Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-09 00:00:00

[PERSON] , який діє в інтересах [PERSON] , 31.10.2023 через систему «Електронний суд» звернувся до суду з позовом до\~\~ [PERSON] про стягнення суми інфляційних втрат та трьох процентів річних простроченої суми боргу. В обґрунтування позову представник позивача зазначає, що 02.08.2022 року Нікопольським міськрайонним судом Дніпропетровської області було задоволено позов фізичної особи-підприємця [PERSON] до [PERSON] про стягнення грошових коштів та призначено до стягнення з відповідача на користь позивача завдані збитки в порядку регресу у розмірі 12678,24 грн., 908,00 грн. судового збору та витрат на правову допомогу у розмірі 4000,00 грн. Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 01.06.2020 року на автодорозі Нова Каховка-Армянськ, мала місце дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «IVECO» державний реєстраційний номер « [NUMBER] », під керуванням [PERSON] та автомобіля «Toyota» державний реєстраційний номер « [NUMBER] ». Внаслідок ДТП автомобілю «Toyota» завдано механічних пошкоджень із матеріальними збитками для позивача. Постановою Новокаховського міського суду Херсонської області від 24.07.2020 року, [PERSON] було визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. 02.08.2021 року між ПрАТ «СК «ВУСО» та ФОП [PERSON] було укладено договір №02/08/2021 про відступлення права вимоги, відповідно до якого первісний кредитор відступає, а новий кредитор отримує право вимоги відшкодування в порядку регресу збитків, завданих первісному кредитору по договорам страхування, перелік яких наведений у додатку №1 до договору у тому числі право вимоги відшкодування у порядку регресу збитків у вигляді виплаченого страхового відшкодування за договором №6999509-02-22-01 від 11.04.2019 року. 25.10.2021 року Ухвалою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області було відкрито провадження у справі №182/6191/21. 02.08.2022 року суддею Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області було винесено рішення. 19.05.2023 року відповідачем було внесено частину заборгованості, згідно рішення суду, у розмірі 2932,00 грн. 17.10.2023 року боржником було сплачено заборгованість у повному обсязі. Позивач надає своє підтвердження, що з виконавчим листом по справі №182/6191/21 до відділу державної виконавчої служби не звертався. З урахуванням вищезазначеного, зазначає, що має право на стягнення з відповідача суми інфляційних втрат та трьох процентів річних від простроченої суми боргу за весь час прострочення, починаючи з наступного дня винесення ухвали суду по справі №182/6191/21 26.10.2021 року та до дня внесення божником частини заборгованості 18.05.2023 року. Загальний розмір інфляційних витрат за вказані періоди складає 4208,67 грн. Загальна сума відсотків річних за користування грошовими коштами за період з 26.10.2021 року по 18.05.2023 року складає 593,00 грн. Ухвалою про відкриття провадження від 06.11.2023 року позовна заява прийнята до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін, що відповідає вимогам ст. 279 ЦПК України. Відповідачу був наданий строк 15 днів з дня отримання ним такої ухвали суду, на подачу відзиву на позовну заяву. Вказана ухвала з копією позову та додатками до нього була направлена за зареєстрованим місцем проживання відповідача (а.с.35-36), до суду повернувся конверт з копією цієї ухвали, як не вручений, у зв`язку із закінченням терміну зберігання (а.с.40). Ухвала про відкриття провадження у відповідності до ч. 8 ст. 128, ч. 1 ст. 131 ЦПК України, вважається доставленою. Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити заочне рішення, у зв`язку з неподанням відповідачем відзиву, та відсутністю заперечень позивача щодо заочного розгляду справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В тому числі, суд враховує вимоги ст. 80 ЦПК України, зокрема достатність доказів для вирішення справи, наданих до суду. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється за відсутністю сторін, що відповідає положенням ч.2 ст.247 ЦПК України. Стаття 12\~ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Відповідно до ч. 1\~ст. 13 ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу\~в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ч. 3\~ст. 13 ЦПК України). Під час розгляду даної справи, судом було забезпечено сторонам рівні можливості щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості (стаття 129 Конституції України). Судом встановлено, що 02.08.2022\~року рішенням\~Нікопольського \~міськрайонного суду\~Дніпропетровської області\~стягнуто із\~ [PERSON] на\~користь ФОП\~ [PERSON] ,\~завдані збитки\~в порядку\~регресу в\~розмірі 13284\~(тринадцять\~тисяч двісті\~вісімдесят чотири)\~грн.\~95\~коп.;\~витрати по\~сплаті судового\~збору в\~розмірі 12678,24\~грн.\~та витрати\~на правову\~допомогу в\~розмірі 4000,00\~грн. Згідно відомостей ЄДРСР рішення набрало законної сили 23.11.2023 року. Як вбачається із вказаного рішення, 01.06.2020 року о 16 год. 30 хв. на автодорозі Т2202 Нова Каховка Армянськ сталась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «IVECO» державний реєстраційний номер « [NUMBER] », під керуванням [PERSON] , та автомобіля «Toyota» державний реєстраційний номер « [NUMBER] », під керуванням [PERSON] . В результаті зазначеної вище ДТП було пошкоджено транспортний засіб «Toyota» державний реєстраційний номер « [NUMBER] », відповідно до чого власник зазнав матеріального збитку. Згідно постанови Новокаховського міського суду Херсонської області від 24.07.2020 року [PERSON] було визнано винним у вчиненні ДТП та було притягнуто до адміністративної відповідальності. Відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України, обставини встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Згідно інформації з Єдиного державного реєстру судових рішень, рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області у справі № 182/6191/21 від 02.08.2022 року не оскаржувалось та набрало законної сили 23.11.2023 року. 19.05.2023 [PERSON] сплатив [PERSON] частину заборгованості у розмірі 2932 грн. 00 коп., що підтверджується довідкою №1443, виданою [PERSON] (а.