Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-13 00:00:00

Позивач АТ КБ «Приватбанк» звернулося до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області з зазначеною позовною заявою мотивуючи її тим, що [PERSON] звернулася до Банку з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала заяву №б/н від 31.03.2011 року. Позивач вказує, що відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між нею та Банком Договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. При укладенні договору сторони керувалися ч. 1 ст. 634 ЦК України. Відповідно до виявленого бажання, Відповідачу було відкрито кредитний рахунок та встановлено початковий кредитний ліміт у розмірі, що зазначений у довідці про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку. Для користування кредитним картковим рахунком Відповідач отримала кредитну картку. У подальшому розмір кредитного ліміту збільшився до 50000.00 грн., що підтверджується Довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку. Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту Банк керувався п.п. 2.1.1.2.3 Договору, на підставі якого Відповідач при укладанні Договору дав свою згоду, щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою Банку. Позивач зазначає, що банк свої зобов`язання за Договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачеві можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах передбачених Договором та в межах встановленого кредитного ліміту. Проте, у свою чергу, відповідач не надавав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями, зобов`язання за вказаним договором не виконав, а відтак станом на 23.03.2023 року має заборгованість 39341,38 грн.., з яких: 32023,72 грн. - заборгованість за кредитом; 7317,66 грн. - заборгованість за відсотками за користування кредитом. За аведених обставин, позивач просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором у розмірі 39341,38 грн., а також судові витрати у розмірі 2684,00 грн. 31.10.2023 року від представника відповідача - адвоката Дубровської О.М. до суду надійшла заява щодо безпідставності заявлених позовних вимог (відзив), в якій зазначає, що 29 листопада 2013 р. між [PERSON] та публічним акціонерним товариством «Приватбанк», правонаступником якого є акціонерне товариство «Приватбанк» , був укладений договір кредитний договір SAMDN 51000125265283 з відкриттям банківського рахунку № [NUMBER] . За умовами вказаного вище договору [PERSON] , отримала від банку платіжну картку із встановленим лімітом кредитних коштів, який станом на 15 березня 2022 р. становив 31 000 грн., зі сплатою процентів за користування кредитними коштами на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. До 15 березня 2022 р. [PERSON] користувалась платіжною карткою, інколи користувалась кредитними коштами , але зобов`язання за користування кредитними коштами, у разі їх виникнення, виконувала належним чином, не мала заборгованості по кредиту, крім того на картку були зараховані її особисті кошти в сумі 78 930,26 грн. 15 березня 2022 р. із використанням платіжної картки [PERSON] у період з 22год. 38 хв. до 22 год.41 хв. з банківського рахунку [NUMBER] без її згоди та дозволу проведено 11 транзакцій зі зняття як її власних так і кредитних коштів. Авторизація здійснювалась через фінансовий номер телефону з використанням паролів, вказаних в SMS-повідомленнях. Виявивши зняття коштів ( після отримання CMC) [PERSON] одразу заблокувала картку, однак , її власних коштів на картці не було та був використаний кредитний ліміт в сумі 30340 грн.11 коп. Після того, як [PERSON] виявила несанкціоноване списання коштів зі своєї платіжної картки, що сталось 15 березня 2022 р., вона 16 березня 2022 р. звернулась до Ужгородського РУП ГУНП у Закарпатській області з заявою про злочин - викрадення коштів невідомими особами з її картки. 16 березня 2022 р. за заявою [PERSON] внесено відомості до ЄРДР за № 12022078030000263 за ч.1 ст.190 КК України за фактом шахрайських дій відносно [PERSON] 21 березня 2022 р. [PERSON] звернулась до АТ КБ «Приватбанк» з заявою про проведення перевірки щодо підстав зняття з її платіжної картки як кредитних коштів так і власних коштів [PERSON] в сумі понад 78 тис. грн. Листом від 22 березня 2022 р. № 20.1.0.0.0/7-220321/1886 АТ «Комерційний банк Приватбанк» повідомив [PERSON] про неможливість відновлення коштів на її рахунку та порадив звернутись до правоохоронних органів. При цьому Банк не посилався на обставини того, що [PERSON] своїми діями чи бездіяльністю сприяла втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, що