Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-23 00:00:00

15 вересня 2021 року Новопокровська селищна рада Чугуївського району Харківської області звернулася до суду в інтересах малолітнього [PERSON] , [INFO] , з позовом до подружжя: [PERSON] та [PERSON] про позбавлення їх батьківських прав стосовно малолітнього сина [PERSON] та стягнення на його утримання аліментів. Після залишення позову без руху відповідно до ухвали Чугуївського міського суду Харківської області від 21.09.2021 року позивачем подана до суду 18.102021 року уточнена позовна заява. Позовні вимоги обгрунтовані тим, що відповідачі є батьками малолітнього [PERSON] , однак спільно тривалий час не проживають. Дана родина перебуває під наглядом селищної ради з 2013 року через те, що [PERSON] була позбавлена батьківських прав відносно першої дитини 2009 року народження. Малолітній [PERSON] з дня народження проживав з батьком та бабусею (матір`ю батька), і остання здійснювала догляд за дитиною до своєї смерті в 2021 році. Відповідачка [PERSON] зовсім не приймає участі у вихованні сина, а [PERSON] зловживає алкогольними напоями, тому дитина залишається сама без нагляду. 17.08.2021 року малолітня дитина [PERSON] був знайдений на вулиці смт. Новопокровка без супроводу батьків , пошук яких результатів не дав У зв`язку з чим було складено акт органу внутрішніх справ України та закладу охорони здоров`я про підкинуту дитину чи знайдену дитину та її доставку. Дитину було влаштовано до КЗ «Харківського обласного центру соціальної психологічної реабілітації дітей «Надія». Медичний огляд дитини у закладі показав, що у хлопчика наявні риси аутизму, у дитини затримка психологічного розвитку. 28.08.2021 року розпорядженням голови Чугуївської районної державної адміністрації Харківської області дитині [PERSON] , [INFO] , було надано статус дитини, позбавленої батьківського піклування. Відповідачі не соціалізовані, мають низький виховний потенціал, не спроможні піклуватись про дитину, забезпечувати їй необхідний догляд та лікування, не реагують на потреби дитини у забезпеченні належного догляду, розвитку та безпеці. Зазначене свідчить, що відповідачі ухиляються від виконання своїх батьківських обов`язків. Враховуючи зазначене, позивач просить позбавити [PERSON] та [PERSON] батьківських прав стосовно малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , та стягнути з відповідачів аліменти на його утримання в розмірі 1/4 частини всіх видів доходу щомісяця з кожного відповідача. Ухвалою Чугуївського міського суду Харківської області від 15.11.2021 року відкрито провадження у справі, розгляд якої визначено провести в загальному позовному провадженні. Згідно розпорядження Голови Верховного Суду № 2/0/9-22 від 08.03.2022 року «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану» територіальну підсудність Чугуївського міського суду Харківської області було змінено на територіальну підсудність Глобинського районного суду Полтавської області. Згідно розпорядження Голови Верховного Суду № 65 від 17.11. 2022 року «Про відновлення територіальної підсудності судових справ окремих судів м. Харкова та Харківської області» територіальну підсудність Чугуївського міського суду Харківської області відновлено з 23.11.2022 року. Ухвалою Чугуївського міського суду Харківської області від 25травня 2023 року закрито підготовче провадження у справі і її розгляд призначено по суті. Представники позивача та третьої особи надали до суду самостійні заяви про розгляд справи за їх відсутністю, позовні вимоги підтримали в повному обсязі за заявленими підставами, просили їх задовольнити. Відповідачка [PERSON] у судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи була повідомлена відповідно до вимог ст.ст.128-130 ЦПК України, причини своєї неявки до суду не повідомила, заяву про відкладення розгляду справи не надала, відзив на позовну заяву не надала. Відповідач [PERSON] у листопаді 2021 року у порядку заперечень на позов надав до суду: копію медичної довідки від 16.09.2021р. про проходження обов`язкових попереднього та періодичного психіатричного оглядів, відповідно до якої психіатричні протипоказання до виконання: різноробочий не виявлено; копію сертифікату про проходження профілактичного наркологічного огляду від 16.09.2021р., згідно якого наркологічні протипоказання до виконання: різноробочий не виявлено, позитивну характеристику з місця роботи, інформаційну довідку з ДОП ВП Чугуївського РУП ГУНП в Харківській області про те, що за час мешкання за адресою: [ADDRESS] зарекомендував себе з посереднього боку, конфліктів із сусідами не встановлено. Подалі в судове засідання [PERSON] не з`явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений відповідно до вимог ст.