Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-12 00:00:00

У березні 2024 року ТОВ «ЦИКЛ ФІНАНС» за допомогою системи «Електронний суд» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості, в обґрунтування якого зазначило, що 29.05.2019 року між Акціонерним товариством «Банк Кредит Дніпро» та [PERSON] було укладено Кредитний договір №22032000128838, за умовами якого відповідач отримав кредитні кошти із нарахуванням процентів за користування кредитними коштами зі строком кредитування до 29.05.2021 року. Відповідач взяв на себе зобов`язання повернути надані в тимчасове користування кредитні кошти, сплатити відсотки за користування кредитними коштами та комісію, що передбачена Кредитним (и) договором (ами). АТ «Банк Кредит Дніпро» перерахувало кредитні кошти на особистий рахунок відповідача відповідно до умов договору, чим виконав всі передбаченні умови договору. 15.12.2021 між АТ «Банк Кредит Дніпро» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Цикл Фінанс» було укладено Договір факторингу №15/12/2021, відповідно до якого ТОВ «Цикл Фінанс» набуло право нового кредитора до відповідача за кредитним договором. На час відступлення права вимоги сума заборгованості за кредитним договором становить 49574.42 гривень, яка складається з: суми боргу по тілу кредиту - 24924,72 гривень, суми боргу по відсоткам 38,59 гривень, борг по комісії 24611,11 гривень. Зобов`язання з приводу повернення кредитних коштів за Кредитним договором Відповідачем не виконано ні первісному кредитору, ні новому, в зв`язку з чим наявна заборгованість за Кредитним договором в сумі 49574,42 гривень. У зв`язку з простроченням виконання грошового зобов`язання позивачем на підставі ст. 625 ЦК України за період з 15.12.2021 до 23.02.2022 нараховано інфляційні втрати у розмірі 881,91 грн та 3 % річних у сумі 143,40 грн. ТОВ «ЦИКЛ ФІНАНС» просило суд стягнути з [PERSON] на свою користь заборгованість за кредитним договором №22032000128838 від 29 травня 2019 року у загальному розмірі 50599,73 гривень. Ухвалою суду від 20 березня 2024 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито спрощене позовне провадження у справі з повідомленням сторін про судове засідання. Встановлено відповідачу строк п`ятнадцять днів з дня вручення їй цієї ухвали, протягом якого він має право подати суду відзив на позовну заяву, який повинен відповідати вимогам ст. 178 ЦПК України. У встановлений судом строк відповідач відзиву на позовну заяву не подав, у зв`язку з чим суд розглядає справу на підставі наявних доказів відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України. Сторони в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином і в установленому законом порядку. Позивачем до позовної заяви додано клопотання про розгляд справи за відсутності позивача, в якому останній просив справу розглядати без участі представника позивача, проти заочного розгляду справи та постановлення заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання не з`явився, про судове засідання повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомила, клопотань про відкладення розгляду справи не надходило. Відповідно до вимог статті 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. Якщо учасник судового процесу повідомляє суду номери телефонів і факсів, адресу електронної пошти або іншу аналогічну інформацію, він повинен поінформувати суд про їх зміну під час розгляду справи. Положення частини першої цієї статті застосовуються також у разі відсутності заяви про зміну номерів телефонів і факсів, адреси електронної пошти, які учасник судового процесу повідомив суду. Учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин. Докази того, що відповідач на виконання вимог статті 131 ЦПК України повідомляв суд про зміну адреси місцезнаходження, в матеріалах справи відсутні. Таким чином, суд вважає, що відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин, причину неявки суду не повідомили, про час і місце судового засідання був повідомлений належним чином. Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи (ч. 1 ст. 280 ЦПК України). У разі участі у справі кількох відповідачів заочний розгляд справи можливий у випадку неявки в судове засідання всіх відповідачів. Враховуючи викладене, оскільки відповідач належним чином повідомлений про час і місце судового розгляду справи, в судове засідання повторно не з`явився, відзиву на позовну заяву не подав, тому суд, зі згоди позивача, вважає можливим розглянути справу за відсутності відповідача та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. У зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 29 травня 2019 року між АТ «Банк Кредит Дніпро» та [PERSON] укладено кредитний договір №22032000128838, за яким Банк надає Клієнту грошові кошти (кредит) у тимчасове платне користування на споживчі потреби, а Клієнт зобов`язується повернути наданий кредит, сплатити проценти за користування кредитом та комісії, що передбачені цим Договором, а також здійснити всі інші платежі за кредитом у встановлених даним Договором розмірах і строках та виконати свої зобов`язання за даним Договором в повному обсязі. Згідно з п. 1.2. Договору Банк надає Клієнту грошові кошти (кредит) на наступних умовах: Сума Кредиту 49600,00 (сорок дев`ять тисяч шістсот гривень 00 копійок), далі - Кредит; Строк кредитування 24 місяців; Кінцева дата повернення Кредиту: 29 травня 2021 р.; Цільове призначення: на споживчі потреби. Щомісячна комісія за обслуговування Кредиту: 3,5% від суми кредиту. Процентна ставка за користування Кредитом є фіксованою та нараховується у наступному розмірі: на строкову заборгованість за Кредитом: 0,001% річних; на прострочену заборгованість за Кредитом: 56,0% річних. Відповідно до п.1.4 Кредит надається шляхом зарахування суми Кредиту на поточний рахунок Клієнта: [NUMBER] , відкритий у АТ «БАНК КРЕДИТ ДНІПРО», далі - Рахунок. Датою видачі Кредиту вважається день зарахування суми Кредиту на Рахунок Клієнта. Якщо Банк не надав Кредит протягом 7 Операційних днів, цей Договір вважається не укладеним. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори (пункт 1 частини другої статті 11 ЦК України). Цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї (частини перша та друга статті 14 ЦК України). Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно ст. 1054, 1055 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. З долученої до позовної заяви Виписки по особистому рахунку [PERSON] в АТ «Банк Кредит Дніпро» за період з 29.05.2019 до 14.12.2021, вбачається, що АТ «Банк Кредит Дніпро» перерахувало 29 травня 2019 року на рахунок відповідача в банку кредитні кошти у розмірі 49600,00 грн, які були зняті відповідачем у відділенні банку 30 травня 2019 року. Таким чином, АТ «Банк Кредит Дніпро» свої зобов`язання за кредитним договором виконав у повному обсязі відповідно до умов договору. З деталізованої виписки по рахунку [PERSON] в АТ «Банк Кредит Дніпро» за період з 29.05.2019 до 14.12.2021 та Розрахунку заборгованості за кредитним договором № 22032000128838 від 29.05.2019 вбачається, що свій обов`язок щодо повернення суми кредиту, сплати процентів за користування кредитом та комісії за надання кредиту відповідач виконав не належним чином та не у повному обсязі здійснював виплати, передбачені кредитним договором протягом періоду з 29.05.2019 до 14.12.2021, у зв`язку з чим станом на 14 грудня 2021 року у нього перед банком утворилася заборгованість у розмірі 49574,42 гривень, яка складається з: суми боргу по тілу кредиту - 24924,72 гривень, суми боргу по відсоткам 38,59 гривень, борг по комісії 24611,11 гривень. Згідно статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судове доказування - це діяльність учасників процесу при визначальній ролі суду по наданню, збиранню, дослідженню і оцінці доказів з метою встановлення з їх допомогою обставин цивільної справи. При цьому, збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених ЦПК України. Доказування є єдиним шляхом судового встановлення фактичних обставин справи і передує акту застосування в судовому рішенні норм матеріального права, висновку суду про наявність прав і обов`язків у сторін. У відповідності до частини 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Згідно статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до ст.78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Позивачем, відповідно до вимог ст. 12, 81 ЦПК України надано до суду належні, допустимі, достовірні та достатні докази, які підтверджують як укладення між сторонами кредитного договору, так і розмір заборгованості відповідача за кредитним договором. Водночас, відповідачем не спростовано за допомогою належних та допустимих доказів ані факту укладення кредитного договору, ані розмір заборгованості за кредитом. Так, матеріали справи не містять доказів належного виконання зобов`язання за договором, погашення заборгованості у добровільному порядку або про причини несвоєчасного погашення заборгованості за кредитним договором. Таким чином, оцінюючи в сукупності наявні в матеріалах справи докази, суд дійшов висновку, що відповідач зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконував, зважаючи на що утворилася заборгованість за вказаним договором у розмірі 49574,42 гривень. Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України). Відповідно до ст. 526, 530, 610, ч. 1 ст. 612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до статті 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Враховуючи,\~що [PERSON] \~зобов`язання за\~кредитним договором\~виконав не\~належним чином,\~доказів на\~спростування розміру\~заборгованості не\~надав,\~тому суд\~вважає обґрунтованим\~та таким,\~що підлягає\~стягненню в\~судовому порядку,\~розмір заборгованості\~відповідача за\~Кредитним договором\~№ 22032000128838\~від 29.05.2019\~ від\~01\~січня 2022\~року у\~сумі 49574,42\~гривень, яка складається з: суми боргу по тілу кредиту - 24924,72 гривень, суми боргу по відсоткам 38,59 гривень, борг по комісії 24611,11 гривень 15 грудня 2021 року між АТ «Банк Кредит Дніпро» та ТОВ «Цикл Фінанс» укладено Договір факторингу №15/12/2021, за умовами якого умовах, ТОВ «Цикл Фінанс» передало грошові кошти в розпорядження АТ «Банк Кредит Дніпро» за плату, а АТ «Банк Кредит Дніпро» відступило ТОВ «Цикл Фінанс`права грошової вимоги (Права Вимоги) до Боржників за кредитними Договорами (Портфель Заборгованості). Згідно з п. 6.2.2 Договору факторингу №15/12/2021 права вимоги переходять до Фактора з моменту набрання чинності даним Договором та підписання Акту приймання-передачі прав вимоги (Додаток 3), після чого Фактор стає кредитором по відношенню до Боржників стосовно їх заборгованості. Перехід права вимоги відбувається шляхом підписання акту приймання-передачі права вимоги у відповідності до Додатку № 3 до даного договору в день підписання Договору та набрання ним чинності. Відповідно до Додатку 1 до Договору факторингу №15/12/2021 - Витягу з Реєстру боржників до Договору факторингу №15/12/2021, до ТОВ «Цикл Фінанс» перейшли права кредитора у кредитному договорі №22032000128838 від 29.05.2019 щодо боржника [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , на суму заборгованості 49574,42 гривень. Відповідно до статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно зі статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом (частина перша статті 516 ЦК України). Згідно із ч. 1 ст. 1077 ЦК України визначено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). За змістом ч. 1 ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Таким чином, Товариство з обмеженою відповідальністю «ЦИКЛ ФІНАНС», уклавши 15 грудня 2021 року з АТ «Банк Кредит Дніпро» договір факторингу, які на час розгляду справи не розірвані та не визнані в установленому законом порядку недійсним, на законних підставах набуло прав кредитора за Кредитним договором № 22032000128838 від 29.05.2019 . Відповідно до ч. 2 ст. 516 ЦК України, якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Матеріали справи\~не містять\~доказів сплати\~відповідачем заборгованості\~за кредитним\~договором первісному\~кредитору або\~новому кредитору,\~у зв`язку\~з чим\~наявні підстави\~для стягнення\~з відповідача\~на користь\~позивача Кредитним договором № 22032000128838 від 29.05.2019 у розмірі 49574,42 грн. При цьому, суд враховує, що з моменту переходу прав вимоги, тобто з 15 грудня 2021 року, ТОВ «ЦИКЛ ФІНАНС» не нараховувалися проценти за користування кредитом та інші штрафні санкції, передбачені договором, а розмір заборгованості є незмінним. Окрім того, відповідно до ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Статтею 625 ЦК України, врегульовано правові наслідки порушення грошового зобов`язання, які мають особливості. Відповідно до наведеної норми боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Так, статтею 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт), тобто приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. За змістом цієї норми закону нарахування суми боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржників за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Такий висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 01.10.2014 у справі № 6-113цс14, з якою погодилась Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16.05.2018 у справі №686/21962/15-ц. У зв`язку з несвоєчасним виконанням відповідачем свого обов`язку з повернення суми кредиту та сплати процентів за користування кредитом, суд стягує з нього на користь позивача суму заборгованості з урахуванням встановленого індексу інфляції у розмірі 881,91 грн, а також три проценти річних від простроченої суми у розмірі 143,40 грн, нараховані позивачем за період з 15 грудня 2021 року до 23 лютого 2022 року. З урахуванням викладеного, суд задовольняє позовні вимоги позивача у повному обсязі. На підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача сплачену сума судового збору в розмірі 2422,40 грн. Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. До інших судових витрат, згідно з п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України належать судові витрати на професійну правничу допомогу. Згідно ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Частинами 3 та 4 ст. 137 ЦПК України передбачено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Позивач просить стягнути з відповідача понесені витрати на оплату правничої допомоги у розмірі 7570,00 грн. На підтвердження\~понесених витрат\~на правничу\~допомогу представником\~позивача долучено\~до матеріалів\~справи наступні\~документи: Договір про надання правничої допомоги №16/05 від 16.05.2023, Додаток №1 до Договору про надання правничої допомоги №16/05 від 16 травня 2023 року, Акт приймання-передачі наданих послуг №20 від 20 лютого 2024 року. Відповідно до Договору про надання правничої допомоги №16/05 від 16.05.2023, який укладений між адвокатом Дорошенко Мариною Анатоліївною та ТОВ «ЦИКЛ ФІНАНС», адвокат зобов`язується, в порядку та на умовах, визначеним цим договором, надати клієнту правову допомогу за його запитом, а клієнт зобов`язується оплатити надані послуги. Відповідно до п. 3.1-3.2 Договору вартість послуг за надання правничої допомоги визначається Сторонами у Додатку № 1 до цього Договору. При визначенні розміру Послуг враховується: - обсяг і час роботи, що потрібний АДВОКАТУ для належного виконання доручення; - ступінь складності правових питань, що стосуються доручення; - важливість доручення з точки зору інтересів КЛІЄНТА; - особливі або додаткові вимоги КЛІЄНТА стосовно строків виконання доручення; - кваліфікація, професійний досвід, науково-теоретична підготовка та репутація адвоката. Пунктом 2 Додатку №1 до Договору про надання правничої допомоги №16/05 від 16 травня 2023 року сторони встановили, що вартість 1 години роботи адвоката при наданні відповідної правничої допомоги визначена за домовленістю сторін, що становить 50% прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на день оплати. Згідно з Актом приймання-передачі наданих послуг №20 від 20 лютого 2024 року адвокат надав, а замовник прийняв наступні послуги за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Цикл Фінанс» до [PERSON] : зустріч з представником ТОВ «ЦИКЛ ФІНАНС», консультація та ознайомлення з матеріалами справи тривалість 2 год, підготовка позовної заяви тривалість 3 год. Всього під час надання професійної правничої допомоги адвокатом витрачено 5 годин. Розмір суми наданої адвокатом професійної правничої допомоги в рамках розгляду справи складає - 7570 гривень. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бочаров проти України» (остаточне рішення від 17.06.2011 року) суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних не спростованих презумпцій щодо фактів. Зокрема, у рішеннях у справі «Двойних проти України» від 12.10.2006 року (пункт 80), у справі «Гімайдуліна і інших проти України» від 10.12.2009 року (пункти 34-36), у справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 23.01.2014 року, у справі «Баришевський проти України» від 26.02.2015 року (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. У пункті 26 рішення ЄСПЛ у справі «Надточій проти України» та п. 23 рішення ЄСПЛ у справі «Гурепка проти України № 2» наголошується на принципі рівності сторін - одному із складників ширшої компетенції справедливого судового розгляду, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище порівняно з опонентом. У рішенні ЄСПЛ від 28.11.2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. При визначенні суми відшкодування судових витрат суд виходить з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та складності), розумності їхнього розміру та конкретних обставин справи. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Також судом враховано, що згідно з ч. 5-6 ст. 137 ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. При цьому відповідачем не було заявлено вимог про зменшення витрат на правову допомогу, не доведено відповідними доказами неспівмірності витрат об`єму наданих послуг. Враховуючи вимоги ст. 137 ЦПК України та з огляду на співмірність витрат на оплату послуг адвоката, пов`язаних із захистом прав та представництвом інтересів позивача у даній конкретній справі, враховуючи відсутність заперечень відповідача щодо неспівмірності витрат на правову допомогу зі складністю справи, суд, з урахуванням основоположних засад справедливості, виваженості та розумності, вважає обґрунтованим та об`єктивним, і таким, що підпадає під критерій розумності, розмір витрат на правову допомогу, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, у сумі 7570 грн.

Outcome: approved