Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-13 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог. [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] , як законного представника малолітньої [PERSON] , про усунення перешкод у користуванні нерухомим майном, яке перебуває у приватній власності. В обґрунтування позовних вимог посилаєтся на те, що він є власником житлового будинку [ADDRESS] . Відповідно до технічного паспорта на житловий будинок (домоволодіння), складеного 04.02.1986 Івано-Франківським обласним бюро технічної інвентаризації, житловий будинок [ADDRESS] складається із житлового будинку, 1976 року побудови, зазначеного під літерою "А"; літня кухня, 1965 року побудови, зазначена під літерою "Б"; сарай зазначений під літерою "В"; вбиральня зазначена під літерою "Г"; огорожа, позначена за №1; ворота позначені за №2. Земельна ділянка кадастровий номер 2624010100:02:001:1722, яка служить для будівництва та обслуговування даного домоволодіння площею 0,0598 га., належить йому на праві власності. Межівником його земельної ділянки по лінії А-Б є відповідач малолітня [PERSON] , яка є власником домоволодіння [ADDRESS] . Дане домоволодіння подароване її 15.07.2021 [PERSON] , який є її дідом, та татом [PERSON] . Після дарування свого домоволодіння внучці [PERSON] продовжує проживати у даному будинку. На початку 2022 року [PERSON] на межі земельної ділянки між будинками розпочав будівництво із бетонних блоків, пояснивши, що будує невеличкий гараж. Однак в подальшому [PERSON] почав будувати другий поверх свого гаражу, на зауваження, що на межі земельних ділянок згідно державних будівельних норм будувати заборонено, і що вода, а в зимі сніг з даху його гаражу (без снігозатримувачів) буде заливати його літню кухню, що через її вік призведе до її руйнування - [PERSON] повідомив, що має всі дозвільні документи. Незважаючи на його зауваження до середини літа 2023 року [PERSON] на спільній межі збудовано двохповерховий гараж, покрівля якого має нахил над його літньою кухнею. У серпні 2023 року він звернувся до міської ради із заявою вжити відносно власника домоволодіння заходів щодо знесення даного гаражу. В результаті обстеження території його домоволодіння комісією Надвірнянської міської ради було встановлено наявність будівлі літньої кухні, матеріал стін - дерево, 1965 року будівництва. В результаті обстеження території домоволодіння [ADDRESS] було встановлено наявність двохповерхового гаражу з двохскатним дахом впритул до межі, схил даху гаражу розташований на дахом його літньої кухні. До даху гаражу влаштовано ринву без вертикального водостоку. Снігозатримувачі відсутні. Надвірнянською міською радою будівельний паспорт на будівництво гаража за адресою [ADDRESS] не видавався. Дозвільні документи на будівництво гаражу відсутні, про що 29.08.2023 складений Акт обстеження територій домоволодінь. Таким чином, будівництво гаражу на території домоволодіння [ADDRESS] проводилося самовільно без дозвільних документів, а саме будівництво гаражу на межі не відповідає будівельним нормам. Розміщення гаража, покрівля якого виступає над його літньою кухнею на межі земельних ділянок створює йому, як власнику будинку та власнику земельної ділянки значні незручності: під час дощів із даху побудованого гаражу відповідача на його літню кухню тече вода, що призводить до її руйнування, створює затінення і т.п. Незважаючи на його неодноразові усні та письмові звернення до відповідача про знесення самовільно побудованого гаражу, станом на сьогодні в добровільному порядку це робити відповідач відмовляється. Тому він змушений звернутися за захистом своїх порушених прав як власник будинку та земельної ділянки до суду. Оскільки [PERSON] є малолітньою особою, тому відповідно ст. 1178 ЦК України усувати перешкоди щляхом знесення самовільно побудованого гаража на території домоволодіння [PERSON] має її законний представник - мати [PERSON] . Відзив на позовну заяву від відповідача не надходив. Стислий виклад позицій сторін: Представник позивача в судовому засіданні підтримав позов з підстав, зазначених в позові, просив його задоволити та зобов`язати [PERSON] , як законного представника малолітньої [PERSON] , за власний рахунок знести та демонтувати самовільно побудований нею гараж, що знаходиться на території домоволодіння за адресою: [ADDRESS] , власником якого є малолітня [PERSON] , та привести земельну ділянку на межі домогосподарств [PERSON] , що в [ADDRESS] , та малолітньої [PERSON] , що в [ADDRESS] , в попередній стан, а також стягнути з [PERSON] судові витрати по справі. Відповідач [PERSON] , як законний представник малолітньої [PERSON] , в судове засідання повторно не з`явився, про час і місце слухання справи повідомлявся завчасно належним чином, рекомендованою кореспонденцією, та у відповідності до ч. 11 ст. 128 ЦПК України, шляхом розміщення оголошення про виклик до суду на офіційному веб-сайті судової влади України, з опублікуванням якого особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи. Про причини неявки відповідач не повідомила, заяви про слухання справи у її відсутності не поступало. Тому зі згоди сторони позивача суд ухвалює рішення в порядку заочного розгляду справи на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст.