Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-14 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з вище вказаним позовом, в обґрунтування якого зазначив, 12 квітня 2023 року між ТОВ «Іннова Фінанс» та [PERSON] було укладено договір про надання грошових коштів у позику №419980423. Відповідно до умов договору позичальнику були надані кошти у розмірі 3500 грн, шляхом перерахунку на банківський рахунок (банківську картку) на умовах строковості, зворотності, платності. Також договором передбачено: тип позики кредит; мета отримання кредиту для власних потреб, не пов`язаних з підприємницькою діяльністю, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника; строк позики (строк дії договору) 29 днів; дисконтна (знижена) процентна ставка (застосовується у відповідності до умов програми лояльності ТОВ «Іннова Фінанс») 1,99% на день (726,35% річних); процентна ставка позаакційна (базова) 2,99% на день (1091,35% річних) фіксована; дата надання позики 12.04.2023 року; дата повернення позики 11.05.2023 року. Відповідач всупереч умовам договору позики свої зобов`язання за договором належним чином не виконав, суму позики не повернув, проценти за користування грошовими коштами не сплатив, внаслідок чого станом на день звернення до суду з даною позовною заявою, має заборгованість перед позивачем у розмірі 37092,65 грн, з яких: 3500 грн - заборгованість за тілом кредиту; 33592,65 грн - заборгованість за процентами по 28.02.2024 року включно (3500 х 2,99% х 321). На підставі викладеного просить стягнути з відповідача на користь позивача вказану заборгованість та сплачений судовий збір у розмірі 2422,740 грн. Ухвалою Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 26 березня 2024 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням (викликом) сторін. Представник позивача в судове засідання не з`явився, у позові однією із вимог просив провести розгляд справи без участі представника ТОВ «Іннова Фінанс». Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, відповідно до ч. 11 ст. 128 ЦПК України, причини неявки не повідомив, з заявою до суду про неможливість розгляду справи у його відсутність не звертався, відзив на позов не подав. Згідно до положення ч. 3 ст. 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин. Відповідно до ч.4 ст.223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). З огляду на викладене, враховуючи, що відповідач належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання, доказів про поважність неявки до суду не надав, також не подав відзив на позовну заяву, тому у відповідності з вимогами ст. 280 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідача, постановивши по справі заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши надані докази, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 12.04.2023 року між ТОВ «Іннова Фінанс» та [PERSON] укладено Договір надання грошових коштів у позику №419980423, підписаний останнім електронним підписом з одноразовим ідентифікатором. Відповідно до умов Договору позикодавець зобов`язується надати позичальнику позику на суму у розмірі 3500 грн, шляхом перерахунку на банківський рахунок (банківську картку) на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути позику у погоджений умовами договору строк або достроково та сплатити проценти за користування позикою, нараховані згідно п.1.3, п.1.4 та/або 1.5 цього договору, його додатків. Тип позики кредит. Мета отримання кредиту для власних потреб, не пов`язаних з підприємницькою діяльністю, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. Процентна ставка\~фіксована. Дисконтна (знижена) процентна ставка (застосовується у відповідності до умов програми лояльності ТОВ «Іннова Фінанс») 1,99% на день (726,35 річних). Процентна ставка позаакційна (базова) 2,99% на день (1091,35% річних). Строк позики становить 29 днів. Дата повернення позики є 11.05.2023. Згідно п.1.4 зазначеного Договору, на період строку, визначеного п.1.2 договору, нарахування процентів здійснюється за дисконтною процентною ставкою в розмірі 1,99% (з урахування програми лояльності ТОВ «Іннова Фінанс», правил акції ТОВ «Іннова Фінанс» «Повторний кредит»). У межах строку позики, якщо