Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-19 00:00:00

Представник позивача [PERSON] звернувся до суду з вищевказаною позовною заявою, мотивуючи позовні вимоги тим, що [PERSON] з 2005 року мала близькі відносини із [PERSON] . У липні 2009 року внаслідок вказаних близьких стосунків із [PERSON] вона завагітніла та [INFO] у неї та [PERSON] народилася донька [PERSON] . Вони з [PERSON] шлюб між собою не реєстрували, а на передодні пологів вона взагалі посварилася, в результаті чого, після народження дитини у свідоцтво про її народження у строку «батько» замість прізвища « [PERSON] » вона попросила вписати своє прізвище, а ім`я та по батькові вказала вірні дані батька « [PERSON] ». У подальшому вони з [PERSON] помирилися і знову почали мешкати разом, та з 2008 року по червень 2023 року [PERSON] та [PERSON] періодично мешкали разом однією сім`єю без укладання шлюбу, але через періодичні сварки між ними вимушені були у певні періоди часу мешкати окремо один від одного, а дитина завжди мешкала із нею, а коли ми мирились, то мешкала разом із ними. Зазначає, що донька повністю обізнана хто її батько, як і обізнана про те, за яких причин у свідоцтві вписано не прізвище батька, а прізвище [PERSON] [INFO] [PERSON] помер через хворобу серця, що підтверджується відповідними документами, внаслідок чого малолітня донька втратила годувальника. Вказує, що [PERSON] не мав достатнього страхового стажу для пенсії та не був пенсіонером на момент смерті, а шлюб між [PERSON] та [PERSON] так і не був укладений, зміни у свідоцтво про народження дитини так і не були внесені щодо батька дитини. Посилається на те, що необхідність у визнанні батьківства дитини - [PERSON] , [INFO] , полягає у необхідності внесення змін у свідоцтво про народження дитини та звернення до управління соціального захисту населення з метою отримання допомоги по втраті годувальника, оскільки у свідоцтві про народження дитини [PERSON] не вказаний як батько, то це унеможливлює отримання відповідної допомоги. Відповідно до вимог для отримання такої допомоги, особа, що звертається для призначення допомоги по втраті годувальника має додати свідоцтво про народження дитини або документ, що засвідчує родинні зв`язки члена сім`ї з померлим годувальником. Висновком експертизи №1526-МГ від 18 серпня 2023 року визначено, що [PERSON] дійсно є біологічним батьком дитини - [PERSON] , [INFO] . На підставі викладеного, він звернувся до суду з відповідним позовом, в якому просив визнати [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] рідним батьком дитини - [PERSON] , [INFO] , та внести зміни до державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження [PERSON] (актовий запис № 526 від 16.04.2010 року) із зазначенням відомостей про батька, змінивши запис у графі «Відомості про батька» з [PERSON] на [PERSON] 20 листопада 2023 року ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська прийнято до свого провадження позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження з призначенням підготовчого судового засідання. Ухвалами Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 14 грудня 2023 року задоволено клопотання представника позивача [PERSON] про витребування доказів у приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Базилєва С.П. належним чином завірену копію спадкової справи після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , а також у відділу державної реєстрації актів цивільного стану по Новокодацькому та Чечелівському районах у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) належним чином завірену копію актового запису за № 526 від 16 квітня 2010 року про народження [INFO] [PERSON] та інші документи, що стали підставою для запису, у тому числі копію заяви і доданих до неї додатків на підставі яких було зроблено вказаний актовий запис. 12 березня 2024 року ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська задоволено клопотання представника позивача [PERSON] про виключення неналежного відповідача та залучення належного відповідача і третьої особи, виключивши неналежного відповідача - Правобережне управління соціального захисту населення Дніпровської міської ради з залученням до участі у справу в якості третьої особи: Правобережне управління соціального захисту населення Дніпровської міської ради, а також залучено у справу в якості відповідача - [PERSON] та відкладено підготовче судове засідання. Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 16 квітня 2024 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Представник позивача надав заяву про розгляд справи без його участі та участі позивача, а також підтримав позовну заяву та просив її задовольнити. Відповідач у судове засідання не з`явився, на підставі ст. ст. 128, 130 ЦПК України повідомлявся належним чином про день, час та місце розгляду справи, також шляхом оприлюднення повідомлення про виклик до суду на офіційному веб-сайті Ленінського районного суду м. Дніпропетровська, однак заперечень суду не надав, про причини неявки суд не повідомив та не надав клопотання про відкладення розгляду справи чи розгляд справи без його участі. Представники третіх осіб надали до суду заяви про розгляд справи без участі їх представників. 20 травня 2024 року ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська було вирішено питання про заочний розгляд справи. За таких обставин, суд розглянув справу у відсутності учасників справи за правилами загального позовного провадження з можливістю ухвалення заочного рішення відповідно до ст. 280 ЦПК України, оскільки відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з`явився в судове засідання без повідомлення причин, відзиву не подав. При цьому, представник позивача не заперечував щодо заочного розгляду справи. