Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-15 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог. Акціонерне товариство "Криворізька теплоцентраль" здійснює постачання теплової енергії на потреби опалення населення, яке зобов`язане робити оплату за отримані послуги, згідно з особовим рахунком і встановлених тарифів. Відповідач є споживачем централізованого опалення, яке здійснюється від транзитних трубопроводів житлового будинку і є невід`ємною частиною системи опалення та водопостачання багатоповерхового будинку, і яке надає позивач за адресою: [ADDRESS] . Відповідач своєчасно та в повному обсязі за надані послуги не сплачує, внаслідок чого виникла заборгованість за період з 01 жовтня 2013 року по 31 грудня 2023 року у розмірі 108\~199,79 грн за послугу з постачання теплової енергії (централізоване опалення), 205,56 грн - за абонентське обслуговування за період з 01 листопада 2021 року по 31 грудня 2023 року; інфляційні втрати становлять 25\~356,53 грн, 3% річних 7\~829, 57 грн, всього 141\~591,45 грн. Позивач просить стягнути з відповідача на свою користь вказану суму заборгованості, а також судовий збір в розмірі 3 028,00 грн. Процесуальні дії у справі. 14 березня 2024 року позовна заява надійшла до суду. 15 березня 2024 року отримано інформацію стосовно відповідача щодо його зареєстрованого місця проживання. 19 березня 2024 року відкрито провадження у справі. Розгляд справи постановлено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Інші процесуальні дії у справі судом не здійснювались. Заяви, клопотання. В судове засідання сторони не з`явились, їх належним чином повідомлено про дату, час і місце розгляду справи Представник позивача заявив клопотання про розгляд справи за його відсутності. Позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить задовольнити. Відповідач надав клопотання про розгляд справи без його участі, підтримав позицію, яку виклав у відзиві, де зазначає, що позовні вимоги не визнає повністю, просить у позові відмовити. Вказав, що з 2011 року в квартирі [ADDRESS] встановлено автономне опалення та квартиру від`єднано від мережі теплопостачання, отже в період з жовтня 2013 року по грудень 2023 року підприємство позивача не надавало послуги з централізованого опалення. Він вимушений нести зобов`язання у сплаті боргу за фактично ненадані йому послуги. Також зазначив, що не погоджується з розрахунком заборгованості, наданим позивачем. Просить також застосувати строк позовної давності, оскільки право власності на квартиру, де виник борг він набув лише в грудні 2015 року. Представник позивача надав письмові пояснення, де вказує, що з викладеними у відзиві вимогами не погоджується, вважає їх необґрунтованими. Вказує, що позивач фактично є надавачем житлово-комунальних послуг, в тому числі і в Інгулецькому районі міста Кривого Рогу з жовтня місяці 2013 року і по теперішній час. Постачання теплоносія протягом всього періоду проводилось не порушуючи вимог чинного законодавства та щорічних розпорядження Виконкому Криворізької міської ради. Зазначає, що відповідач не погоджується з розрахунком позивача, проте власного розрахунку суду не надав. Відповідач є власником квартири [ADDRESS] з 16 грудня 2015 року на підставі свідоцтва про право на спадщину, а відповідно до ст.1216 ЦК України права та обов`язки спадкодавця переходять до його спадкоємців як єдине ціле. Відповідачем не дотримано встановленого законом порядку відключення від мереж централізованого опалення, що є самовільним відключенням. Також зазначила, що відповідачем не надано затвердженого Акту про відключення від системи теплопостачання ні будинку в цілому, ні його квартири, а при відсутності такого акту відключення є самовільним, що не є підставою для припинення нарахування платежів підприємством АТ «Криворізька теплоцентраль». Не погоджується з позицією відповідача, що позов подано з порушенням строку позовної давності, оскільки процесуальні строки були продовжені на підставі Закону України від 30 березня 2020 року №540-IX, тому у позивача наявні підстави для стягнення заборгованості з 27 грудня 2017 року. Фіксація судового засідання технічними засобами, у відповідності до ст.247 ЦПК України, не здійснювалась. Фактичні обставини, встановлені судом. Акціонерне товариство «Криворізька теплоцентраль» по специфіці своєї виробничої діяльності здійснює постачання теплової енергії для потреби опалення і гарячого водопостачання населенню, яке відповідно зі ст.67, 68, 162 Житлового Кодексу України зобов`язане робити оплату за отриману теплову енергію, згідно особового рахунка і встановлених тарифів. Відповідно до листа КПТМ «Криворіжтепломережа», з 01 жовтня 2013 року буд. [ADDRESS] передано на обслуговування АТ «Криворізька теплоцентраль», звернень стосовно розірвання договору на постачання теплової енергії не надходило, Акт від 01 жовтня 2011 року про