Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-19 00:00:00

Позивачі, [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , звернулися до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Свої позовні вимоги позивачі обґрунтовують тим, що 11.08.2020 близько 11 год неподалік м. Броди Бродівського району Львівської області позивачі рухалися на своєму автомобілі марки «Chevrolet Captiva», д.н.з. [NUMBER] по автодорозі Київ-Чоп до санаторію у м. Трускавець. Близько 11 год 20 хв у зворотньому напрямку рухався легковий автомобіль марки «Ford Focus», д.н.з. [NUMBER] під керуванням [PERSON] , який грубо порушуючи ПДР здійснив поворот ліворуч (розворот), не надавши переваги у русі автомобілю позивачів, здійснив з ним зіткнення, чим порушив п.п. 10.4 ПДР України. Постановою Дніпровського районного суду м. Києва від 01.12.2020 [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Провадження у справі про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, закрито на підставі п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з закінченням строків, передбачених ст. 38 КУпАП. Власником автомобіля «Ford Focus», д.н.з. [NUMBER] , яким керував [PERSON] , є [PERSON] , яка на час пригоди перебувала в авто у якості пасажира. Цивільно-правова відповідальність власника цього транспортного засобу застрахована ПАТ «СК «КРАЇНА» на підставі Полісу № АО/004933369 з розміром страхової суми, заподіяної майну потерпілим - 130 000 гривень та заподіяної життю та здоров`ю потерпілих - 260 000 грн на одного потерпілого. Цивільно-правова відповідальність позивача [PERSON] , який керував автомобілем марки «Chevrolet Captiva», д.н.з. [NUMBER] застрахована АТ «СК «ІНГО» на підставі Полісу № АО/1521284 від 28.08.2019. З метою врегулювання збитків позивач [PERSON] звернувся 14.08.2020 із повідомленням до АТ «СК «ІНГО», а 17.08.2020 - із заявою № 4003 до ПАТ «СК «КРАЇНА». На підставі оцінки ФОП [PERSON] , здійсненої на замовлення АТ «СК «ІНГО», 21.08.2020 складено Звіт № 2713357 про оцінку автомобіля марки «Chevrolet Captiva» станом на 17.08.2020 та визначено вартість відновлювального ремонту транспортного засобу - 273 106,14 грн. Оскільки вартість відновлювального ремонту транспортного засобу склала більше його ринкової вартості (259 796,50 грн), то автомобіль визнано фізично знищеним. Однак при складанні звіту експерт не зазначив вартість залишків пошкодженого автомобіля після ДТП, у зв`язку з чим позивач [PERSON] звернувся до АТ «СК «ІНГО» для проведення експертної оцінки залишкової вартості пошкодженого авто. Страхова компанія листом від 29.09.2020 № 2713411 повідомила позивача про те, що для визначення ринкової вартості залишків пошкодженого автомобіля АТ «СК «ІНГО» через інформаційно-комунікаційний ресурс СК «ІНГО» «Автоаукціон» розмістила 23.08.2020 на аукціон пошкоджений автомобіль, за результатами якого отримано дві пропозиції на суму 41 800 грн та 38 500 грн. Позивачі зазначають, що АТ «СК «ІНГО» відповідно до страхового полісу ПАТ «СК «КРАЇНА» шляхом прямого врегулювання збитків та на підставі заяви [PERSON] про відшкодування оціненої шкоди було виплачено ліміт за шкоду майну - 130 000 грн. В цій же заяві позивач зазначив про незгоду із визнанням транспортного засобу фізично знищеним, у зв`язку з чим вважає, що при розмір відшкодування становить різниця між вартістю автомобіля до та після ДТП, а також витрати з перевезення пошкодженого ТЗ евакуатором. У 2021 році позивач [PERSON] розпочав відновлювальний ремонт автомобіля марки «Chevrolet Captiva», д.н.з. [NUMBER] у зв`язку з чим було здійснено демонтаж пошкоджених елементів кузова, а оскільки коштів на відновлення не мав, то видав довіреність на ім`я [PERSON] , якою надав право останній на вчинення правочинів, пов`язаних з цим авто, здійснювати його ремонт, переобладнання, експлуатацію, зняття з обліку, продаж. У день видачі довіреності отримав від довіреної особи 40 000 грн. Отже, позивач вважає, що через генеральну довіреність фактично реалізував свій транспортний засіб. З огляду на викладене, позивачі стверджують, що в результаті дорожньо-транспортної пригоди заподіяно механічні пошкодження автомобілю марки «Chevrolet Captiva», д.н.