ст. 280-281 ЦПК України. Процесуальні дії у справі: Ухвалою від 14.12.2023 суд відкрив провадження у справі та постановив справу розглядати у загальному позовному провадженні, призначив підготовче засідання. Ухвалою суду від 30.01.2024 закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті. Фактичні обставини, встановлені судом: Судом встановлено, що позивач є власником житлового будинку [ADDRESS] , що підтверджується свідоцтвом про право власності на житловий будинок від 06.11.1998, і зареєстроване в Івано-Франківському обласному бюро технічної інвентаризації 09.11.1998 в реєстрові книзі №22 за реєстраційним номером 2171 (а.с. 8). Відповідно до технічного паспорта на житловий будинок (домоволодіння), складеного 04.02.1986 Івано-Франківським обласним бюро технічної інвентаризації, житловий будинок [ADDRESS] , складається із житлового будинку, 1976 року побудови, зазначеного під літерою "А"; літня кухня, 1965 року побудови, зазначена під літерою "Б"; сарай зазначений під літерою "В"; вбиральня зазначена під літерою "Г"; огорожа, позначена за №1; ворота позначені за №2 (а.с. 9-12). Встановлено, що позивачу на праві власності належить земельна ділянка кадастровий номер 2624010100:02:001:1722, для будівництва та обслуговування зазначеного домоволодіння площею 0,0598 га, що підтверджується витягом з державного земельного кадастру про земельну ділянку за номером НВ26042149072018, та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 158432014 від 05.03.2019 (а.с. 13-16). Межівником земельної ділянки по лінії А-Б є відповідач малолітня [PERSON] , яка є власником домоволодіння [ADDRESS] (а.с. 13-16). Відповідно до Акту обстеження територій домоволодінь від 29.08.2023 встановлено, що 29.08.2023 комісією Надвірнянської міської ради, що створена для встановлення факту будівництва гаражу на межі земельної ділянки ( [ADDRESS] ) та влаштування водостоку з даху гаражу на літню кухню на сусідній ділянці ( [ADDRESS] , проведено візуальне обстеження територій домоволодінь [ADDRESS] та [ADDRESS] , та встановлено, що на території домоволодіння [ADDRESS] (власник [PERSON] ) розміщено літню кухню, матеріал - стіни - дерево, 1965 року будівництво згідно технічного паспорта, земельна ділянка у приватній власності з кадастровим номером 2624010100:02:001:1722. На території домоволодіння [ADDRESS] , де земельна ділянка у приватній власності з кадастровим номером 2624010100:02:001:1798 (власник [PERSON] , неповнолітня, опікун [PERSON] ) розміщено двоповерховий гараж з двоскатним дахом впритул до межі, схил даху гаражу розташований над дахом літньої кухні [PERSON] . До даху гаражу влаштовано ринву без вертикального водостоку, снігозатримувачі відсутні. Згідно даних державного реєстру речових прав на нерухоме майно в складі домоволодіння по [ADDRESS] , станом на 15.07.2021 гараж відсутній. Надвірнянською міською радою будівельний паспорт на будівництво гаражу за адресою по [ADDRESS] , не видавався. Дозвільні документи на будівництво гаражу відсутні, обидві земельні длянки огорожені парканом, крім межі до якої впритул збудовано гараж. Відповідно до Акту обстеження територій домоволодінь від 29.08.2023 за результатами обстеження встановлено, що [PERSON] (опікун власника домоволодіння [ADDRESS] ) у зв`язку з відсутністю дозвільних документів та правоустановлюючих документів на будівнитво гаражу за адресою [ADDRESS] , зобов`язано виготовити їх у встановленому законом порядку або привести земельну ділянку до попереднього стану (а.с. 17-18). 12.09.2023 позивач [PERSON] звернувся до відповідача [PERSON] із заявою про усунення порушень в добровільному порядку (а.с. 22). Відповідно до фотосвітлин меж буд. [ADDRESS] , досліджених в судовому засіданні станом на 20.10.2023, порушення відповідачем не усунуто та добровільно гараж не знесений (а.