відбулася пролонгація відповідно до п.1.3 цього договору застосовується позаакційна (базова) процентна ставка визначена у п.1.1.5 цього договору з першого дня дії договору, якщо інше не буде визначено в додатковій угоді, укладеній між сторонами. Перелік та цифрові значення умов, що підлягають зміні у зв`язку з продовженням строку позики визначаються у відповідній додатковій угоді, що укладається між сторонами та відображаються позичальнику в особистому кабінеті. Відповідно до п.1.5 зазначеного Договору, у випадку користування позикою понад строк, встановлений п.1.2 договору, з наступного дня після спливу строку, вказаного в п.1.2 договору, умови щодо нарахування процентів за дисконтною процентною ставкою у розмірі 1,99% на день (з урахування програми лояльності ТОВ «Іннова Фінанс», правил акції ТОВ «Іннова Фінанс» «Повторний кредит») перераховуються і до взаємовідносин між сторонами застосовується позаакційна (базова) процентна ставка в розмірі 2,99% на день від суми позики за кожен день користування позикою з першого дня дії договору. За порушення позичальником строків повернення позики та/або прострочення сплати процентів у строки, визначені договором, позикодавець має право стягнути з позичальника пеню за кожен день прострочення у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період прострочення, але не більше ніж 15% від суми простроченого платежу. Даний пункт не застосовується на період дії введеного карантину на території України. Згідно п.1.7 вказаного Договору, позичальник зобов`язаний повернути товариству позику, нараховані проценти згідно умов договору не пізніше строку вказаного в п.1.2 та або п.1.3 договору. Відповідно до п.1.8 зазначеного Договору, розрахунок сукупної вартості позики за дисконтною (зниженою) процентною ставкою та терміни платежу згідно строку передбаченого п.1.2 цього договору, зазначені в Графіку розрахунків (таблиця обчислення загальної вартості позики та реальної річної процентної ставки за договором надання грошових коштів у позику), який є невід`ємною частиною цього договору (Додаток №1 до договору). Також, під час укладення вищевказаного Договору позики, відповідачем [PERSON] 12.04.2023 року підписано електронними підписами з одноразовими ідентифікаторами Паспорт споживчого кредиту, в якому викладені умови надання позивачем ТОВ «Іннова Фінанс» кредитних коштів відповідачу, Додаток №1до Договору №419980423 від 12.04.2023 року, яким є Таблиця обчислення загальної вартості позики та реальної річної процентної ставки за договором надання грошових коштів у позику, в якому відображені: дата видачі позики/дата платежу,кількість днів у розрахунковому періоді, чиста сума позики/сума платежу за розрахунковий період, сума позики за договором/погашення суми позики, проценти за користування позикою, реальна річна процентна ставка, загальна вартість позики, а також підписано Оферту, яка є пропозицією укладення договору надання грошових коштів у позику №419980423 від 12.04.2023 року, в якій викладені умови отримання відповідачем [PERSON] позики від ТОВ «Іннова Фінанс», які є аналогічними умовам отримання відповідачем позики від ТОВ «Іннова Фінанс», що зазначені у Договорі надання грошових коштів у позику №419980423, який був укладений між ТОВ «Іннова Фінанс» та [PERSON] 12.04 2023 року. Згідно листа за вих. №4622-ВП від 29.02.2024 року ТОВ «ФК «ВЕЙ ФОР ПЕЙ», який адресований ТОВ «Іннова Фінанс», останнього повідомлено, що ТОВ «ВЕЙ ФОР ПЕЙ» надає послуги з переказу коштів в національній валюті без відкриття рахунків. Для цього підприємство внесене в державний реєстр фінансових установ (свідоцтво серії ФК №1582 від 02.07.2015 року) та отримало Ліцензію Національного банка України №21/1064-рк від 08.06.2023 року. Між даними підприємствами укладено угоду на переказ коштів №ВП-230921-23 від 23.09.2021 року. Відповідно до договору ВП-230921-23 від 23.09.2021 року було здійснено за дорученням ТОВ «Іннова Фінанс» наступні успішні перекази коштів на картки клієнтів, зокрема 12.04.2023 року на суму 3500 грн, власник картки [PERSON] , маска картки [NUMBER] , код авторизації 126221, номер транзакції в системі WayForPay - 118323. Відповідно до