки [PERSON] на даний час не відоме. Враховуючи викладене, у якнайкращих інтересах дітей, з метою забезпечення їх розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним, суд дійшов висновку про задоволення позову про позбавлення [PERSON] батьківських прав щодо малолітніх дітей: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Щодо призначення [PERSON] опікуном неповнолітніх дітей суд зазначає таке. Частинами 3 та 4 статті 60 ЦК України передбачено, що суд встановлює опіку над малолітньою особою, якщо при розгляді справи буде встановлено, що вона позбавлена батьківського піклування, і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування. Суд встановлює піклування над неповнолітньою особою, якщо при розгляді справи буде встановлено, що вона позбавлена батьківського піклування, і призначає піклувальника за поданням органу опіки та піклування. Згідно зі ст. 61 ЦК України орган опіки та піклування встановлює опіку над малолітньою особою та піклування над неповнолітньою особою, крім випадків, встановлених частинами першою та другою статті 60 цього Кодексу. Статтею 63 ЦК України передбачено, що опікуна або піклувальника призначає орган опіки та піклування, крім випадків, встановлених статтею 60 цього Кодексу. Опікуном або піклувальником може бути лише фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Фізична особа може бути призначена опікуном або піклувальником лише за її письмовою заявою. Опікун або піклувальник призначаються переважно з осіб, які перебувають у сімейних, родинних відносинах з підопічним, з урахуванням особистих стосунків між ними, можливості особи виконувати обов`язки опікуна чи піклувальника. При призначенні опікуна для малолітньої особи та при призначенні піклувальника для неповнолітньої особи враховується бажання підопічного. Частиною 1 статті 65 ЦК України передбачено, що до встановлення опіки або піклування і призначення опікуна чи піклувальника опіку або піклування над фізичною особою здійснює відповідний орган опіки та піклування. Оскільки позивачка не подала суду письмової заяви, що згодна бути опікуном дітей, та доказів, що за станом здоров`я вона може виконувати обов`язки опікуна, орган опіки та піклування, в свою чергу, не надав суду подання про призначення [PERSON] опікуном дітей, суд вважає за необхідне відмовити позивачці у задоволенні вимоги про передання дітей їй на виховання, а питання подальшого влаштування [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] покласти на орган опіки та піклування Миколаївської селищної ради Сумського району Сумської області. Відповідно до ст. 180, ч. 3 ст. 181 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно зі ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Визначаючи розмір аліментів, суд виходить з того, що відповідачка є особою працездатного віку, на її утриманні інші особи не перебувають, отже вона має об`єктивну можливість працювати та виплачувати аліменти. Тому суд вважає за необхідне стягувати з [PERSON] аліменти на утримання неповнолітніх дітей у розмірі 1/2 частки заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Саме такий розмір аліментів буде розумним, достатнім і відповідатиме інтересам дітей. Відповідно до\~ст.\~141\~ЦПК\~України\~з [PERSON] підлягає стягненню 1211,20 грн судового збору на користь держави. Також стягненню з [PERSON] на користь [PERSON] підлягають понесені нею судові витрати по сплаті судового збору у сумі 1211,20 грн. На підставі\~викладеного\~та\~

Outcome: partial