з. [NUMBER] , у зв`язку з чим вони просили стягнути з відповідача на користь позивача [PERSON] понесені матеріальні витрати на відновлення транспортного засобу, які складаються з: - різниці між реальною вартістю відновлювального ремонту та розміром страхового відшкодування у сумі 89 796 грн 50 коп.; - витрат на евакуацію пошкодженого транспортного засобу - 950 грн; - витрат на перевезення автомобіля з м. Броди до м. Києва - 14 000 грн; - витрати на перевезення транспортного засобу у м. Києві з СТО «Європа», розташованого по [ADDRESS] - 1 080 грн; - витрат на ремонт пошкодженого ноутбука ASUS Х55А (заміна матриці) - 2 548 грн; - витрат на придбання нового планшету замість пошкодженого Lenovo TB-Х304L - 4 499 грн; - витрат з перевезення родини з м. Броди до місця проживання у м. Київ - 4 500 грн; - послуг таксі під час перебування потерпілої [PERSON] у лікарні - 4 230 грн; - організаційні витрати на лікування потерпілих [PERSON] та [PERSON] - 7 800 грн; Також внаслідок дорожньо-транспортної пригоди позивачі зазнали моральної шкоди, загальний розмір якої визначили у сумі 50 000 грн, та просили стягнути з відповідача: - на користь [PERSON] - 10 000 грн; - на користь [PERSON] - 10 000 грн; - на користь [PERSON] - 25 000 грн; - на користь [PERSON] - 5 000 грн. Крім того, просили стягнути з відповідача на користь позивача [PERSON] витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 27 100 грн та судовий збір - 2 286 грн 44 коп.; на користь [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] судовий збір по 992 грн 40 коп. на кожну. Оскільки водій легкового автомобіля марки «Ford Focus», д.н.з. [NUMBER] [PERSON] та власник майна - [PERSON] в добровільному порядку завдану шкоду не відшкодували, не реагують на направлені двічі претензії, позивачі вимушені звернутися до суду за захистом своїх прав. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 18.07.2022 відкрито провадження у цій справі за правилами спрощеного провадження, без повідомлення сторін, яким роз`яснено їх процесуальні права подати заяви по суті справи і визначено відповідні процесуальні строки. Відповідач копію вказаної ухвали суду разом із позовною заявою та доданими до неї документами, не отримав, конверт повернувся до суду із відміткою поштового відділення «за адресою не проживає». Заяв по суті справи від учасників справи не надійшло. Відповідач не скористався своїм правом на подання відзиву. Згідно вимог ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. Відповідно до ст. 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи, справи, що виникають з трудових відносин, а також може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті. За змістом ст. 279 ЦПК України розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. Таким чином, суд у порядку спрощеного позовного провадження без виклику у судове засідання сторін, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини на яких вони ґрунтуються, у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Судом встановлено, що позивачу [PERSON] на праві власності належить транспортний засіб «Chevrolet Captiva», реєстраційний номер [NUMBER] (а.с.38). 11.08.2020 близько 11 години 20 хвилин [PERSON] , керуючи автомобілем «Форд», державний номерний знак [NUMBER] , по а/д Київ-Чоп 442 км +900, здійснив поворот ліворуч (розворот) не надавши перевагу у русі автомобілю «Шевроле», державний номерний знак [NUMBER] , який рухався йому назустріч, та здійснив з ним зіткнення, внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками, чим порушив вимоги п.п. 10.4 ПДР України. Постановою Дніпровського районного суду м. Києва від 02.12.2020 [PERSON] , визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, провадження у справі про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, закрито на підставі п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з закінченням строків, передбачених ст. 38 КУпАП (а.с.103). За нормою частини четвертої ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до частини шостої цієї ж статті, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. У частинах першій, другій статті 1166 ЦК України вказано, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. У статті 1194 ЦК України передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). За змістом зазначеної норми закону обов`язок відшкодування шкоди у особи, яка застрахувала свою цивільно-правову відповідальність, виникає у разі недостатності страхового відшкодування для повного відшкодування завданої нею шкоди. Відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулює Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон № 1961-IV), який спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України. Велика Палата Верховного Суду в постановах від 03.10.2018 у справі № 760/15471/15-ц (провадження № 14-316цс18), від 14.12.2021 у справі № 147/66/17 (провадження № 14-95цс20) виснувала, що відшкодування шкоди особою, яка її завдала, можливе лише за умови, що згідно із Законом № 1961-IV у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування або розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону № 1961-IV). Згідно зі звітом від 21.08.2020 № 2713357 (а.