ч.1\~ст.626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно положень статей\~3,\~627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до\~ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей визначених родовими ознаками. Згідно ч.1\~ст.1047 ЦК України, у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, договір позики укладається у письмовій формі незалежно від суми. Відповідно до ч.1\~ст.207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Згідно\~ст.5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Склад та порядок розміщення обов`язкових реквізитів електронних документів визначається законодавством. Електронний документ може бути створений, переданий, збережений і перетворений електронними засобами у візуальну форму. Візуальною формою подання електронного документа є відображення даних, які він містить, електронними засобами або на папері у формі, придатній для приймання його змісту людиною. Відповідно до\~ст.8 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму. Допустимість електронного документа як доказу не може заперечуватися виключно на підставі того, що він має електронну форму. Згідно ч.6\~ст.11 Закону України «Про електронну комерцію», відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому\~статтею 12 цього Закону. Відповідно до ст.3,\~12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом, тобто даними в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Згідно\~ст.3 Закону України «Про електронну комерцію», одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі №2-1383/2010 (провадження №14-308цс18) зроблено висновок, що\~стаття 204 ЦК України\~закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що позивачем ТОВ «Іннова Фінанс» доведено факт укладення 12.04.2023 року між ТОВ «Іннова Фінанс» та [PERSON] . Договору надання грошових коштів у позику №419980423, а також отримання відповідачем коштів у позику в сумі 3500 грн. Таким чином, ТОВ «Іннова Фінанс» у повному обсязі виконало свої зобов`язання за вищевказаним договором, здійснивши переказ коштів відповідачу [PERSON] на банківську картку, яка зазначена відповідачем у зазначеному договорі. Однак, згідно матеріалів справи відповідач свої зобов`язання за вказаним договором у строки, передбачені цим договором, щодо повернення суми позики та проценти за користування позикою не виконав, внаслідок чого у нього виникла заборгованість за тілом кредиту та за процентами. Як вбачається з позовної заяви, ТОВ «Іннова Фінанс» стверджує, що відповідач має заборгованість за вище вказаним договором у розмірі 37092,65 грн, з яких: 3500 грн -заборгованість за тілом кредиту; 33592,65 грн - заборгованість за процентами по 28.02.2024 року включно (3500 х 2,99% х 321). Доказів повернення відповідачем отриманої у позику за вказаним договором суми позики, матеріали справи не містять, у зв`язку з чим вимога позивача ТОВ «Іннова Фінанс» про стягнення заборгованості тіла кредиту в розмірі 3500 грн є обґрунтованою. Разом з тим, суд не погоджується з розрахунком заборгованості відповідача за процентами, який складений позивачем ТОВ «Іннова Фінанс». Так, у постанові від 04 лютого 2020 року у справі № 912/1120/16 (провадження № 12-142гс19) Велика Палата Верховного Суду зробила висновок, що у межах кредитного договору позичальник отримує позичені кошти у своє тимчасове користування на умовах повернення, платності і строковості. У постановах Великої Палати Верховного Суду вже неодноразово вказувалося на те, що цивільне законодавство передбачає як випадки, коли боржник правомірно користується наданими йому коштами та має право не сплачувати кредитору свій борг протягом певного узгодженого часу, так і випадки, коли боржник повинен сплатити борг кредитору, однак не сплачує коштів, користуючись ними протягом певного строку неправомірно. Зокрема, відносини щодо сплати процентів за одержання боржником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу врегульовані ч.1\~ст.1048 ЦК України. Такі проценти є звичайною платою боржника за право тимчасово користуватися наданими йому коштами на визначених договором та законодавством умовах, тобто у межах належного та добросовісного виконання сторонами договірних зобов`язань, а не у випадку їх