ст.128-130 ЦПК України, причини своєї неявки суду не повідомив. Відповідно до вимог ст. 223 ЦПК України суд вважає можливим розглянути справу за відсутністю учасників справи на підставі наданих доказів та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає положенням ч. 2 ст. 247 ЦПК України, ухваливши у справі заочне рішення. Вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази в їх сукупності, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є батьками малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , однак подружжя спільно тривалий час не проживає. Дана родина перебуває під наглядом селищної ради з 2013 року через те, що [PERSON] була позбавлена батьківських прав відносно першої дитини 2009 року народження. Малолітній [PERSON] з дня народження проживав за адресою: [ADDRESS] з батьком [PERSON] та бабусею (матір`ю батька), і остання здійснювала догляд за дитиною до своєї смерті в 2021 році. Відповідачка [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Згідно комісійного акту обстеження умов проживання від 20.01.2023 року житло в критичному стані, умови проживання жахливі: в квартирі немає опалення, світла, водопостачання, каналізації, все в занедбаному стані, без ремонту. Для виховання та розвитку дитини немає взагалі ніяких умов. Зі слів сусідів [PERSON] проживає то окремо, то разом із чоловіком [PERSON] . Відповідачка [PERSON] зовсім не приймає участі у вихованні сина. Згідно комісійного акту від 20.01.2023 року обстеження умов проживання [PERSON] за адресою: [ADDRESS] встановлено, що в квартирі на час обстеження дуже холодно, оскільки немає централізованого опалення, розкидані речі господаря, не прибрано. Для виховання та розвитку дитини не створені умови: окремої кімнати, в якій би були створені умови для мешкання дитини, немає, відсутнє дитяче ліжко, для малолітньої дитини не відведено його простіру. За цією адресою зареєстрований малолітній [PERSON] , [INFO] , який знаходиться у санаторному закладі. У ході бесіди батько дитини не має впевненості, де дитині буде краще мешкати. Аналогічні відомості зазначені й в комісійному акт обстеження умов проживання від 20.02.2023 року з посиланням на те, що під час обстеження за цією адресою проживає й [PERSON] . Під час бесіди відповідачі не могли вказати як будуть далі виховувати дитину, та коли вони можуть створити умови для особистого розвитку дитини. Зі слів сусідів подружжя зловживає спиртними напоями. Згідно рапорту від 20.10.2023 року сержанта поліції ДОП ВП Чугуївського РУП ГУНП в Харківській області Є. Дорошенко за адресою: [ADDRESS] працівниками соцслужби була викликана поліція у зв`язку з тим, що при перевірці сімї, у якої було вилучено дитину, [PERSON] , яка була у стані сп`яніння, нецензурно висловлювалася у бік працівників соцслужби. Приблизно через 30 хвилин на дану адресу приїхав на мотоциклі [PERSON] у стані алкогольного сп`яніння. У зв`язку із чим відносно [PERSON] були складені протоколи про адміністративні правопорушення. Факт притягнення відповідача [PERSON] до адміністративної відповідальності за ст. 130 КУпАП ( у зв`язку з керуванням мотоциклом в стані алкогольного сп`яніння) підтверджується й копіями постанов Чугуївського міського суду Харківської області від 06.12.2021 року ( справа №636/3810/21, провадження № 3/636/1295/21), від 19.01.2022 року (справа №636/4792/21, провадження № 3/636/11/22). 28.08.2021 року розпорядженням голови Чугуївської районної державної адміністрації Харківської області дитині [PERSON] , [INFO] , було надано статус дитини, позбавленої батьківського піклування, оскільки 17.08.2021 року малолітня дитина [PERSON] був знайдений на вулиці смт. Новопокровка без супроводу батьків , пошук яких результатів не дав. У зв`язку з чим було складено акт органу внутрішніх справ України та закладу охорони здоров`я про підкинуту дитину чи знайдену дитину та її доставку. Дитину було влаштовано до КЗ «Харківського обласного центру соціальної психологічної реабілітації дітей «Надія». Медичний огляд дитини у закладі показав, що у хлопчика наявні риси аутизму, у дитини затримка психологічного розвитку. З інформації [PERSON] від 18.09. 2023 року вбачається, що [PERSON] є вихованцем дитячого будинку на базі її родини з 01.10.2021 року. Малюку був потрібен 1 рік для адаптації до нового життя. Мати малолітнього [PERSON] ним не цікавилась, батько [PERSON] цікавився дитиною як тільки отримував повістку до суду( починав скидувати дзвінки за наш рахунок або писати у вайбері). Приїхати і побачити сина у нього бажання не було(як і коштів на дорогу). Відповідно до акту від 0810.2023 року оцінки потреб сім`ї за адресою: [ADDRESS] на момент обстеження в домі газу не має, було холодно, брудно, розборсані речі. На кухні на столі спиртні напої, налиті рюмки, батькі знаходяться в стані алкогольного сп`яніння, [PERSON] веде себе агресивно. Основними ознаками та чинниками, що спричиняють складні життєві обставини (СЖО), є зловживання алкогольними напоями, необхідно лікування у нарколога. Згідно акту від 06.10.2023 року обстеження умов проживання родини за вказаною адресою визначено, що умови проживання не придатні для малолітньої дитини, та зроблений висновок про те, що зазначені обставини впливають на недостатність виховання, навчання та турботу про сина. Згідно акту від 17.01.2024 року обстеження умов проживання за адресою: [ADDRESS] на момент обстеження умови проживання встановити виявилося неможливим, тому, що у [PERSON] не було ключів від свого помешкання, а з його слів дружина знаходилася в Чугуївський ЦРЛ. Згідно висновку про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] та [PERSON] відносно їх малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , Новопокровською селищною радою Чугуївського району Харківської області встановлено, що усунення від виконання батьківських обов`язків з боку відповідачів по відношенню до її малолітнього сина має місце, оскільки останні зловживають спиртними напоями, не соціалізовані, мають низький виховний потенціал, не спроможні піклуватись про дитину, забезпечувати їй необхідний догляд та лікування, не реагують на потреби дитини у забезпеченні належного догляду, розвитку та безпеці. Зазначене свідчить, що відповідачі ухиляються від виконання своїх батьківських обов`язків. Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Частина першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачає, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»). Частиною сьомою статті 7 СК України передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Відповідно до частин першої, другої статті 3 Конвенції про права дитини права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Статтею 9 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Зокрема, вказаною нормою визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Пунктом 2 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні й остаточні правові наслідки (втрата прав, заснованих на спорідненості) як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення батьківських прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини (§ 57, § 58). У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. У справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09) від 16 липня 2015 року Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (§ 100). У пунктах 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» судам роз`яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та інші), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. У статті 12 Конвенції про права дитини встановлено, що держави-учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що стосуються дитини, при чому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю. 3 цією метою дитині, зокрема, надається можливість бути заслуханою під час будь-якого судового чи адміністративного розгляду, що стосується дитини, безпосередньо або через представника чи відповідний орган у порядку, передбаченому процесуальними нормами національного законодавства. Тривалий розгляд справи (крім підстав, зазначених вище) мав на меті й надання часу відповідачам змінити ставлення до батьківства, навести порядок у квартирі, та здійснити прояв зацікавленості у житті малолітнього сина. Проте відповідачі, батьки дитини, не змінили свою поведінку по вихованню дитини, що підтверджується вищезазначеними доказами, які не спростовані відповідачами. Враховуючи, що у матеріалах справи наявні беззаперечні та достатні докази, які свідчать, що [PERSON] та [PERSON] у порушення вимог статті 150 СК України свідомо нехтують своїми батьківськими обов`язками щодо свого малолітнього сина, суд вважає наявними правові підстави для позбавлення відповідачів батьківських прав. Крім того, суд зазначає, що згідно зі статтею 169 СК України мати, батько, які позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав, якщо зміниться поведінка особи, позбавленої батьківських прав, та обставини, що були підставою для позбавлення батьківських прав. Щодо позовних вимог в частині стягнення аліментів на утримання дитини, то суд вважає, що такі вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Так, відповідно до вимог ч. 3 ст. 166 СК України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Згідно з ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. У ч.ч. 1, 2 ст. 183 СК України визначено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. При цьому, якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. В частині 5 цієї статті зазначено, що той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3- 1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3 -2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. При цьому, в ч. 2 ст. 182 СК України визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до ст. 27 Конвенції ООН про права дітей від 20.11.1989 року (ратифікована Україною постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року № 789-ХII), держави-учасники визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення умов життя, необхідних для розвитку дитини, в межах своїх здібностей і фінансових можливостей. Згідно з ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. При визначенні розміру аліментів, які стягуються з відповідачів на утримання малолітнього сина, суд враховує матеріальне становище відповідачів, які не працюють, але є працездатними та не звільняються від обов`язку щодо утримання дитини, приходить до висновку, що з відповідачів слід стягнути аліменти на утримання малолітнього сина в розмірі по 1/4 частки їх заробітку (доходу) з кожного, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи 15.09.2021 року. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Пунктом 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України передбачено, що рішення про стягнення аліментів підлягає негайному виконанню у межах суми платежу за один місяць. Щодо сплати судового збору суд зазначає наступне. Законом України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» станом на 01 січня встановлено прожитковий мінімум для працездатних осіб в розмірі 2270 гривень Статтею 4 Закону України «Про судовий збір» передбачено, що судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідачів на користь держави підлягає стягненню судовий збір, розмір якого становить 1816 грн. (за вимогу про позбавлення батьківських прав - 908 грн. та за вимогу про стягнення аліментів -908 грн.), а саме по 908 грн. з кожного відповідача.

Outcome: approved