Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-12 00:00:00

Директор ТОВ «Коллект центр» звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить стягнути з відповідачки на користь ТОВ «Коллект центр» заборгованість за кредитним договором №010/0541/82/0265480 від 04.12.2015 року у розмірі 46132 грн 67 к., витрати на сплату судового збору у розмірі 2684 грн, а також витрати на правову допомогу у розмірі 13000 грн. Свої вимоги мотивує тим, що 04.12.2015 року між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON] був укладений договір про надання банківських послуг та послуг у сфері страхування №010/0541/82/0265480, відповідно до умов якого, банк відкрив позичальнику картковий рахунок, з кредитним лімітом в розмірі 9800 грн. Позичальник зобов`язався повернути використану суму в строк до 04.12.2019 року, сплатити проценти за користування кредитними коштами в розмірі 45%. Банк належним чином виконав свої зобов`язання за кредитним договором надавши позичальнику кредитні кошти, в порядку передбаченому умовами кредитного договору, що підтверджується відповідними доказами, які додані до позовної заяви. Станом на 28.09.2023 року заборгованість за договором не погашається, проценти за користування кредитними коштами не сплачуються, у зв`язку з чим у відповідачки обліковується прострочена заборгованість у розмірі 46132 грн. 67 к., яка складається з наступного: заборгованість за тілом кредиту \~ 17885 грн 64 к., заборгованість за простроченими відсотками - 28247 грн 03 к. 26.06.2019 року між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ТОВ «Вердикт Капітал» було укладено договір відступлення права вимоги №114/2-9, відповідно до якого ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» відступило на користь ТОВ «Вердикт Капітал» права грошової вимоги до боржників за кредитним договорам № 010/0541/82/0265480 від 04.12.2015 року, що укладений між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON] . У свою чергу ТОВ «Вердикт Капітал» відступило право вимоги до боржників ТОВ «Коллект Центр» відповідно до договору відступлення №29-11/2022 від 29.11.2022 року, в тому числі за кредитним договором №010/0541/82/0265480 від 04.12.2015 року, що укладений між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON] . Таким чином, ТОВ «Коллект Центр» наділено правом грошової вимоги до відповідачки, та враховуючи те, що відповідачка відмовляється добровільно сплатити заборгованість за кредитним договором, позивач просить стягнути її у судовому порядку. 13.05.2024 року від представника відповідачки надійшли письмові пояснення по справі в яких вона вказала, що згідно з умовами Договору про надання банківських послуг та послуг у сфері страхування № 010/0541/82/0265480 від 04.12.2015, укладеного між ПАТ «Райффайзен банк Аваль», строк користування кредитом становить 48 місяців, що починається з 04 грудня 2015 року та закінчується 04 грудня 2019 року. Крім того, Розділом 7 вказаного Договору визначений порядок відступлення права вимоги за договором. Так, банк повідомляє клієнта про факт відступлення права вимоги шляхом відправлення письмового повідомлення рекомендованим листом за адресою клієнта, зазначеного в договорі або повідомленою банку клієнтом в порядку, визначеному договором. Обов`язок банку щодо повідомлення клієнта про відступлення вважається належно виконаним за наявності відмітки (квитанції) поштового відділення про направлення відповідного повідомлення за останньою відомою банку згідно умов договору адресою клієнта. Одночасно Розділом 9 договору, а саме пунктом 9.13 визначено, що повідомлення та інша кореспонденція між сторонами за договором здійснюються у письмовій формі шляхом направлення рекомендованих листів та /або вручення відповідних документів під особистий підпис уповноваженого представника іншої сторони, або іншим способом, який дозволяє достовірно довести дату та зміст відправленого або врученого повідомлення. В порушення вказаних вимог договору, ані банком ані ТОВ «Вердикт Капітал», зазначеним в позові, ані від позивача жодних повідомлень про відступлення права вимоги за договором не надходило. Відповідно до розрахунку заборгованості, доданого до позову остання транзакція за рахунком [PERSON] відбулась 10.07.2018 року, а отже з цього моменту у позичальника виникло право на звернення до суду для захист свої прав, а банк звернувся до суду з порушенням строку позовної давності. Позивачем не надано належних доказів оплати договору відступлення права вимоги, що тягне за собою недійсність правочину, а отже неправомірність звернення до суду з позовом до [PERSON] . Також зазначає, що заявлені позивачем суми витрат на професійну допомогу у сумі 13000 грн. явно суперечать співмірності і розумності витрат з огляду на конкретні обставини справи. Представник позивача в судове засідання не з`явився, але в позовній заяві просив розгляд справи проводити у його відсутність та надав згоду на ухвалення заочного рішення в разі неявки відповідачки. Відповідачка та її представник до судового засідання не з`явилися, хоча були повідомлені належним чином про дату, час і місце судового засідання, про причини неявки суд не повідомили, надали до суду письмові пояснення. Дослідивши матеріали справи суд, прийшов до наступного. Судом встановлено, що 04.12.2015 року між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON] був укладений договір про надання банківських послуг та послуг у сфері страхування №010/0541/82/0265480, відповідно до умов якого, банк відкрив позичальнику картковий рахунок, з кредитним лімітом в розмірі 9800 грн. Позичальник зобов`язався повернути використану суму в строк до 04.12.2019 року, сплатити проценти за користування кредитними коштами в розмірі 45%. (а.