с. 19-21). Мотиви з яких виходить суд, застовані норми права та оцінка доводів: Згідно змісту ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Громадяни для задоволення своїх потреб можуть користуватися об`єктами права державної та комунальної власності відповідно до закону. Згідно зі статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання права, припинення дії, яка порушує право, відновлення станов. Відповідно до частини першої статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном (стаття 391 ЦК України). Відповідно до статті 78 ЗК України, право власності на землю - це право володіти, користуватися та розпоряджатися земельними ділянками. Згідно із положеннями статей 91, 96 ЗК України власники земельних ділянок та землекористувачі зобов`язані не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів; дотримуватися правил добросусідства . Частинами другою, третьою статті 152 ЗК України передбачено, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав. Так житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього (частини перша та друга статті 376 ЦК України). Відповідно до п. 3.25* ДБН 360-92** «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень», затвердженого Держкоммістобудування 17.04.1992 №44 було передбачено, що для догляду за будівлями і здійснення їх поточного ремонту відстань до межі сусідньої ділянки від найбільш виступної конструкції стіни треба приймати не менше 1,0 м. При цьому повинно бути забезпечене влаштування необхідних інженерно-технічних заходів, що запобігатимуть стіканню атмосферних опадів з покрівель та карнизів будівель на територію суміжних ділянок. Згідно п.6.1.41 ДБН Б.2.2-12:2019 «Планування та забудова територій», затвердженого наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 26.04.2019р. №104 передбачено, що при розміщенні будинків в кварталах із сформованою забудовою для догляду за будинками і здійснення поточного ремонту відстань до межі суміжної земельної ділянки від найбільш виступної конструкції стіни будинку слід приймати не менше ніж 1,0 м. При цьому, має буди забезпечене виконання необхідних інженерно-технічних заходів, що запобігатимуть попаданню атмосферних опадів з покрівель та карнизів будівель та територію суміжних ділянок або взаємоузгоджене водовідведення згідно з вимогами ДБН В. 1.1-25. В судовому засіданні встановлено, що розміщення самочинно побудованого гаража, покрівля якого виступає над літньою кухнею позивача на межі суміжних земельних ділянок створює позивачу як власнику будинку та власнику земельної ділянки значні незручності та перешкоди. Частина четверта статті 376 ЦК України передбачає, якщо власник земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила самочинне будівництво, або за її рахунок. Самочинним є будівництво, яке здійснюється на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право використовувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил (частина перша статті 376 ЦК України). Відповідно до частин першої-третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків (стаття 76 ЦПК України). Стаття 321 ЦК України закріплює принцип непорушності права власності, передбачений статтею 41 Конституції України. Він означає, що право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. За обставин, коли належний власник земельної ділянки не надавав згоди на будівництво на його земельній ділянці об`єкта нерухомого майна, він має право вимагати усунення будь-яких порушень його прав як власника земельної ділянки шляхом знесення усіх об`єктів, зокрема й самочинного будівництва, навіть у разі його державної реєстрації, здійсненого не власником або без його згоди. Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 14 грудня 2022 року у справі № 204/3027/20 (провадження № 61-2199св22), від 01 лютого 2023 року у справі № 204/1053/20 (провадження № 61-21119св21). Саме на позивача покладено обов`язок довести факт дійсного порушення її права, яке, на думку цієї особи, полягає у позбавленні його можливості користуватися земельною ділянкою, з діями відповідача щодо побудови самочинного побудованого гаражу з порушенням межі між належними сторонам земельними ділянками (Постанова ВС у справі № 285/1018/18). Хоч порушення, на які вказує позивач, не пов`язані з позбавленням його права володіння земельною ділянкою, однак створюють йому перешкоди у належному здійсненні своїх прав як власника будинка та земельної ділянки . Порушене право позивача полягає в істотному обмеженні його права у розпорядженні власністю житловим будинком і виділеною йому земельною ділянкою, оскільки самочинне будівництво гаража, покрівля якого виступає над літньою кухнею на межі земельних ділянок створює позивачу, як власнику будинку та власнику земельної ділянки, значні незручності та руйнування будівель. Під час розгляду