обстеження приміщення не оформлювався. [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] з 16 грудня 2015 року на підставі свідоцтва про право на спадщину та відповідно є споживачем послуг з централізованого опалення, які надаються АТ «Криворізька теплоцентраль» за вказаною адресою. Встановлено, що позивачем регулярно надавалися комунальні послуги з теплопостачання до будинку [ADDRESS] , що підтверджується актами про підключення та відключення теплоносія. Позивачем відповідно до тарифів на теплову енергію, постачалася теплова енергія до житла відповідача, однак останній вчасно оплату за надані послуги не здійснював, внаслідок чого виникла заборгованість. Як видно із Актів від 01 січня 2021 року, 01 лютого 2021 року, 01 березня 2021 року, 01 квітня 2021 року, 14 квітня 2021 року, 01 грудня 2021 року, 01 лютого 2022 року, 01 березня 2022 року, 01 квітня 2022 року, 01 грудня 2022 року, 01 січня 2023 року, 01 лютого 2023 року, 01 березня 2023 року, 23 березня 2023 року, 01 грудня 2023 року, 01 січня 2024 року позивачем були зафіксовані покази приладу за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до наданого позивачем детального розрахунку за період з 01 жовтня 2013 року по 31 грудня 2023 року виникла заборгованість у розмірі 108\~199,79 грн, за послугу з постачання теплової енергії (централізоване опалення), 205,56 грн - за абонентське обслуговування за період з 01 листопада 2021 року по 31 грудня 2023 року; інфляційні втрати становлять 25\~356,53 грн, 3% річних 7\~829, 57 грн, всього: 141\~591,45 грн. Правильність нарахування зазначених сум підтверджується розрахунками, в тому числі детальним розрахунком послуги з централізованого опалення. Розмір наданого позивачем розрахунку відповідачем не спростовано, власний розрахунок не надано. Зміст спірних правовідносин. Викладеним обставинам відповідають правовідносини, які витікають з належного виконання споживачем зобов`язань з оплати наданих послуг. Норми права, які застосовує суд. Згідно із\~статтею 67 ЖК України\~плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Статтею 322 ЦК України передбачено, що власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Вказаною статтею встановлено презумпцію\~обов`язку\~власника нести\~всі витрати,\~пов`язані\~з утриманням\~належного йому\~майна. Як видно з матеріалів справи, між позивачем та відповідачем виникли правовідносини по наданню, з одного боку, та споживанню, з іншого боку, комунальних послуг по централізованому опаленню, які врегульовано\~Законом України «Про житлово-комунальні послуги»,\~Законом України «Про теплопостачання» від 02 червня 2005 року №2633-IV, Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення затверджених\~постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року №630\~(далі - Правила), які діяли на час виникнення спірних правовідносин. Частиною 1 статті 1 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" 2004 року, який діяв станом на час виникнення спірних правовідносин визначено, що житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил. Суб`єктами цього Закону є органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, власники, виробники, виконавці та споживачі житлово-комунальних послуг (ч.2 ст.3 Закону). Частина 4 ст. 5 Закону - Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, формує в межах своєї компетенції державну політику щодо встановлення цін на природний газ,\~ тарифів на транспортування та постачання підприємствам і організаціям, які виробляють та надають житлово-комунальні послуги населенню. У частині першій статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Пунктом 1 частини першої статті 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" 2004 року, передбачене право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 цього Закону обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Пунктом 1 частини 3 вказаної вище статті встановлено обов`язок споживача укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору. Пунктом 3 ч.2 ст. 21 Закону на виконавця покладено обов`язок підготувати та укласти із споживачем договір на надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором. Згідно з частиною 1 статті 32\~Закону України «Про житлово-комунальні послуги», 2004 року, плата за послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору. Розмір плати за комунальні послуги розраховується, виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку. Пунктом 18 Правил було передбачено, що розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено іншого строку. Згідно з пунктом 21 Правил, у разі відсутності у квартирі (будинку садибного типу) та на вводах у багатоквартирний будинок засобів обліку води і теплової енергії плата за надані послуги справляється згідно з установленими нормативами (нормами) споживання: з централізованого опалення - з розрахунку за 1 кв. метр (куб. метр) опалюваної площі (об`єму) квартири (будинку садибного типу) та з урахуванням фактичної температури зовнішнього повітря і фактичної кількості днів надання цієї послуги в місяці, який є розрахунковим. 