с. 5-7). Також відповідачкою було підписано заяву на отримання кредиту за програмою кредитування «Кредитна картка», де зазначається сума кредитування, тип кредитної карти яку отримала відповідачка для користування кредитом, а також підписані умови кредитування та орієнтовну сукупну вартість кредиту та додаток №1 до договору №010/0541/82/0265480 (а.с.8-10). Ч. 1 ст. 536 ЦК України передбачено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежного виконання). Згідно зі ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Ч. 1 ст. 626 ЦК України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Статтею 628 ЦК України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти) визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Ч. 1 ст. 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. За змістом ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. В силу приписів ст. 638 ЦК України договір, є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» виконало умови договору, надало відповідачці кредит, про те остання не виконує умови вказаного договору, а саме не повертає кредитні кошти та не сплачує проценти за їх користуванням. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у\~зобов`язанні\~може бути\~замінений іншою\~особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ч. 1 ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом 26.06.2019 року між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ТОВ «Вердикт Капітал» було укладено договір відступлення права вимоги №114/2-9, відповідно до якого ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» відступило на користь ТОВ «Вердикт Капітал» права грошової вимоги до боржників за кредитним договорам № 010/0541/82/0265480 від 04.12.2015 року, що укладений між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON] (а.с.16-19) У свою чергу ТОВ «Вердикт Капітал» відступило право вимоги до боржників ТОВ «Коллект Центр» відповідно до договору відступлення №29-11/2022 від 29.11.2022 року, в тому числі за кредитним договором №010/0541/82/0265480 від 04.12.2015 року, що укладений між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON] (а.с.21-26). Згідно п.\~2.1\~договору №29-11/2022 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги від 29.11.2022 року: «За цим Договором в порядку та на умовах, визначених цим Договором, Первісний кредитор відступає шляхом продажу Новому кредитору належні попередньому кредитору, а Новий кредитор набуває у обсязі та на умовах, визначених цим Договором, права вимоги Первісного кредитора до боржників, надалі за текстом - Боржники, зазначених у Додатках №1 та № 3 до цього Договору (надалі також - Реєстр Боржників), включаючи права вимоги до правонаступників Боржників, спадкоємців Боржників, страховиків або інших осіб, до яких перейшли обов`язки Боржників або які зобов`язані виконати обов`язки Боржників, за Договорами позики (Кредитними договорами), з урахуванням усіх змін, доповнень і додатків до них, надалі за текстом - «Основні договори», надалі за текстом - Права вимоги. Новий кредитор сплачує Попередньому кредитору за Права вимоги грошові кошти у розмірі та у порядку, визначених цим Договором». Відповідно до п. 5.2 Договору № 22-11/22 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги від 15.02.2023 року: «Права вимоги вважаються відступленими (переданими) Попереднім (первісним) кредитором та набутими (прийнятими) Новим кредитором в день належного підписання Сторонами Акту приймання-передачі Реєстру Боржників в друкованому (підписаному) вигляді (Додаток № 4).» Актом прийому-передачі реєстру боржників за договором відступлення №29-11/2022 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги від 08.02.2023 року підтверджується передача первісним кредитором Товариством з обмеженою відповідальністю «Вердикт капітал» та прийняття новим кредитором Товариством з обмеженою відповідальністю «Коллект центр» реєстру боржників за кількістю 12708, після чого з урахуванням умов договору №29-11/2022 від 29.11.2022 року, від первісного кредитора до нового кредитора переходять права вимоги заборгованості до боржників і новий кредитор по відношенню до боржників стосовно заборгованостей (а.с. 23). Враховуючи наведене сторони у договорі відступлення №29-11/2022 погодили, що право вимоги заборгованості до боржників відбувається в момент підписання сторонами акту прийому-передачі реєстру боржників згідно додатку № 4, враховуючи підписання сторонами акту прийому-передачі реєстру боржників за договором відступлення №29-11/2022 від 29.11.2022 року, суд вважає, що відбулось відступлення права вимоги за вказаним договором, та на підтвердження вказаних обставин позивачем надано належні докази, тому доводи представника відповідача щодо відсутні докази виконання договорів відступлення права вимоги не заслуговують на увагу. Відповідно до витягу з реєстру боржників від 29.11.2022 року до договору №29-11/2022 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги від 29.11.2022 року, Товариство з обмеженою відповідальністю «Коллект центр» набуло права грошової вимоги до відповідачки в сумі 51023 грн 74 к., з яких: заборгованість за тілом кредиту \~17885 грн 64 к., заборгованість за