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Вивчивши письмові матеріали справи, дослідивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, оцінивши надані докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд дійшов таких висновків. Статтею 263 ЦПК України передбачено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Згідно із статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Вимогами статей 76-79 ЦПК України передбачено, що доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що [PERSON] народилась [INFO] , про що зроблено відповідний актовий запис №526, батьками якої зазначено: [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження Серії [NUMBER] , виданого 16 квітня 2010 року Ленінським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції (а. с. 6). Матеріалами справи підтверджено, що підставою запису відомостей про батька - [PERSON] в актовому записі про народження щодо [PERSON] , [INFO] , слугувала заява матері №73/03-33 від 16 квітня 2010 року відповідно до копії актового запису про народження №526 від 16 квітня 2010 року (а. с. 57). Крім того, з наявного в матеріалах справи витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України №00027256937, який сформовано 31 липня 2020 року щодо [PERSON] , [INFO] , вбачається, що відомості про батька - [PERSON] записані відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України (а. с. 9). Разом з тим, відповідно до висновку експерта КЗ «Дніпропетровське обласне бюро судово-медичної експертизи» ДОР» №1526-МГ від 18 серпня 2023 року, молекулярно-генетичним аналізом встановлено, що померлий громадянин [PERSON] , [INFO] , може бути біологічним батьком дитини [PERSON] , [INFO] , народженої [PERSON] , [INFO] , з вірогідністю 99,999999% (а. с. 13-15). Також судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть Серії [NUMBER] , виданим Соборним відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), про що зроблено відповідний актовий запис №2597 (а. с. 7). Відповідно до ст. 125 СК України якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається за рішення суду. Частинами 1, 3 статті 128 СК України передбачено, що за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. При розгляді спору щодо визнання батьківства суд має виходити зі змісту ч. 2 ст. 128 СК України, відповідно до якої підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. Заяви про встановлення фактів батьківства чи визнання батьківства розглядаються судом, якщо у свідоцтві про народження певна особа не вказана батьком дитини, коли відповідно до ч. 2 ст. 55 СК України про батька дитини проведено за вказівкою матері, яка не перебувала у шлюбі, або ж такий запис зовсім відсутній і можуть бути подані матір`ю, опікуном чи піклувальником дитини чи самою дитиною після досягнення повноліття. Таким чином, закон розрізняє порядок визначення походження дитини від батька шляхом визнання батьківства - про що позов заявляється до особи, яка вважається батьком дитини, або нею самою, та шляхом встановлення факту батьківства у разі смерті особи, яку заявник вважає батьком дитини. Та обставина, що питання визначення батьківства за рішенням суду відповідно до статей 128, 129 СК України не вирішувалось за життя такої особи, не є перешкодою для застосування статті 130 СК України. Згідно із ст. 130 СК України у разі смерті чоловіка, який не перебував у шлюбі з матір`ю дитини, факт його батьківства може бути встановлений за рішенням суду. Заява про встановлення факту приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України. Відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою. У постанові Верховного Суду від 21 лютого 2020 року у справі №643/9245/18 є висновок про застосування ст. 130 СК України, де вказано, що закон не встановлює конкретного переліку доказів для встановлення факту батьківства. Підставою для встановлення факту батьківства можуть бути будь-які відомості, що свідчать про походження дитини від даної особи, зібрані відповідно до вимог ЦПК України. Пленум Верховного Суду України в п. 15 Постанови №5 від 31березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» зазначив, що суд розглядає заяви про встановлення факту батьківства в разі смерті особи, яку заявник вважає батьком дитини. Заяви про встановлення фактів батьківства чи визнання батьківства розглядаються судом, якщо у свідоцтві про народження певна особа не вказана батьком дитини. У п. 13 цієї ж постанови зазначається, що факт батьківства може бути встановлений за наявності однієї з таких обставин: 1) спільне проживання батьків дитини і ведення ними спільного господарства, яке не припинилось до її зачаття; 2) спільне виховання дитини; 3) спільне утримання дитини; 4) докази, що з вірогідністю підтверджують визнання відповідачем батьківства. ЄСПЛ у рішенні від 07 травня 2009 року в справі «KALACHEVA v. RUSSIA», заява №3451/05, §34, зауважив, що на сьогодні ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини; його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорюваного батьківства. Отже, сімейне законодавство України не визначає будь-яких особливостей щодо предмета доказування у вказаній категорії справ. Доказами у такій справі можуть бути будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, а також інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, показань свідків, письмових або речових доказів, висновків експертів. Тобто при вирішенні спору про визнання батьківства мають враховуватись усі передбачені законом докази в їх сукупності.

Outcome: approved