01 травня 2019 року вступив в дію Закон України «Про житлово-комунальні послуги» від 9 листопада 2017 року № 2189-VIII, відповідно до пункту 2 частини першої\~статті 5 якого до житлово-комунальних послуг належать комунальні послуги, в тому числі з постачання теплової енергії. Пунктами 2,\~5\~частини другої\~статті\~7\~вказаного Закону\~ встановлено,\~що індивідуальний\~споживач зобов`язаний укладати\~договори про\~надання житлово-комунальних\~послуг у\~порядку і\~випадках,\~визначених законом,\~ оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Відповідно до ч.1 ст. 9 Закону № 2189-VIII споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Виходячи з п.12, 21 Правил №630 нарахування оплати за послуги централізованого опалення квартири не залежить від кількості зареєстрованих осіб в квартирі, а визначається відповідно до розміру опалювальної площі. Таким чином, власник квартири зобов`язаний здійснювати оплату комунальних послуг за опалення незалежно від фактичного користування вказаними послугами. Відповідно до\~змін до\~ Закону\~України «Про\~житлово-комунальні\~послуги»,\~внесених Законом\~України №1060-ІХ\~від 03\~грудня 2020\~року (набрав\~чинності 01\~травня 2021\~року),\~договірні відносини\~між АТ\~«Криворізька теплоцентраль»\~та споживачами\~врегульовані індивідуальним\~договором про\~надання послуги\~з постачання\~теплової енергії\~ (Типовий\~індивідуальний договір\~від 01\~жовтня 2021\~року). Плата виконавцю комунальної послуги за індивідуальним договором про надання комунальної послуги, що є публічним договором приєднання, складається з: плати за послугу та плати за абонентське обслуговування. Після опублікування позивачем 01 жовтня 2021 року Типового індивідуального договору про надання послугу з постачання теплової енергії та відсутності заперечень споживачів щодо обрання такої моделі договірних відносин, з 01 листопада 2021 року вважається що такий договір укладено між позивачем і відповідачем. Тому з листопада 2021 року позивачем здійснено нарахування плати за абонентське обслуговування. Відповідно до договору вартістю послуги є встановлений відповідно до законодавства тариф на теплову енергію, який визначається як сума тарифів на виробництво, транспортування та постачання теплової енергії. Розмір тарифу зазначається на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування та/або на веб-сайті виконавця. Вартість опалення для населення визначалось: Рішенням виконавчого комітету Криворізької міської Ради №53 від 17 січня 2008 року. З 01 липня 2014 року та в подальші роки, вартість опалення для населення затверджена відповідно до Постанов Національної комісії що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг. Інформація про вартість опалення та тарифи на комунальні послуги є загальнодоступною для населення. Відповідно до\~статті 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Статтею 525 ЦК України, передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Висновок суду. Встановлено, що позивач свої обов`язки з постачання теплової енергії виконував, доводи позивача щодо розміру заборгованості нічим не спростовуються і ці обставини слід вважати доведеними. Встановлено судом, що між сторонами договір на надання житлово-комунальних послуг не укладався, однак факт відсутності договору на надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживачів від оплати послуг у повному обсязі. Такий правовий висновок викладений в Постанові ВСУ від 20 квітня 2016 року по справі 6-2951цс15. Суд вважає доведеним факт утворення заборгованості з оплати за надані послуги позивачем за адресою: [ADDRESS] в період з 01 жовтня 2013 року по 31 грудня 2023 року. Оскільки неправомірними діями відповідача позивачеві було завдано збитків, по суті матеріальної шкоди, яка виражена в грошовому еквіваленті, а відтак є грошовим зобов`язанням, суд вважає, що позовні вимоги позивача про стягнення індексу інфляції та трьох відсотків річних узгоджуються з положеннями ч.2 ст.\~625\~ЦК України та погоджується з наданим позивачем розрахунками 3% річних та інфляційних втрат. Відповідно до\~ст.81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Докази подаються суду сторонами та іншими учасниками справи. Також стороною відповідача не надано свого розрахунку нарахувань за спожиті послуги із зазначенням проведених оплат. Клопотань про витребування у позивача інших доказів на обґрунтування правильності розрахунків відповідач суду не заявляв. З огляду на викладене суд не\~може прийняти\~до уваги\~твердження відповідача\~у відзиві\~щодо відсутності\~підстав для\~стягнення заборгованості\~за недоведеністю\~та необґрунтованістю\~розрахунку боргу.