простроченими відсотками - 28247 грн 03 к. У ч. 2 ст. 517 ЦК України передбачено, що боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні. Аналогічні положення містить ст. 1082 ЦК України. Отже, за змістом наведених норм права, боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору і таке виконання є належним. Відповідна правова позиція викладена Верховним Судом України у постанові від 23 вересня 2015 року у справі № 6-979цс15. У зв`язку із набуттям права вимоги, позивач має право вимагати від відповідача виконання умов договору, зокрема повернення кредиту, сплати відсотків, штрафних санкцій та інших платежів передбачених умовами договору в межах переданого йому за договором боргу. Згідно ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. На підтвердження наявності заборгованості позивачем долучено до позовної заяви розрахунок заборгованості за кредитним договором № 010/0541/82/0265480 від 04.12.2015 року за період з 20.12.2015 року по 23.02.2022 року, відповідно до якого сума заборгованості за основною сумою боргу 17885 грн 64 к., сума заборгованості за простроченими відсотками - 28247 грн 03 к. (а.с. 13-14). Вказаний розрахунок відповідачкою та її представником не спростовано, власного розрахунку не надано. Щодо строку позовної давності, то суд зазначає наступне. Відповідно до вимог\~ст. 256 ЦК України\~позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). При цьому, відповідно до вимог ч. 1\~ст. 261 ЦК України\~перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Разом з тим, згідно із вимогами ч. ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Як вбачається з матеріалів справи, представник відповідачки зазначає, що крайній строк позовної давності є 10.07.2021 року та позивачем порушено строк позовної давності. Натомість доводи представника відповідачки щодо застосування строку позовної давності не знайшли свого підтвердження, оскільки договір між сторонами було укладено 04.12.2015 року, строк дії договору становить 48 місяців та закінчується 04.12.2019 року, а отже строк позовної давності слід обраховувати з 04.12.2019 року, а його останнім днем слід вважати 04.12.2022 року. Ст. 257 ЦК України зазначає, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно п. 3 ч. 1 ст. 263 ЦК України перебіг позовної давності зупиняється у разі зупинення дії закону або іншого нормативно-правового акта, який регулює відповідні відносини. Відповідно п.п. 12, 19 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.\~У період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року№ 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану. Згідно до Постанови Кабінету Міністрів України "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" від 11 березня 2020 року\~№ 211\~на території України з 12 березня 2020 р. установлено карантин та відповідно до\~постанови Кабінету Міністрів України від 27 червня 2023 року № 651\~\~на всій території України карантин, встановлений з метою запобігання поширенню гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2\~відмінено\~з 24 години 00 хвилин 30 червня 2023 року. Відповідно до Указу Президента України №64/2022 від 24.02.2022 року «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого законом України від 24.02.2022 року № 2102-IX «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» у зв`язку із агресією Російської Федерації проти України на території України із 05 год 30 хв 24.02.2022 року запроваджено воєнний стан строком на 30 діб, який в наступному Указами Президента України неодноразово продовжувався і діє до сих пір. Тобто у зв`язку із введенням в Україні карантину та воєнного стану строк позовної давності зупинився. Так, з матеріалів справи вбачається, що строк дії договору закінчився 04.12.2019 року, позивач звернувся до суду 21.11.2023 року, тобто в період дії в Україні карантину та введення воєнного стану в Україні коли строк позовної давності зупинився, а тому позивач не пропустив строк позовної давності, у зв`язку із чим суд не приймає до уваги доводи представника відповідачки щодо пропуску строку позовної давності. Вирішуючи питання щодо стягнення з відповідачки на користь позивача судових витрат, суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 1 та п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. За змістом чч. 1-3 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. ВП ВС у постанові від 27.06.2018 у справі № 826/1216/16 зазначила, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. Для підтвердження цих обставин потрібно надати суду договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, які свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних з наданням правової допомоги, і оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Згідно із договором про надання правової допомоги № 02-01/2023 від 02.01.2023 року, адвокатське об`єднання «Лігас ассістанс» надає правову допомогу ТОВ «Коллект Центр» (а.с. 38). Позивач просить стягнути з відповідачки на свою користь витрати на професійну правову допомогу у розмірі 13000 грн, на підтвердження чого подав до суду детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом від 18.08.2023 року та витяг з акту №2 про надання юридичної допомоги від 22.08.2023 року (а.с. 41-42). У постановах Верховного Суду від 07.11.2019 у справі № 905/1795/18 та від 08.04.2020 у справі № 922/2685/19 висловлено правову позицію, за якою суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: partial