Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-07 00:00:00

У грудні 2023 року позивачі [PERSON] та [PERSON] звернулись до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з вищевказаним позовом, в якому з урахуванням уточнень просять суд визнати за ними право власності в рівних частках кожному на 1/2 частку від 1/4 частки квартири [ADDRESS] , в порядку спадкування за законом після смерті їх матері [PERSON] , померлої [INFO] . В обґрунтування позовних вимог вказано, що [INFO] померла мати позивачів [PERSON] . Після смерті останньої відкрилась спадщина, в тому числі на 1/4 частку домоволодіння, розташованого за адресою:\~ [ADDRESS] . Позивачі є спадкоємцями першої черги залишеного після матері майна за законом. Однак, звернувшись до нотаріуса для видачі свідоцтв про право на спадщину отримали відмову, оскільки не надано документів, що усували б розбіжності в написанні прізвища « [PERSON] » у документі, що посвідчує право власності спадкодавиці на спадкове майно та в інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. З огляду на вказане, їх право на спадщину є невизнаним та підлягає судовому захисту. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями вказану справу передано на розгляд судді Цуранову А.Ю. 03.01.2024 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження та призначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження, призначено підготовчий розгляд у відкритому судовому засіданні 07.02.2024. 07.02.2024 ухвалою суду витребувано від Першої білоцерківської державної нотаріальної контори матеріали спадкової справи № 28/2023 після померлої [PERSON] , а також витяг зі Спадкового реєстру. 13.02.2024 на адресу суду надійшли витребувані докази. 19.03.2024 ухвалою суду закрито підготовче судове засідання, призначено справу до судового розгляду по суті. 08.05.2024 представник позивачів подала до суду заяву про розгляд справи без її участі, просила визнати за [PERSON] та [PERSON] право власності по 1/2 частці від 1/4 частки домоволодіння, розташованого за адресою:\~ [ADDRESS] , в порядку спадкування за законом після їх матері. Від міського голови Білоцерківської міської ради Київської області Дикого Г. на адресу суду надійшло клопотання про розгляд справи за відсутності представника відповідача за наявними матеріалами справи на розсуд суду, просить надіслати повний текст рішення по справі на адресу БМР. Державний нотаріус Першої Білоцерківської державної нотаріальної контори Київської області Приймак А. направила на адресу суду лист, в якому просила слухати справу без участі їх представника, у вирішенні покладається на розсуд суду. В силу вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу технічними засобами не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] є доньками [PERSON] , що вбачається з копій свідоцтв про народження серії [NUMBER] від 09.09.1956, актовий запис № 643, та серії [NUMBER] від 12.06.1965, актовий запис № 687. [PERSON] змінила прізвища на « [PERSON] », що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 24.03.1989, актовий запис № 465. Прізвище [PERSON] « [PERSON] » прослідковується в переважній більшості документів: посвідченні громадянина (громадянки), який постійно проживає на території зони посиленого радіологічного контролю у 1986-1993 серії [NUMBER] , виданого Київоблдержадміністрацією 21.11.1994; картці фізичної особи - платника податків, виданої Державною податковою інспекцією по м. Біла Церква, від 19.11.2002; довідці Виконавчого комітету Білоцерківської міської ради Управління соціального захисту населення від 25.02.2005 № 12402; довідці про склад сім`ї Управління адміністративних послуг Білоцерківської міської ради від 12.09.2017 № 2977; паспортному документі серії [NUMBER] , виданого 19.07.2002 Міським відділом № 2 Білоцерківського МУГУ МВС України в Київській області, в якому зареєстрованим місцем проживання з 09.08.1978 є адреса: [ADDRESS] ; дипломі Білоцерківського сільськогосподарського інституту серії Б № 283307 від 1950 році; протоколі № 2 засідання Вченої Ради Білоцерківського сільськогосподарського інституту від 13.09.1957. Відповідно до копії свідоцтва про право власності КП БМР Служба приватизації державного житлового фонду № 42636 від 25.12.008, квартира [ADDRESS] , дійсно належить на праві спільної часткової власності по 1/4 частці: 1) [PERSON] ; 2) [PERSON] ; 3) [PERSON] ; 4) [PERSON] . Право власності на 1/4 частку квартири [ADDRESS] , зареєстровано за [PERSON] на підставі рішення реєстратора Білоцерківської районної державної адміністрації Київської області Олійник І.Ю. з індексним номером 36769717 від 23.08.2017, що вбачається з витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 95467024 від 23.08.2017, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1335269732103. В матеріалах справи міститься технічний паспорт КП КОР «Київське обласне бюро технічної інвентаризації» від 11.05.2023 на житловий будинок [ADDRESS] . [INFO] померла [PERSON] , [INFO] , що вбачається з копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 16.11.2022, актовий запис № 2458. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина. Першою Білоцерківською державною нотаріальною конторою Київської області заведено спадкову справу № 28/2023 до майна померлої [INFO] [PERSON] . З матеріалів наданої спадкової справи вбачається, що з заявами про прийняття спадщини після [PERSON] звернулись її дочки [PERSON] та [PERSON] . Постановою державного нотаріуса Першої білоцерківської державної нотаріальної контори Приймай А.