\~ Щодо тверджень відповідача про те, що з 2011 року за адресою: [ADDRESS] встановлено автономну систему опалювання, у зв`язку із чим фактично послугами АТ «Криворізька теплоцентраль» він не користується суд зазначає таке. Пунктом 18 Правил, передбачено, що розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено іншого строку. Згідно пункту 21 Правил, у разі відсутності у квартирі (будинку садибного типу) та на вводах у багатоквартирний будинок засобів обліку води і теплової енергії плата за надані послуги справляється згідно з установленими нормативами (нормами) споживання: з централізованого опалення - з розрахунку за 1 кв. метр (куб. метр) опалюваної площі (об`єму) квартири (будинку садибного типу) та з урахуванням фактичної температури зовнішнього повітря і фактичної кількості днів надання цієї послуги в місяці, який є розрахунковим. Так, пунктом 24 Правил передбачена можливість споживачів відмовитися від отримання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води. Згідно з п.п. 25, 26 вказаних Правил відключення споживачів від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води здійснюється у порядку, що затверджується центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства. Самовільне відключення від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води забороняється. Відключення споживачів від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води здійснюється у разі, коли технічна можливість такого відключення передбачена затвердженою органом місцевого самоврядування відповідно до\~Закону України \~"Про теплопостачання" схемою теплопостачання, за умови забезпечення безперебійної роботи інженерного обладнання будинку та вжиття заходів щодо дотримання в суміжних приміщеннях вимог будівельних норм і правил з питань проектування житлових будинків, опалення, вентиляції, кондиціонування, будівельної теплотехніки; державних будівельних норм з питань складу, порядку розроблення, погодження та затвердження проектної документації для будівництва, а також норм проектування реконструкції та капітального ремонту в частині опалення. Наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства №4 від 22 листопада 2005 року затверджено Порядок відключення окремих житлових будинків від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води при відмові споживачів від централізованого теплопостачання, яким було передбачено виконання певних процедур, в тому числі звернення власника або орендаря окремого приміщення житлового будинку до постійно діючої міжвідомчої Комісії для розгляду питань щодо відключення споживачів від мереж централізованого опалення та гарячого водопостачання з письмовою заявою про відключення від мереж ЦО і ГВП. Із наданих відповідачем суду доказів, а саме робочого проекту, договору від 17 серпня 2010 року, акту від 01 жовтня 2011 року, теплотехнічного розрахунку, акту від 01 грудня 2010 року не встановлено дотримання ним вказаного порядку відключення квартири від мережі централізованого опалення та отримання у встановленому законом порядку дозволу на встановлення приладу автономного опалення тощо. Окрім того, наказом Міністерства житлово-комунального господарства №169 від 06 листопада 2007 року внесені зміни, які унеможливили відключення від мереж централізованого опалення окремих приміщень у житлових будинках. Таким чином,\~оскільки \~дозволу на\~відключення квартири [ADDRESS] від внутрішньобудинкових мереж централізованого опалення - отримано не було, а тому таке відключення було здійснено самовільно. Згідно з правовою позицією ВСУ у справі №6-1192цс15 від 11 листопада 2015 року підведення\~централізованого\~опалення\~до\~стояка\~в\~межах\~квартири\~свідчить\~про\~виконання послуг позивачем.\~Отже,\~самовільне\~відключення\~від\~мереж\~централізованого\~опалення\~не є підставою для\~звільнення\~від\~оплати\~за\~послуги\~теплопостачання. Відповідачем заявлено про застосування строку позовної давності. Вирішуючи вказане питання суд приходить до такого. Норми статті 256 ЦК України визначають, що позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Норми ст. 256 ЦК України визначають, що позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. ЄСПЛ зауважує, що «позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до відповідальності у суді після закінчення певного періоду часу після вчинення правопорушення. Періоди позовної давності, які є звичним явищем у національних правових системах Договірних держав, переслідують декілька цілей, що включають гарантування правової визначеності й остаточності та запобігання порушенню прав відповідачів, які могли би бути ущемлені у разі, якщо би було передбачено, що суди ухвалюють рішення на підставі доказів, які могли стати неповними внаслідок спливу часу» (див. mutatis mutandis рішення у справах «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії» від 20 вересня 