с.45-49) про оцінку автомобіля «Chevrolet Captiva», реєстраційний номер [NUMBER] станом на 17.08.2020: - ринкова вартість досліджуваного транспортного засобу складає 259 796 грн 50 коп.; - коефіціент фізичного зносу становить 0,7000; - вартість відновлювального ремонту з урахуванням фізичного зносу складових ТЗ - 116 074 грн; - вартість відновлювального ремонту транспортного засобу - 273 106 грн 14 коп.; - матеріальний збиток внаслідок пошкодження - 259 796 грн 50 коп. У Звіті також вказано про те, що вартість відновлювального ремонту не менша ринкової вартості, у зв`язку з чим такий транспортний засіб відновлювати економічно недоцільно. За змістом статті 30 Закону № 1961-IV транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно зі звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до ДТП. Якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після ДТП, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця ДТП. Таким чином, ремонт автомобіля марки «Chevrolet Captiva», д.н.з. [NUMBER] вважається економічно необґрунтованим, а отже, автомобіль є фізично знищеним. Порядок відшкодування шкоди, пов`язаної з фізичним знищенням транспортного засобу, регламентовано статтею 30 Закону № 1961-IV, а тому позивач мав передати залишки транспортного засобу відповідачу як особі, яка відповідає за завдану шкоду, чим набути право отримати від останнього відшкодування шкоди в розмірі, який відповідає вартості транспортного засобу до ДТП. Позивач [PERSON] у заяві до АТ «СК «ІНГО» від 14.08.2020 вказав про незгоду із визнанням транспортного засобу фізично знищеним (а.с.44). Верховний Суд у постанові від 30.01.2019 у справі № 753/21303/16-ц виснував про те, що розмір страхового відшкодування залежить також від того, визнає власник транспортний засіб фізично знищеним чи ні. У разі якщо власник транспортного засобу не згоден із визнанням транспортного засобу фізично знищеним, йому відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після ДТП, а також витрати з евакуації транспортного засобу з місця цієї пригоди. Якщо ж транспортний засіб визнано фізично знищеним, відшкодування шкоди здійснюється у розмірі, який відповідає вартості транспортного засобу до ДТП та витратам з евакуації транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди. Право на залишки транспортного засобу отримує страховик чи моторне транспортне страхове бюро. Натомість, як стверджує позивач у 2021 році він розпочав відновлювальний ремонт автомобіля марки «Chevrolet Captiva», д.н.з. [NUMBER] у зв`язку з чим було здійснено демонтаж пошкоджених елементів кузова, а оскільки коштів на відновлення не мав, то видав довіреність на ім`я [PERSON] , якою надав право останній на вчинення правочинів, пов`язаних з цим авто, у тому числі на здійснення його ремонту, переобладнання, експлуатації, зняття з обліку, продаж. У день видачі довіреності отримав від [PERSON] грошові кошти у розмірі 40 000 грн. В матеріалах справи міститься розписка від 22.12.2021, надана [PERSON] в присутності двох свідків (а.с.73) про те, що він під час оформлення генеральної довіреності від 22.12.2021, зареєстрованої приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу № 1733 на право розпоряджатися (у тому числі продавати, здійснювати необхідні ремонтні, профілактичні роботи за власним розсудом) автомобілем Chevrolet Captiva», д.н.з. [NUMBER] отримав від [PERSON] грошові кошти у розмірі 40 000 гривень. Отже, позивач вважав, що через генеральну довіреність фактично реалізував свій транспортний засіб. Разом з тим, згідно з частиною третьою статті 244 ЦК України довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Довіреність на вчинення правочину представником може бути надана особою, яку представляють (довірителем), безпосередньо третій особі. Отже, довіреність свідчить про наявність між особою, яка її видала, та особою, якій її видано, правовідносин, які є представницькими відносинами. Відповідно до статті 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Аналіз зазначених норм матеріального права дає підстави для висновку про те, що видача довіреності на володіння, користування та розпорядження транспортним засобом без належного укладення договору купівлі-продажу цього транспортного засобу не вважається укладеним відповідно до закону договором та не є підставою для набуття права власності на транспортний засіб особою, яка цю довіреність отримала. Такий висновок узгоджується з правовим висновком Верховного Суду України, викладеним у постанові від 16.12.2015 в справі № 6-688цс15. На думку позивача з відповідача на його користь підлягає стягненню 89 796 грн 50 коп., як різниця між вартістю транспортного засобу до ДТП - 259 796 грн 50 коп., виплаченим страховим відшкодуванням у розмірі 130 000 грн та вартістю авто після ДТП - 40 000 грн (згідно з розпискою). Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України). Суд позбавлений можливості визначити залишкову вартість пошкодженого автомобіля, оскільки розмір переданих позивачу за автомобіль грошових коштів, зазначених у розписці, вказаний за домовленістю між сторонами цього правочину і не може вважатися вартістю автомобіля після ДТП, яка може враховуватися під час вирішення цього спору. Крім того, позивач розукомплектував транспортний засіб та передав його третій особі, а клопотання про проведення відповідної судової експертизи для визначення залишкової вартості пошкодженого автомобіля не заявляв. Як стверджує позивач [PERSON] АТ «СК «ІНГО» відповідно до страхового полісу ПАТ «СК «КРАЇНА» шляхом прямого врегулювання збитків та на підставі заяви [PERSON] про відшкодування оціненої шкоди було виплачено ліміт за шкоду майну - 130 000 грн, разом з тим будь-яких доказів на підтвердження викладеного не надав. Таким чином, за відсутності відомостей про вартість пошкодженого автомобіля після ДТП, необхідної для визначення розміру відшкодування у порядку статті 30 Закону № 1961-IV, встановити обґрунтованість чи необґрунтованість зазначеного в позовній заяві розміру майнової шкоди у вигляді різниці між вартістю транспортного засобу до ДТП, виплаченим страховим відшкодуванням, та вартістю авто після ДТП, не вбачається за можливе. Як зазначив Верховний Суд у постанові від 20.10.2021 у справі № 205/1314/16-ц задоволення вимог про відшкодування майнової шкоди без врахування залишкової вартості пошкодженого транспортного засобу після ДТП та з урахуванням того, що транспортний засіб позивачем розукомплектовано, не можна визнати обґрунтованим. Відповідно до частин першої-третьої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Таким чином, вимога про стягнення різниці між реальною вартістю відновлювального ремонту та розміром страхового відшкодування у сумі 89 796 грн 50 коп. задоволенню не підлягає. Крім того, за відсутності доказів не підлягають задоволенню вимоги про стягнення витрат на перевезення транспортного засобу у м. Києві з СТО «Європа», розташованого по [ADDRESS] у розмірі 1080 грн, оскільки наявна в матеріалах справи квитанція від 08.10.2020 року № 2406490 (а.с.63) не містить інформацію, за які саме транспортні послуги здійснено розрахунок. Не підлягає задоволенню вимога про стягнення коштів за евакуацію пошкодженого транспортного засобу на майданчик СТО у м. Броди у розмірі 950 грн за відсутності доказів понесених витрат. Натомість знайшли свого підтвердження заявлені вимоги щодо стягнення витрат на евакуацію автомобіля марки «Chevrolet Captiva», д.н.з. [NUMBER] з м. Броди до м. Києва вул. Брожка, 19 СТО «Європа» у розмірі 14 000 грн, а також витрат на послуги таксі під час перебування потерпілої [PERSON] у лікарні у розмірі 4 230 грн. Щодо стягнення витрат, понесених у зв`язку з придбанням нового планшету замість пошкодженого Lenovo TB-Х304L - 4 499 грн, суд вважає за необхідне зазначити, що така вимога задоволенню не підлягає з огляду на наступне. У повідомленні про дорожньо-транспортну пригоду від 14.08.2020 (а.с.43) позивач [PERSON] вказав про пошкодження планшету Lenovo, який слугував навігатором. Однак, як вбачається з акту технічного огляду та діагностики від 27.08.2020 № 1167142 (а.с.65) [PERSON] відмовився від ремонту планшету Lenovo TB-Х304L, що унеможливило визначити вартість ремонту пошкодженої речі. При цьому, у повідомленні про дорожньо-транспортну пригоду від 14.08.2020 (а.с.43) позивач [PERSON] не вказував про пошкодження ноутбука ASUS Х55А, що свідчить про відсутність підстав для стягнення коштів, пов`язаних з ремонтом ноутбука ASUS Х55А (заміна матриці) у розмірі 2 548 грн. Що стосується стягнення витрат з перевезення родини з м. Броди до місця проживання у м. Київ у розмірі 4 500 грн суд зазначає, що такі задоволенню не підлягають за відсутності доказів на підтвердження понесених витрат. Щодо вирішення спору в частині вимог про стягнення моральної шкоди, суд зазначає наступне. Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи (частини перша, друга статті 23 ЦК України). Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті (частина перша статті 1167 ЦК України). Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою; вина особи, яка завдала моральної шкоди. У разі встановлення конкретної особи, яка завдала моральної шкоди, відбувається розподіл тягаря доказування: (а) позивач повинен довести наявність моральної шкоди та причинний зв`язок; (б) відповідач доводить відсутність протиправності та вини. Завдання моральної шкоди - явище завжди негативне. Проте з цього не слідує, що будь-яка завдана моральна шкода породжує зобов`язання з її відшкодування. Покладення обов`язку відшкодувати завдану моральну шкоду може мати місце лише за умови, коли шкода була викликана протиправною поведінкою відповідальної за неї особи (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 25.05.2022 в справі № 487/6970/20 (провадження № 61-1132св22). При визначенні компенсації моральної шкоди враховуються характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, інші обставин, які мають істотне значення, вимоги розумності і справедливості (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 25.05.2022 в справі № 487/6970/20. Абзац другий частини третьої статті 23 ЦК України, у якому вжитий термін «інші обставини, які мають істотне значення» саме тому і не визначає повний перелік цих обставин, оскільки вони можуть різнитися залежно від ситуації кожного потерпілого, особливості якої він доводить суду. Обсяг немайнових втрат потерпілого є відкритим, і в кожному конкретному випадку може бути доповнений обставиною, яка впливає на формування розміру грошового відшкодування цих втрат. Розмір відшкодування моральної шкоди перебуває у взаємозв`язку з фізичним болем, моральними стражданнями, іншими немайновими втратами, яких зазнала потерпіла особа, а не із виключністю переліку та кількістю обставин, які суд має врахувати (постанова Великої Палати Верховного Суду від 29.06.2022 в справі № 477/874/19 (провадження № 14-24цс21). З наявних в матеріалах справи виписки № 2992 із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого [PERSON] , виданої КНП «Бродівська центральна міська лікарня» Бродівської міської ради Львівської області (а.с.82), постановлено діагноз: ЗЧМТ, струс головного мозку, забійна рана в/губи. Забій лівого колінного суглобу. З 15.08.2020 року по 26.08.2020 року [PERSON] перебувала на лікуванні у відділенні нейрохірургії № 1 КНП «Київська міська клінічна лікарня швидкої медичної допомоги (а.с.86). Пізніше [PERSON] перебувала на лікуванні денного неврологічного реабілітаційного стаціонару з 08.09.2020 по 18.09.2020 року та 12.04.2021 по 20.04.2021 (а.с.84, 85). В матеріалах справи наявні також консультативний огляд [PERSON] лікарем-невропатологом (а.с.89), консультативні висновки спеціаліста пацієнта [PERSON] (а.с.90,92). Відповідно до виписки з історії хвороби № 10050 хворої [PERSON] . З урахуванням характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілої [PERSON] , позбавлення можливості їх реалізації, ступінь вини особи, та, з урахуванням підстав для відшкодування моральної шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, оцінки обставинам завдання шкоди, а також глибини моральних страждань, завданих позивачу [PERSON] , виходячи з принципів розумності та справедливості, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача [PERSON] моральної шкоди у розмірі 25 000 грн. Крім того, згідно з випискою № 2991 хворої [PERSON] , виданої Комунальним некомерційним підприємством «Бродівська центральна міська лікарня» Бродівської міської ради Львівської області (а.с.83) постановлено діагноз: забій м`яких тканин обличчя. Підконюнктивальний крововилив. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] є інвалідом ІІ групи загального захворювання. Після дорожньо-транспортної пригоди проходила огляд лікарів (хірург, офтальмолог), а також 13.08.2020 була направлена в Центр мікрохірургії ока з діагнозом «Контузія важкого ступеня». З урахуванням характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілої [PERSON] , позбавлення можливості їх реалізації, ступінь вини особи, та, з урахуванням підстав для відшкодування моральної шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, оцінки обставинам завдання шкоди, а також глибини моральних страждань, завданих позивачу [PERSON] , виходячи з принципів розумності та справедливості, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача [PERSON] моральної шкоди у розмірі 10 000 грн. Разом з тим, не знайшли свого доказового підтвердження понесені витрати на лікування потерпілих [PERSON] та [PERSON] у розмірі 7 800 грн. Що стосується вимог про стягнення з відповідача на користь позивачів [PERSON] та [PERSON] моральної шкоди, суд дійшов висновку про обґрунтованість та доведеність