порушення. Натомість наслідки прострочення грошового зобов`язання (коли боржник повинен сплатити грошові кошти, але неправомірно не сплачує їх) також урегульовані законодавством. У випадках, коли боржник порушив умови договору, прострочивши виконання грошового зобов`язання, за ч.1 ст.1050\~ЦК України застосуванню у таких правовідносинах підлягає положення ст.625 цього Кодексу. За наведеним у цій статті регулюванням відповідальності за прострочення грошового зобов`язання на боржника за прострочення виконання грошового зобов`язання покладається обов`язок сплатити кредитору на його вимогу суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Проценти встановлені\~ст.625 ЦК України, підлягають стягненню саме при наявності протиправного невиконання (неналежного виконання) грошового зобов`язання. Тобто, проценти, що стягуються за прострочення виконання грошового зобов`язання за ч.2\~ст.625 ЦК України\~є спеціальним видом відповідальності за таке порушення зобов`язання. На відміну від процентів, які є звичайною платою за користування грошима, зокрема за договором позики, до них застосовуються загальні норми про цивільно-правову відповідальність. Оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма ч.1\~ст.1048 ЦК України\~і охоронна норма ч.2\~ст.625 цього Кодексу\~не можуть застосовуватись одночасно. Тому за період до прострочення боржника підлягають стягненню проценти від суми позики (кредиту) відповідно до умов договору та ч.1\~ст.1048 ЦК України\~як плата за надану позику (кредит), а за період після такого прострочення підлягають стягненню річні проценти відповідно до\~ст.625 ЦК України\~як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, тобто як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання. Враховуючи вищевикладене, право позикодавця нараховувати передбачені договором проценти припиняється після спливу визначеного договором строку дії договору чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із ч.2\~ст.1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах прав та інтереси позивача забезпечені ч.2\~ст.625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Відповідно до положень п.1.2 та п.1.3 Договору надання грошових коштів у позику №419980423 від 12.04.2023 року: строк позики (строк дії договору) становить 29 днів, дата повернення позики\~11.05.2023 року. Таким чином, оскільки Договором надання грошових коштів у позику №419980423 від 12.04.2023 року визначений строк його дії, який становить 29 днів з 12.04.2023 року, саме протягом даного строку позивач ТОВ «Іннова Фінанс» мав право нараховувати відповідачу передбачені цим договором відсотки, які, з урахуванням невиконання відповідачем своїх зобов`язань за договором у встановлений ним строк та положень п.1.5 цього Договору, становлять 2,99%. Натомість, позивач ТОВ «Іннова Фінанс», як вбачається з позовної заяви, здійснив нарахування відсотків як у межах строку його дії, тобто протягом 29 днів з 12.04.2023 року, так і після закінчення строку його дії, тобто після 11.05.2023 року, внаслідок чого суд вважає за необхідне виконати власний розрахунок заборгованості відповідача [PERSON] за відсотками за вказаним договором. Так, 3500 грн (сума отримана у позику та не повернута протягом строку дії договору) /100% х 2,99% (узгоджений сторонами у п.1.5 договору відсоток, який сплачує позичальник щоденно за користування коштами, у разі невиконання свого зобов`язання у строк дії договору) = 104,65 грн (сума коштів, що має сплачуватися відповідачем щоденно протягом строку дії договору за користування отриманими у позику коштами). Таким чином, заборгованість відповідача по відсоткам за Договором надання грошових коштів у позику №419980423 від 12.04.2023 року становить 3034,85 (104,65 грн (сума коштів, що має сплачуватися відповідачем щоденно протягом строку дії договору за користування отриманими у позику коштами)х29 днів (строк дії договору, визначений сторонами у п.1.2 договору)). Відповідно до ст.525,\~526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язань або одностороння зміна його умов не допускається. Згідно\~ст.536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом законодавства. Згідно ст.629\~ЦПК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до\~ст.610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання /неналежне виконання/. Згідно\~ст.611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання наступають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до\~ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до позиції Великої Палати Верховного суду викладеної у Постанові від 05 квітня 2023 у справі № 910/4518/16 провадження № 12-16гс22 : «97.