дало змогу шахраям заволодіти її коштами. Тому , представник позивача вважає, що лише наявність обставин, які безспірно доводять, що [PERSON] своїми діями чи бездіяльністю сприяла втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, є підставою для притягнення її до цивільно-правової відповідальності. З урахуванням вище наведеного , [PERSON] стверджує, що акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» , не переконавшись, у належному користувачеві, не здійснивши відповідних перевірок щодо встановлення (ідентифікації) належного споживача банківських послуг, надав сторонній особі доступ до акаунту [PERSON] в Internet Banking системи «Приватбанк», що призвело до викрадення грошових коштів з карткових рахунків останньої та фактично посприяв вчиненню злочину, чим порушив права позивача, як споживача банківських послуг AT «Комерційний банк Приватбанк», згідно Закону України «Про захист прав споживачів», а тому представник позивача просить суд відмовити у задоволення заявлених позовних вимог. 05.02.2024 року від представника позивача надійшли письмові заперечення (відзив на заяву щодо безпідставності заявлених позовних вимог), в яких зазначає, що Банком було проведено перевірку та встановлено, що 15.03.2022 року в акаунт «Приват 24» клієнта [PERSON] (іпн - [NUMBER] ) о 22:36:30 зафіксований вхід з мобільного телефону [NUMBER] DG|REDMI (Xiaomi Redmi 10) IMEI: [NUMBER] , що не є притаманним для клієнта. Вхід в приват 24 здійснювався шляхом введення правильного лопну та паролю, а також з підтвердженням, авторизації за допомогою (IVR-опитування) шляхом телефонного дзвінка з банку на фінансовий номер клієнта. Згідно даних ПК "adminka.privat24" відновлення (зміна) паролю до приват24 акаунта [PERSON] (іпн - [NUMBER] ) 15.03.2022 р. не проводилась. Отримавши доступ до акаунту "Приват-24" клієнта [PERSON] шахраї отримали повні дані (номер, термін дії, CVV2 код) картки, та можливість проводити підтвердження платежів, збільшувати кредитні ліміти, та ліміти оплати в інтернеті, можливість оформляти (перевипускати) картки за допомогою "Приват-24", та підключати картки для до безконтактної оплати шляхом ручного введення № картки, терміну дії та CVV2 коду, а також відновлювати (змінювати) PIN коди карток. Згідно виписки по картці [NUMBER] від 15.03.2022 року в період часу з 22:38 по 22:42 були проведені 4 інтернет операції (оплата в інтернеті) на загальну суму 106 543,05 грн. Дані інтернет операцій проводилась за допомогою ручного введення номерів карток, терміну дії карток, та CVV-2 кодів, за допомогою платіжного терміналу W0000200 Public Joint Stock Company "sense bank" ("Alfa-Bank"). Дана операція проводилась з підтвердженням платежу (3-Secure authentication) за допомогою ОТП-паролю для підтвердження платежу (CMC на його номер фінансового телефону, або Channels (Privat24)-(Канал комунікації "Сценарії в Channels" - це повідомлення в мобільному додатку Приват24). В даному випадку підтвердження платежів проводилось за допомогою повідомлення в мобільному додатку Приват24 клієнтки [PERSON] (іпн - [NUMBER] ): 2022-03-15 22:37:56 Контакт проведено (ОК) [NUMBER] ACS acs 4*07; 2022-03-15 22:37:57 Контакт проведено (ОК) [NUMBER] ACS acs 4*07; 2022-03-15 22:39:14 Контакт проведено (ОК) [NUMBER] ACS acs 4*07; 2022-03-15 22:39:15 Контакт проведено (OK) [NUMBER] ACS acs 4*07; 2022-03-15 22:40:15 Контакт проведено (OK) [NUMBER] ACS acs 4*07; 2022-03-15 22:40:16 Контакт проведено (OK) [NUMBER] ACS acs 4*07; 2022-03-15 22:41:21 Контакт проведено (OK) [NUMBER] ACS acs 4*07; 2022-03-15 22:41:22 Контакт проведено (OK) [NUMBER] ACS acs 4*07; ас з ("интернет покупка"). 15.03.2022 року о 23:47:55 на гарячу лінію банк (3700) надійшов телефонний дзвінок з номеру телефону [NUMBER] про блокування карток та акаунт «Приват 24» клієнта [PERSON] .. Таким чином, позивач стверджує, що [PERSON] провела компрометацію свого логіну та парою до приват 24, а також підтвердила авторизацію за допомогою IVR- опитування, в результаті чого доступ до її акаунту отримали треті особи. З урахуванням наведеного у позові , позивач просить суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. У судовому засіданні представник позивача Пацкан І.І. підтримав позовні вимоги, просив заяву задовольнити з підстав та мотивів викладених у ній. Представник відповідача - адвокат Дубровська О.М. у судовому засіданні заперечила проти задоволення позовних вимог, просила у задоволенні таких відмовити з підстав та мотивів викладених у заяві щодо безпідставності заявлених позовних вимог від 31.10.2023 року. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні підтримала думку свого представника, просила у задоволенні позовних вимог відмовити. При цьому, [PERSON] пояснила, що мобільний телефон [NUMBER] DG|REDMI (Xiaomi Redmi 10) IMEI: [NUMBER] , який був встановлений під час перевірки АТ КБ «Приватбанк», за допомогою якого було здійснено вхід в акант «Приват24» належить відповідачці, не перебуває у її постійному користуванні, однак, знаходиться у неї вдома. Заслухавши пояснення учасників судового засідання, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. 31.03.2011 [PERSON] підписала Анкету-заяву до Договору про надання банківських послуг з АТ «Універсал Банк», відповідно до якої відповідач погодилася, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становлять між нею та банком договір про надання банківських послуг. Підписанням цієї Анкети-заяви відповідач підтвердила, що ознайомлена і згідна з Умовами та Правилами надання банківських послуг встановлених Тарифами банку, які були надані їй для ознайомлення в письмовому вигляді. Окрім цього, до позовної заяви долучена копія паспорту споживчого кредиту, який 31.05.2021 року підписаний відповідачем, в якому містяться: основні умови кредитування; інформація щодо реальної річної процентної ставки та орієнтовної загальної вартості кредиту для споживача; порядок повернення кредиту; додаткова інформація тощо. Для користування кредитними коштами відповідачеві було надано кредитну картку, що підтверджується відповідною довідкою наявною в матеріалах спрви. Згідно Довідки Про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки оформленої [PERSON] вбачається, що кредитний ліміт на картці згідно умов Договору б/н змінювався (збільшувався та зменшувався). В судовому засіданні також встановлено, що відповідач [PERSON] користувалася кредитними коштами, що підтверджується випискою за договором № б/н. Разом з цим, відповідно до поданого позивачем розрахунку заборгованості за договором № б/н від 31.03.2011 року, станом на 23.03.2023рік, загальний розмір заборгованості відповідача [PERSON] перед позивачем АТ КБ «Приватбанк» становить 39341,38 грн.., з яких: 32023,72 грн. - заборгованість за кредитом; 7317,66 грн. - заборгованість за відсотками за користування кредитом, 0,00 грн. - заборгованість за комісією, 0,00 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором. До кредитного договору банк додав Витяг з тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витяг з Умов і правил надання банківських послуг. Розглядаючи даний спір, суд виходить із того, що між сторонами виникли правовідносини, які регулюються загальними положення ЦК України про зобов`язання, параграфом 2 Глави 71 «Кредит». Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України, публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «Приватбанк»). Оскільки , умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633,634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Згідно ст. 1049 згаданого Кодексу, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Як встановлено судом з матеріалів справи, відповідач звернувся до позивача за отриманням кредитних коштів, за результатами звернення, між АТ КБ «Приватбанк» та відповідачем [PERSON] 31.03.2011 року було підписано кредитний договір, шляхом заповнення та підписанням відповідачем анкети-заяви. Після підписання анкети-заяви у сторін виникли взаємні права та обов`язки, зокрема, у банку виникло зобов`язання надати кредитні кошти відповідачу, а у відповідача виникло зобов`язання оплачувати послуги банку, що виникають в результаті використання платіжних карток згідно тарифів та повернути кредит. На підставі укладеного договору відповідач отримав кредит у гривні у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку в розмірі 8000,00грн., зі сплатою відсотків за користування кредитом. Згідно з нормою ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України). Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України). Встановлено, що прийняті на себе зобов`язання за вказаним кредитним договором від 31.03.2011 АТ КБ «Приватбанк» виконав своєчасно і повністю, надававши відповідачеві можливість користування кредитними коштами. У свою чергу, взяті на себе зобов`язання [PERSON] належним чином не виконала, у зв`язку з чим у неї утворилася заборгованість за договором від 31.03.2011 року на загальну суму 39341,38 грн. Відповідач заперечує факт даної заборгованості посилається, на те, що заборгованість виникла внаслідок списання коштів з її особового рахунку у результаті шахрайських дій, про що вона повідомив АТ КБ «Приватбанк» та звернулася із заявою в правоохоронні органи щодо можливих шахрайських дій. Проте, судом відзначається, що відповідачем не було доведено того, що кредитна заборгованість в розмірі 39341,38 грн. виникла внаслідок списання коштів з особового рахунку відповідача у результаті шахрайських дій третіх осіб. Разом з тим, відповідач на підтвердження повідомлення банківської установи про несанкціоноване списання грошових коштів з її рахунку представила фотокартки мобільного телефону, однак суд не може взяти до уваги як належний доказ, оскільки з такого документа неможливо ідентифікувати відправника повідомлення і зміст такого документа не захищений від внесення правок і викривлення, а відтак не може вважатися належним доказом. Щодо посилання відповідача на звернення в правоохоронні органи щодо можливих шахрайських дій, то суд звертає увагу, що сам по собі факт звернення до правоохоронних органів та наявність кримінального провадження не може свідчити про вчинення щодо відповідача кримінального правопорушення, оскільки не встановлений ні факт вчинення кримінального правопорушення, ні винна особа. Відтак, відповідачем не доведено, того що списання коштів з її особового рахунку відбулося в результаті дій чи бездіяльності третіх осіб. Поряд з цим, з метою повного та всебічного судового розгляду, встановлення обставин справи, ухвалою суду від 29.03.2024 року від позивача АТ КБ «Приватбанк» було витребувано матеріали за результатами перевірки за фактом заволодіння коштами відповідача [PERSON] з картки третіми особами. 01.05.2024 року від позивача на адресу суду надійшло повідомлення № 5715171-ВБ щодо результатів перевірки за даним фактом, згідно якого було встановлено, що 15.03.2022 року о 22:36:30 був зафіксований вхід в акаунт «Приват 24» клієнта [PERSON] (іпн - [NUMBER] ) з мобільного телефону [NUMBER] DG|REDMI (Xiaomi Redmi 10) IMEI: [NUMBER] , що не є притаманним для клієнта. Вхід в приват 24 здійснювався шляхом введення правильного лопну та паролю, а також з підтвердженням, авторизації за допомогою (IVR-опитування) шляхом телефонного дзвінка з банку на фінансовий номер клієнта. Згідно даних ПК "adminka.privat24" відновлення (зміна) паролю до приват24 акаунта [PERSON] (іпн - [NUMBER] ) 15.03.2022 р. не проводилась. Разом з тим, суд бере до уваги пояснення відповідача [PERSON] надані у судовому засіданні, яка пояснила, даним мобільним телефоном відповідач хоч і не користується однак такий перебуває у неї вдома в наявності. Враховуючи вище наведене та те, що судом встановлено факт укладення між позивачем та відповідачем кредитного договору, встановлено факт отримання відповідачем коштів за договором кредиту, оскільки матеріали справи не містять доказів щодо неотримання відповідачем коштів, не проведення нею операцій по спірному картковому рахунку, а також доказів щодо спростування даної заборгованості то суд дійшов висновку позов АТ КБ «Приватбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості підлягає до задоволення. Обґрунтовуючи своє рішення, суд бере до уваги вимоги статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини. В рішеннях у справах «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torijav. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958, Seryavin and others v. Ukraine, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року Європейський суд з прав людини наголошує, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи («Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Консультативна рада європейських суддів у Висновку № 11 (2008) до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень зазначила, що «якість судового рішення залежить головним чином від якості його вмотивування. Виклад підстав прийняття рішення не лише полегшує розуміння та сприяє визнанню сторонами суті рішення, але, насамперед, є гарантією проти свавілля. По-перше, це зобов`язує суддю дати відповідь на аргументи сторін та вказати на доводи, що лежать в основі рішення й забезпечують його правосудність; по-друге, це дає можливість суспільству зрозуміти, яким чином функціонує судова система» (пункти 34-35). В контексті вказаної практики суд вважає обґрунтування цього рішення достатнім. Вирішуючи питання про стягнення судових витрат у справі суд зазначає наступне. Також, відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України, з відповідачки підлягають стягненню на користь позивача понесені і документально підтверджені судові витрати, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог у розмірі 2684,00 грн.

Outcome: approved