заявлених вимог в цій частині, та вважає за можливе стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] - 10 000 грн, а з на користь [PERSON] - 5 000 грн., оскільки в результаті дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася з вини відповідача, останні також зазнали фізичних та душевних страждань, вимушені були змінити свій звичайний спосіб життя та докладати зусиль для його відновлення. Щодо відшкодування витрат по сплаті судового збору та витрат на професійну правничу допомогу, суд зазначає наступне. Згідно з частиною першою, пунктами 1, 2 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу та пов`язані із проведенням експертизи. Статтею 134 ЦПК України передбачено, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи. Суд може попередньо визначити суму судових витрат (крім витрат на професійну правничу допомогу), пов`язаних з розглядом справи або певною процесуальною дією. Така попередньо визначена судом сума не обмежує суд при остаточному визначенні суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи. Згідно з частинами першою-п`ятою статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідно до частин першої-третьої, восьмої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Пунктом 3.2 Рішення Конституційного Суду України від 30.09.2009 № 23-рп/2009 у справі за конституційним зверненням щодо офіційного тлумачення положень статті 59 Конституції України передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права. Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Згідно з частиною першою статті 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги. Відповідно до статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Згідно зі статтею 28 Правил адвокатської етики, затверджених Звітно-виборним з`їздом адвокатів України від 09.06.2017 гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів професійної правничої (правової) допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата тощо), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. Велика Палата Верховного Суду вже вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц, провадження № 14-382цс19 та постанова Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18, провадження № 12-171гс19). Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див. mutatis mutandis рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 23.01.201 (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява № 19336/04, § 268)). Такий правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 13.01.2021 у справі № 596/2305/18-ц (провадження № 61-13608св20). Судом встановлено, що на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу позивачі надали договір про надання правової допомоги, укладений 17.08.2020 між [PERSON] та адвокатом Бірюковою О.М., умовами якого передбачено надання правничої допомоги [PERSON] та його родині з питань відшкодування майнових та моральних збитків, спричинених ДТП, яка сталася 11.08.2020. Умовами договору (розділ 4) передбачено, що орієнтовний розмір гонорару адвоката за надання правової допомоги складає 27 100 грн (а.с.96). Натомість згідно з актом виконаних робіт (а.с.98), підписаним між [PERSON] та адвокатом Бірюковою О.М., вартість наданих адвокатом послуг становить 8200 грн, за які здійснено оплату відповідно до дублікату квитанції від 21.02.2022 № 0.0.2469695851.1 (а.с.102). Вирішуючи питання про відшкодування позивачу понесених ним судових витрат на професійну правничу допомогу, суд виходить з того, що позивачем надані належні докази (договір про надання правової допомоги, акт виконаних робіт, дублікат квитанції) на підтвердження понесених витрат на суму 8200 грн. Суд встановив, що визначений позивачем розмір витрат на правничу допомогу в сумі .27 100 грн є орієнтовним, та не відповідає фактичному обсягу наданих адвокатом послуг, тому стягненню підлягають витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 8 200 грн. Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При зверненні до суду позивачем [PERSON] було сплачено загальний розмір судового збору в сумі 5 263,64 грн та враховуючи, що позов задоволено частково, з відповідача на користь позивача [PERSON] підлягає стягненню судовий збір пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в сумі 3 969,60 грн (992,40 грн - вимоги майнового характеру, 2 977,20 грн - вимоги немайнового характеру (відшкодування моральної шкоди). Також, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 992,40 грн, оскільки позивач [PERSON] при зверненні до суду була звільнена від сплати судового збору. Враховуючи викладене та

Outcome: partial