\~На період після прострочення виконання зобов`язання з повернення кредиту кредит боржнику не надається, боржник не може правомірно не повертати кредит, а тому кредитор вправі вимагати повернення боргу разом з процентами, нарахованими на час спливу строку кредитування. Тобто боржник у цьому разі не отримує від кредитора відповідне благо на період після закінчення кредитування, а тому й не повинен сплачувати за нього проценти відповідно до\~статті 1048 ЦК України; натомість настає відповідальність боржника - обов`язок щодо сплати процентів відповідно до\~статті 625 ЦК України\~у розмірі, встановленому\~законом\~або договором….. 99.\~Якщо грошове зобов`язання виникло з договірних відносин, то прострочення його виконання призводить до відповідальності боржника перед кредитором, зокрема - настання обов`язку зі сплати процентів річних у розмірі, встановленому\~законом\~або договором, але саме грошове зобов`язання залишається при цьому незмінним. Наприклад, якщо боржник не сплатив гроші за куплене майно, надані послуги в певній сумі, то прострочення грошового зобов`язання не змінює його розміру, яке залишається без змін незалежно від часу прострочення, але в боржника виникає додатковий обов`язок щодо сплати річних процентів, нарахованих відповідно до\~статті 625 ЦК України. 100.\~Так само якщо боржник не сплатив суму боргу, яка складається з тіла кредиту та процентів, нарахованих в певній сумі на час закінчення строку кредитування чи на час пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту, то прострочення такого грошового зобов`язання не призводить до подальшої зміни його розміру, але в боржника виникає додатковий обов`язок щодо сплати річних процентів, нарахованих відповідно до\~статті 625 ЦК України…… 116.\~Тобто твердження скаржників про те, що проценти за «користування кредитом» нараховуються не лише в межах строку кредитування, а й після спливу такого строку, тобто до моменту повного фактичного повернення кредитних коштів, свідчать про помилкове розуміння скаржниками правової природи процентів, які сплачуються позичальником у випадку прострочення грошового зобов`язання. Проценти, які можуть бути нараховані поза межами строку кредитування (чи після вимоги про дострокове погашення кредиту), є мірою цивільно-правової відповідальності та сплачуються відповідно до положень\~статті 625 ЦК України. 117.Велика Палата Верховного Суду зауважує, що надання кредитору можливості одночасного стягнення як процентів за «користування кредитом», так і процентів як міри відповідальності, може призводити до незацікавленості кредитора як у вчиненні активних дій щодо повернення боргу, так і у якнайшвидшому виконанні боржником зобов`язань за кредитним договором, оскільки після спливу строку кредитування грошове зобов`язання боржника перед кредитором зростає навіть швидше, ніж зростало протягом строку кредитування. Тобто фактично кредитор продовжує строк кредитування на власний розсуд на ще вигідніших для себе умовах, маючи при цьому можливість в будь-який момент вчинити дії, спрямовані на стягнення боргу з боржника (наприклад, звернути стягнення на заставне майно боржника або стягнути борг з поручителя). 118.Несправедливість цього підходу стає особливо очевидною у випадках, коли ринковий розмір процентів за «користування кредитом» за час після укладення кредитного договору істотно знизився. У таких випадках кредитор стає навіть більше зацікавлений у невиконанні договору, ніж у задоволенні своїх вимог. За такого підходу кредитор може продовжувати нарахування процентів за «користування кредитом» (який при цьому навіть не надавався на новий строк) у розмірі, якого вже не існує на ринку. Цим самим створюються штучні передумови для банкрутства підприємств та збільшення кількості фізичних осіб, які не мають надії повернутися до нормального життя інакше, як через банкрутство, що негативно відбивається на економіці та підвищує соціальну напруженість. 