2011 року («OAO Neftyanaya Kompaniya Yukos v. Russia», заява № 14902/04, § 570), «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства» від 22 жовтня 1996 року («Stubbings and Others v. the United Kingdom», заяви № 22083/93 і № 22095/93, § 51). Відповідно до статті 253 ЦК України, перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Відповідно до положень ст. 257, ч. 3 ст. 267 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. За загальним правилом перебіг загальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша\~статті 261 ЦК України). А за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п`ята цієї статті). Оскільки, як зазначалось вище, оплата наданих комунальних послуг повинна вноситись щомісячно не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, договору між сторонами не було укладено, а отже сторонами не встановлено іншого строку внесення платежів, а тому \~право позивача вважається порушеним з моменту порушення споживачем терміну внесення чергової щомісячної оплати. А відтак, перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного\~платежу починається\~після\~невиконання чи неналежного виконання відповідачем обов`язку з внесення\~чергового\~платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу. Згідно з пунктами 12, 19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Відповідно до статті 29 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» з метою запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19 та з урахуванням рішення Державної комісії з питань техногенно-екологічної безпеки та надзвичайних ситуацій від 10 березня 2020 року Кабінетом Міністрів України прийнято 11 березня 2020 року постанову «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19» за №211, якою установлено з 12 березня до 03 квітня 2020 року на усій території України карантин. У подальшому Кабінет Міністрів України неодноразово його продовжував. У постанові Верховного Суду від 07 вересня 2022 року у справі 679/1136/21 зазначено, що: «У пункті 12\~розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК Україниу редакції\~Закону України від 30 березня 2020 року № 540-IX\~перелічені всі\~статті цього Кодексу, які визначають строки позовної давності. І всі ці строки продовжено для всіх суб`єктів цивільних правовідносин на строк дії карантину у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)». Виходячи із взаємозв`язку норм права, які були прийняті органом законодавчої влади в Україні під час дії карантину, введеного Урядом України у зв`язку із поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19), цілей, з метою яких ці норми впроваджені, а також з метою недопущення безпідставного звуження прав учасників цивільних правовідносин, пункт 12 Перехідних і прикінцевих положень ЦК\~України\~щодо продовження під час карантину строків загальної і спеціальної позовної давності, передбачених статтями\~257,\~258,\~362,\~559,\~681,\~728,\~786,\~1293\~цього\~Кодексу, підлягає застосуванню і у тому випадку, коли тривалість строку позовної давності, визначена законом. За таких обставин, законом передбачено продовження позовної давності щодо вимог за якими перебіг позовної давності не закінчився станом на 02 квітня 2020 року. Як видно з матеріалів справи, позовна заява подана до суду 14 березня 2024 року, перебіг позовної давності щодо позовних вимог про стягнення заборгованості, нарахованої починаючи з 02 квітня 2017 року закінчився під час дії карантину, а тому ці строки продовжуються. Отже позивачем пропущено позовну давність щодо позовних вимог про стягнення заборгованості за період з 01 жовтня 2013 року по 01 квітня 2017 року, а також інфляційних витрат та 3% річних, нарахованих за цей період, у зв`язку з чим в цій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають. Встановлено, що позивач свої обов`язки з надання послуг з централізованого опалення/ постачання теплової енергії виконував, доводи позивача щодо наявності заборгованості нічим не спростовуються, факт наявності заборгованості не спростований відповідачем, суд вважає доведеним факт утворення заборгованості за отримані комунальні послуги за адресою: [ADDRESS] , яка підлягає стягненню з відповідача за період з 02 квітня 2017 року по 31 грудня 2023 року у розмірі 88\~320,44 грн. Також підлягає стягненню з відповідача заборгованість із сплати за абонентське обслуговування в розмірі 205,56 грн за період з 01 листопада 2021 року по 31 грудня 2023 року, інфляційних втрат в розмірі 12 531,81 грн, трьох відсотків річних в розмірі 4\~851,57 грн, а всього 105\~909,38 грн. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Щодо розподілу судових витрат. Суд вважає за необхідне стягнути відповідача на користь позивача судовий збір, що був сплачений ним при зверненні до суду пропорційно розміру задоволених позовних вимог у розмірі 2\~264,92 грн.

Outcome: partial