Е. № 919/02-31 від 15.09.2023 відмовлено [PERSON] та [PERSON] у видачі свідоцтв про право на спадщину за законом в рівних частинах кожному на 1/4 частку квартири, що знаходиться по [ADDRESS] , після померлої [INFO] матері [PERSON] . Вказана постанова обґрунтована тим, що не надано документів, що усували б розбіжності в написанні прізвища « [PERSON] » у документі, що посвідчує право власності спадкодавиці на спадкове майно та в інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 95467024 від 23.08.2017. Вказані обставини підтверджуються наявними в матеріалах справи письмовими доказами. При вирішенні справи суд виходить з наступного. Відповідно до частини 1 статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 ЦК України). Згідно зі ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (ст. 1261 ЦК України). За правилом ст. 1267 ЦК України частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними. Згідно з ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (ч. 2 ст. 1220 ЦК України). Згідно з ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (ч. 5 ст. 1268 ЦК України). Відповідно до ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. З матеріалів справи вбачається, що у спірному правовстановлюючому документі - свідоцтві про право власності № [NUMBER] від 25.12.2008 та, відповідно, у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, прізвище співвласниці квартири [ADDRESS] , [PERSON] значиться як « [PERSON] ». При цьому, з документів померлої [INFO] матері позивачів [PERSON] вбачається, що зареєстрована адреса її місця проживання співпадає з місцем розташування домоволодіння, дата реєстрації - 09.08.1978. Крім того, співвласницями спірного домоволодіння з 25.12.2008 є доньки [PERSON] - [PERSON] та [PERSON] , тобто позивачі за даним позовом, які є спадкоємцями за законом першої черги. Наявність таких обставин, на переконання суду, свідчить про те, що розбіжності у написанні прізвища « [PERSON] » у спірному правовстановлюючому документі на домоволодіння та « [PERSON] » в інших документах, пов`язані з допущенням помилки (описки) у свідоцтві про право власності на домоволодіння, тобто за матеріалами справи вбачається, що « [PERSON] » [PERSON] та [PERSON] є однією і тією ж особою, при цьому розбіжність у написанні її прізвища може бути наслідком міжмовних перетворень під іншомовним фонетичним впливом або під орфоепічним чи графічним впливом записів російською мовою, особливостями відтворення прізвища в україномовному середовищі, змішуванні та фіксації в офіційних документах варіантів прізвища. Таким чином, судом встановлено, що [PERSON] за життя належала 1/4 частка квартири [ADDRESS] . Відповідно до положень статті 41 Конституції України - кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Відповідно до статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (стаття 317 ЦК України). Частиною першою статті 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним та ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Положеннями частини 2 статті 328 ЦК України встановлюється презумпція правомірності набуття права власності, котра означає, що право власності на конкретне майно вважається набутим правомірно, якщо інше не встановлено в судовому порядку або незаконність набуття права власності прямо не випливає із закону. Відповідно до роз`яснень у п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. У листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» (п. 3.3) зазначається, що найпоширенішою причиною звернення особи до суду в справах про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування є неможливість спадкоємцями, які прийняли спадщину, оформити своє право на спадщину в нотаріальній конторі з причин відсутності правовстановлюючих документів на спадкове майно на ім`я спадкодавця та/або відсутності державної реєстрації нерухомого майна спадкодавцем, а тому спадкоємець не може отримати у нотаріуса свідоцтво про право на спадщину і його право має бути визнано в судовому порядку. У постанові Верховного Суду від 22.09.2021 року по справі № 227/3750/19 вказано, що відповідно до частини першої статті 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно до нотаріуса, який відповідно до вимог статті 68 Закону України «Про нотаріат» при видачі свідоцтва про право на спадщину за законом перевіряє факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства за законом осіб, які подали заяву про видачу свідоцтва та склад спадкового майна. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення у нотаріальному порядку. Тобто звернення до суду з позовом про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування передбачає факт прийняття спадкоємцем спадщини та неможливість її оформлення. При обранні способу відновлення порушеного права позивачів суд виходить з принципу верховенства права щодо гарантування цього права статтею 1 Протоколу № 1 до Європейської Конвенції з прав людини, як складової частини змісту і спрямованості діяльності держави, та виходячи з принципу ефективності такого захисту, що обумовлює безпосереднє поновлення судовим рішенням прав особи, що звернулась за судовим захистом без необхідності додаткових її звернень та виконання будь-яких інших умов для цього. Судом встановлено, що позивачі є спадкоємицями першої черги після померлої [PERSON] , прийняли спадщину після смерті своєї матері, однак не мають змоги оформити частки в майні у зв`язку з тим, що не надано документів, що усували б розбіжності в написанні прізвища « [PERSON] » у документі, що посвідчує право власності спадкодавиці на спадкове майно та в інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 95467024 від 23.08.2017. Згідно із частиною 1 статті 81, частиною 3 статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України). Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. З урахуванням вищенаведеного, суд дійшов висновку, що вимоги позивачів, як спадкоємців [PERSON] , підлягають захисту в судовому порядку, оскільки позивачі не мають можливості в інший спосіб отримати свідоцтво про право власності на належні їм по 1/2 частці від 1/4 частки квартири [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті їх матері [PERSON] , померлої [INFO] . Таким чином, вимоги позову є цілком обґрунтованими та таким, що підлягають до задоволення, тож суд вважає за необхідне визнати за позивачами право власності в порядку спадкування за законом на спадкове майно після померлої матері, отже позовну заяву слід задовольнити повністю.

Outcome: approved