119.Такий підхід вочевидь не відповідає балансу інтересів сторін кредитного договору та призводить до того, що кредитор не використовує ефективні способи захисту своїх прав (звернення стягнення на заставне майно боржника, стягнення боргу з поручителя тощо) одразу після порушення боржником умов договору. 120.Натомість Велика Палата Верховного Суду вважає, що у цивільних та господарських відносинах, які регулює\~глава 71 ЦК України, важливо дотримати баланс інтересів позичальника та позикодавця в межах кредитних відносин, так само як і банку та вкладника у межах відносин за договором банківського вкладу. 121.Принципи справедливості, добросовісності та розумності передбачають, зокрема, обов`язок особи враховувати потреби інших осіб у цивільному обороті, проявляти розумну дбайливість і добросовісно вести переговори (див. пункт 6.20 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.05.2020 у справі № 910/719/19). Отже, сторони повинні сумлінно та добросовісно співпрацювати з метою належного виконання укладеного договору. Кредитор у зобов`язанні має створити умови для виконання боржником свого обов`язку, для чого вчиняє не тільки дії, визначені договором, актами цивільного законодавства, але й ті, які випливають із суті зобов`язання або звичаїв ділового обороту (див. частину першу\~статті 613 ЦК України). Вказаного висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 13.07.2022 у справі № 363/1834/17 (пункт 57). 122.\~Для вирішення подібних спорів важливим є тлумачення умов договорів, на яких ґрунтуються вимоги кредиторів, для з`ясування того, чи мали на увазі сторони встановити нарахування процентів як міри відповідальності у певному розмірі за період після закінчення строку кредитування. Для цього можуть братися до уваги формулювання умов про сплату процентів, їх розміщення в структурі договору (в розділах, які регулюють правомірну чи неправомірну поведінку сторін), співвідношення з іншими положеннями про відповідальність позичальника тощо. У разі сумніву слід застосовувати принцип contra proferentem (лат. verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem, тобто слова договору тлумачаться проти того, хто їх написав). 123.\~Установивши, що умова договору передбачає нарахування процентів як міри відповідальності після закінчення строку кредитування, тобто за період прострочення виконання грошового зобов`язання, слід застосовувати як\~статтю 625 ЦК України, так і інше законодавство, яке регулює наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.» Таким чином, суд дійшов висновку про те, що відсотки передбачені п. 1.1.5 та п. 1.5 Договору нараховані після спливу строку дії Договору (29 днів) є мірою відповідальності боржника за не повернення позики в строк дії Договору. Нарахування ТОВ «Іннова Фінанс» відсотків за договором позики № 419980423 в розмірі 33592,65 грн., є несправедливим, оскільки розмір нарахованих відсотків майже в десять раз перевищує суму позики, а також перевищує узгоджену сторонами орієнтовну загальну вартість позики в розмірі 5519,85 грн. З урахуванням вищевикладеного та приймаючи до уваги, що відповідач [PERSON] не виконав належним чином зобов`язання щодо погашення заборгованості за договором\~надання грошових коштів у позику №419980423, який був укладений 12.04.2023 року між ним та ТОВ «Іннова Фінанс», в обумовлені договором строки, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ТОВ «Іннова Фінанс» підлягають частковому задоволенню та з відповідача на користь позивача слід стягнути заборгованість за вказаним договором у розмірі 6534,85 грн. з яких: 3500 грн. заборгованість за тілом кредиту; 3034,85 грн. - заборгованість за процентами. Відповідно до ст. 141 ЦПК України та абз. 1 п. 36 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №10 від 17.10.2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» суд стягує з відповідача на користь позивача сплачений судовий збір, пропорційно до задоволених вимог в розмірі 400,60 грн.

Outcome: partial