Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-20 00:00:00

У січні 2024 року позивачка звернулась до суду з позовною заявою про розірвання шлюбу та стягнення аліментів з відповідача [PERSON] . Свої позовні вимоги обґрунтувала тим, що спільне життя з відповідачем не склалося, спільного господарства сторони не ведуть, крім того, вказує на те, що відповідач дитину не утримує та не допомагає, дитина перебуває на її утриманні та потребує матеріальної допомоги, тому просила стягувати з відповідача аліменти у розмірі 1/3 частини від всіх видів його доходу, але не менше 50% прожиткового мінімуму відповідного віку дитини щомісячно, від дня пред`явлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття, а також аліменти на своє утримання у розмірі 1/6 частки заробітку, оскільки позбавлена можливості працювати, бо здійснює догляд за дитиною. В подальшому позивача зменшила розмір позовних вимог до частини аліментів на користь дитини до досягнення нею повноліття. Позивачка в судове засідання не з`явилася, до суду надала заяву про розгляд справи у її відсутність, позов підтримала, просила шлюб розірвати та стягувати із відповідача аліменти в розмірі, визначеному відповідно до заяви «про уточнення позовних вимог» від 21.05.2024 року, яка за змістом є заявою про зменшення позовних вимог. Відповідач в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги про стягнення аліментів визнав в розмірі, визначеному в заяві від 21.05.2024 року, про розірвання шлюбу не заперечував. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, чи в разі якщо відповідно до положень ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає за можливе вирішити справу за відсутності сторін на підставі наявних матеріалів справи та постановити рішення. Суд, розглянувши й дослідивши матеріали справи, вважає, що заявлені вимоги підлягають задоволенню, з наступних підстав. 15 лютого 2014 року між позивачкою та відповідачем зареєстровано шлюб Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Обухівського міськрайонного управління юстиції у Київській області, про що зроблено відповідний актовий запис № 47. Від спільного шлюбу сторони мають дітей:сина [PERSON] , [INFO] (копія свідоцтва про народження серії [NUMBER] ) та сина [PERSON] , [INFO] (копія свідоцтва про народження серії [NUMBER] ). Відповідно до статті 51 Конституції України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Статтею п`ятою Протоколу № 7 Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Згідно із частиною першою статті 24 СК України, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Аналіз наведених положень свідчить про те, що як при укладенні шлюбу так і при його розірванні передбачається реалізація волі жінки та чоловіка без будь-якої дискримінації та примушування та/або утримання у шлюбних відносинах. Згідно з частиною третьою статті 105\~СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Відповідно до ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Тому суд задовольняє позовні вимоги позивача про розірвання шлюбу, оскільки побудова сімейних відносин повинна здійснюватися на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги і підтримки (ст.1 СК України). Стосовно вимог про стягнення аліментів на утримання дитини. З матеріалів справи вбачається, що на підставі рішення суду від 22.01.2015 року із [PERSON] стягуються на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини заробітку щомісячно, але не менше, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття, щомісячно, починаючи з 25.12.2014 року. Так, статтею 51 Конституції України передбачено, що батьки зобов`язанні утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. Крім того, такий обов`язок передбачено вст. 180 Сімейного кодексу України. Відповідно до ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства", кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Ст. 180 Сімейного кодексу України, вказує, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч. 3 ст. 181 СК України\~за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. При визначенні розміру аліментів суд враховує обставини визначені ст. 182 СК України\~та положення ч. 2 - розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, суд допускає негайне виконання рішення про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць у відповідності з п. 1 ч. 1ст. 430 ЦПК України. Таким чином встановлені судом обставини вказують, що вимоги позивачки базуються на законі, тому вони підлягають частковому задоволенню в цій частині. Щодо позовної вимоги про стягнення аліментів на утримання матері дитини до досягнення дитиною трьох років, суд дійшов наступного висновку. Статтею 91 Сімейного кодексу України передбачено право на утримання жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Якщо жінка та чоловік, які не перебувають у шлюбі між собою, тривалий час проживали однією сім`єю, той із них, хто став непрацездатним під час спільного проживання, має право на утримання відповідно до статті 76 цього Кодексу. Жінка та чоловік, які не перебувають у шлюбі між собою, мають право на утримання в разі проживання з нею, ним їхньої дитини, відповідно до частин другої\~-\~четвертої статті\~84 та статей 86 і 88 цього Кодексу. Право жінки та чоловіка на утримання припиняється з підстав, встановлених пунктами 2 і 4 статті 83, статтями 85, 87 і 89 цього Кодексу. Таким чином, сімейним законодавством передбачено право матері на утримання чоловіком-батьком до досягнення дитиною трирічного віку незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Подання суду доказів того, що дружина, з якою проживає дитина, потребує матеріальної допомоги, не є обов`язковим, оскільки право на аліменти належить матері незалежно від цієї обставини. Позивачка на даний час не працює, а доглядає за дитиною, до досягнення нею 3-х річного віку. Відповідач є працездатним, а тому в нього відсутні об`єктивні труднощі, перешкоди та, водночас, є достатні можливості надавати матеріальне утримання позивачці до досягнення дитиною трьох років у розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку щомісячно, як просить позивачка, що відповідає принципу справедливості та розумності, враховуючи потребу позивачки в утриманні та фінансові можливості відповідача. Відповідачем не спростовано неспроможність сплачувати аліменти на утримання дружини, та письмових чи будь-яких підтверджуючих доказів передбачених вимогами статті 76 ЦПК України суду надано не було. Таким чином встановлені судом обставини вказують, що вимоги позивачки базуються на законі, тому вони підлягають задоволенню. Однак, враховуючи, що на момент ухвалення судового рішення дитина досягла трирічного віку, аліменти слід стягнути виключно за період з 11 січня 2024 року, як дня звернення до суду, і до 08 лютого 2024 року, як дня досягнення сином Нікітою, трирічного віку. Згідно до п. 1 ч. 1 ст.\~430\~ЦПК України суд допускає негайне виконання у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. У відповідності до п. 3 ч. 1ст. 5 Закону України\~«Про судовий\~збір» від сплати судового збору звільняються позивачі за подання позовів про стягнення аліментів, отже згідно до ст. 141 ЦПК України\~з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1211,20 грн. Згідно зі ст. 141 ЦПК України слід стягнути із відповідач на користь позивачки судовий збір за подання позовної заяви про розірвання шлюбу у розмірі 1073,60 грн.

Outcome: partial