справи встановлено, що гараж, що знаходиться на території домоволодіння за адресою: [ADDRESS] та побудований самочинно без дозвільних документів та не відповідає вимогам ДБН. Отже, матеріали справи містять докази про створення відповідачем перешкод у доступі позивачу до належної йому земельної ділянки, Частиною 2 ст.31 ЦК України передбачено, що «малолітня особа не несе відповідальності за завдану нею шкоду». Відповідно до ст. 1178 ЦК України шкода, завдана малолітньою особою (яка не досягла чотирнадцяти років), відшкодовується її батьками (усиновлювачами) або опікуном чи іншою фізичною особою, яка на правових підставах здійснює виховання малолітньої особи, - якщо вони не доведуть, що шкода не є наслідком несумлінного здійснення або ухилення ними від здійснення виховання та нагляду за малолітньою особою. Враховуючи, що [PERSON] , 2013 р.н., є малолітньою особою, тому усувати перешкоди шляхом знесення самовільно побудованого гаража на території домоволодіння [PERSON] належить її матері [PERSON] . Отже судом встановлено, що позивачем доведено порушення відповідачем його прав внаслідок порушення норм земельного чи цивільного законодавства, тому суд дійшов висновку про необхідність задоволення позову. З огляду на зазначене, суд дійшов висновку про необхідність зобов`язати відповідача [PERSON] , як законного представника малолітньої [PERSON] , за власний рахунок знести та демонтувати самовільно побудований нею гараж, що знаходиться на території домоволодіння за адресою: [ADDRESS] , та привести земельну ділянку на межі домогосподарств [PERSON] , що в [ADDRESS] , та малолітньої [PERSON] , що в [ADDRESS] , в попередній стан. Щодо розподілу судових витрат суд зазначає наступне. У відповідності до ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. За змістом ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідно до пунктів 1, 2 ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес. Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Витрати на правову допомогу стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, складання відзиву на позовну заяву, апеляційної скарги, відзиву на апеляційну скаргу, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. На підтвердження обсягу наданих адвокатом послуг та виконаних робіт стороною позивача надано: попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, який позивач поніс у зв`язку із розглядом справи; договір про надання правової допомоги від 13.11.2023, та квитанцію про сплату грошових коштів № 036/2023 від 30.11.2023 (а.с. 23-25). Відповідно до п. 3.1 умов договору про надання правової допомоги, та попереднього (орієнтовного) розрахунку суми судових витрат, за надання правової допомоги замовник сплачує виконавцю винагороду в розмірі: 1000 грн. - консультації, вивчення норматичної бази та матеріалів справи; 2000 грн. - складання позовної заяви про усунення перешкод в користуванні майном, шляхом самовільно побудованого гаража; 1000 грн. - юридичний супровід справи у суді першої інстанції (за одне засідання), тощо. Загальний розмір витрат на правову допомогу склав 5000 грн. Позивачем [PERSON] здійснено перерахування коштів адвокату Куцому О.С. за надання юридичних послуг на суму 5000 грн., що підтвердується відповідною квитанцією. Таким чином вказаний розмір судових витрат погоджений адвокатом та клієнтом. Вказані послуги оплачені в повному об`ємі, що підтверджується наявним в матеріалах справи платіжним документом. Таким чином стороною позивача підтверджено відповідними доказами надання правничих послуг. Позивача звільнено від сплати судового збору на підставі п. 9 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» (особи з інвалідністю I та II груп, законні представники дітей з інвалідністю і недієздатних осіб з інвалідністю), оскільки він є особою з інвалідністю І групи, що підтверджується копією довідки до акта огляду МСЕК серії 12 ААГ № 477715 (а.с. 7). Тому судовий збір підлягає стягненню з відповідача в користь держави. Висновки суду: Встановивши з наданих позивачем та досліджених і оцінених в порядку ст. 89 ЦПК України доказів фактичні обставини та беручи до уваги наведені норми права, враховуючи принцип змагальності сторін, суд дійшов висновку про задоволення позову у повному обсязі. На підставі ст. 141 ЦПК України, у зв`язку із задоволенням позову, судові витрати підлягають стягненню з відповідача, зокрема: 5000 грн. сплачених витрат на професійну правничу допомогу на користь позивача, та 1211 грн. 20 коп. судового збору в дохід держави. На підставі 15, 16, 31, 321, 376, 391, 1178 ЦК України, ст.ст. 78, 91, 96, 152 ЗК України,

Outcome: approved