с.15). Також, як зазначив сам позивач, що 17.10.2023 року [PERSON] було сплачено заборгованість у повному обсязі. Згідно наданого позивачем розрахунку за період з 26.10.2021 року по 18.05.2023 року нарахування 3% річних на суму боргу у розмірі 12678,00 грн. становить 593,00 грн., інфляційні втрати складають 4208,67 грн. Щодо визначення періоду стягнення, суд зазначає наступне. За положенням\~ст. 11 ЦК України\~цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду. Саме рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 02.08.2022 року встановлений розмір матеріальних збитків, тому саме з набранням рішенням законної сили і до сплати присудженої суми, у позивача виникло право на стягнення інфляційних втрат та 3% річних, передбачених ч.2\~ст. 625 ЦК України. Частиною першою ст.2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. У відповідності до ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. До способів захисту цивільних прав та інтересів належить, зокрема, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди. Відповідно до ст.509ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послуги, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Положеннями ст.ст.525,526ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від виконання зобов`язання і одностороння зміна умов договору не допускається. Відповідно до ст.599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. За приписами статей 530,610,611,612 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплати суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Крім того, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 10.04.2018 року у справі №910/10156/17 вказала, що приписи статті 625ЦК України поширюються на всі види грошових зобов`язань, та погодилася з висновками Верховного Суду України, викладеними у постанові від 0.06.2016 року у справі № 3-295гс16, за змістом якого грошове зобов`язання може виникати між сторонами не тільки з договірних відносин, але й з інших підстав, передбачених цивільним законодавством, зокрема і з факту завдання шкоди особі. Разом з тим, правовий аналіз положень статей 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за кредитним договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення. Зазначена позиція підтверджена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 року у справі №310/11534/13-ц, від 04.06.2019 року у справі №916/190/18. Отже, якщо судове рішення про стягнення з боржника коштів фактично не виконано, кредитор вправі вимагати стягнення з нього в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних аж до повного виконання грошового зобов`язання. Як встановлено судом, заборгованість 19.05.2023 року частково та у повному обсязі сплачена відповідачем 17.10.2023 року, тобто ще до набрання вказаним судовим рішенням законної сили, що підтверджується наявними у матеріалах справи доказами і не заперечується позивачем. Оскільки обов`язок щодо сплати на користь позивача в регресному порядку, виник у відповідача з часу набрання законної сили рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 02.08.2022 року, суд вважає необґрунтованими доводи позивача про те, що відповідач несе відповідальність за невиконання вказаного зобов`язання, починаючи з дня постановлення судом ухвали про відкриття провадження у цивільній справі №182/6191/21 за позовом [PERSON] про відшкодування шкоди в порядку регресу до дня часткового виконання рішення суду, та приходить до висновку про відсутність належних правових підстав для стягнення з [PERSON] на користь позивача трьох відсотків річних та інфляційних втрат, оскільки в даному випадку відсутнє прострочення відповідача як боржника. За приписами ч.1,2 ст.12ЦК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Відповідно до ч.3 ст.12 та ч.1 ст.81ЦПКУкраїни кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 6 ст.81ЦПКУкраїни передбачено, що доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Відповідно до вимог статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин(фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. У відповідності до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. За таких обставин, суд на основі всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього з`ясування фактичних обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, з`ясувавши їх достатність і взаємний зв`язок у сукупності, приходить до переконання що у задоволенні позовних вимог [PERSON] , від імені та в інтересах діє представник адвокат Самойленко Петро Миколайович, до [PERSON] про стягнення суми інфляційних витрат та трьох процентів річних від простроченої суми боргу слід відмовити у повному обсязі за безпідставністю. У відповідності до вимог ст.141 ЦПК України у зв`язку із відмовою у позові понесені позивачем судові витрати відшкодуванню не підлягають. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed