Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-19 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому зазначив, що 23 листопада 2013 року між нею та відповідачем було укладено шлюб. Від шлюбу в сторін народилося двоє дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . [PERSON] вказала, що сімейне життя не склалося по тій причині, що в них з відповідачем різні цінності, різні погляди на сім`ю та майбутнє. Кожен з них живе своїм життям та своїми інтересами, почуття любові між ними втрачені. Позивач наголосила, що шлюб носить формальний характер, тому його збереження не має сенсу. Враховуючи вищевикладене, позивач просила суд розірвати шлюб між нею та [PERSON] , зареєстрований 23 листопада 2013 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Луцького міського управління юстиції Волинської області, актовий запис № 1781, а також стягнути з відповідача понесені позивачкою судові витрати у справі. Представник позивача адвокат Улибіна-Вельгус М.В. надала суду заяву, якою заявлені вимоги щодо розірвання шлюбу підтримала, просила суд їх задовольнити та просила проводити розгляд справи без її участі. Представник відповідача адвокат Жук Ю.Б. надав суду заяву, якою позов визнав, не заперечував проти його задоволення, просила проводити розгляд справи без його участі. Окрім того, просив вирішити питання про повернення позивачці з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при подачі позову, а також зменшити розмір витрат позивача на професійну правничу допомогу у розмірі 3000 гривень, оскільки, на його думку, такі витрати не відповідають таким критеріям, як обгрунтованість та пропорційність до предмета спору, а також критерію розумності щодо їхнього розміру. Враховуючи вищевикладене, суд вважає можливим розглянути справу на підставі наявних доказів. Ухвалою Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 26\~квітня 2024\~рокупо вказаній справі було відкрито провадження та призначено її до розгляду в порядку спрощеного провадження з повідомленням сторін. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню повністю, виходячи з наступного: Відповідно до ст. 16 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року, чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Згідно свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого 23 листопада 2013 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Луцького міського управління юстиції Волинської області, шлюб між сторонами зареєстровано 23 листопада 2013 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Луцького міського управління юстиції Волинської області, актовий запис № 1781. Як вбачається зі свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 03 червня 2014 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Нововолинського міського управління юстиції Волинської області, сторони є батьками [PERSON] , [INFO] . Як вбачається зі свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 11 липня 2018 року Володимир-Волинським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Волинській області, сторони є батьками [PERSON] , [INFO] Згідно ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, і відповідач проти цього не заперечує, то відповідно, відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Відповідно до ст. 109 СК України\~шлюб розривається судом, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їх права, а також права їх дітей. Згідно ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що має істотне значення. Зважаючи на те, що сторони не підтримують шлюбних стосунків та не ведуть спільного господарства, позивач скористалася своїм правом та звернулася до суду з цим позовом, наполягає на розірванні шлюбу, відповідач позов визнав, враховуючи те, що збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а позивач не має наміру зберегти шлюб, суд вважає, що причини, що спонукають [PERSON] наполягати на розірванні шлюбу, є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечитиме її інтересам та інтересам їх дитини, що має істотне значення, внаслідок чого позов підлягає задоволенню. Розподіл судових витрат суд вирішує в порядку ст. 141 ЦПК України. Згідно ст. 142 ЦПК України, у разі укладання мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Таким чином, суд дійшов висновку про повернення позивачу 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Відповідно до ч. 8\~ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Згідно ч. 1\~ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч.3\~ст.133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. За умовами ч.ч. 3, 4\~ст. 137 ЦПК України\~для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Відповідно до п. 1 ч. 2\~ст. 137 ЦПК України\~за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Згідно ч. 3\~ст. 141 ЦПК, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Ч.4 вказаної статті передбачено, що якщо сума судових витрат, заявлена до відшкодування, істотно перевищує суму, заявлену в попередньому (орієнтовному) розрахунку, суд може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні судових витрат в частині такого перевищення, крім випадків, якщо сторона доведе, що не могла передбачити такі витрати на час подання попереднього (орієнтовного) розрахунку. У ч. 2\~ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»\~зазначено, що порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо, визначаються в договорі про надання правової допомоги. У матеріалах справи містяться Договір про надання правничої домоги Прімі Л.М. від 17.04.2024 р., укладений між адвокатом Улибіною-Вельгус М.В. та позивачкою [PERSON] , в якому адвокат прийняла на себе зобов`язання надати правову допомогу, а саме: представництво інтересів у даній справі та захист інтересів клієнта у якості його представника. На підтвердження понесених позивачем витрат складено Акт приймання-передачі наданих послуг по Договору про надання правничої допомоги від 14.11.2023 року та Попередній розрахунок суми судових витрат, як і позивач поніс і очікує понести у зв`язку із розглядом справи від 22.04.2024 року, у яких здійснено розрахунок понесених витрат на професійну правничу допомогу, які відповідно до цього розрахунку становлять 3000 гривень і складаються з консультації, підготовки позовної заяви та представництва у суді. Окрім цього, представником позивачки надано копію квитанції до прибуткового касового ордера серії 1 № 02-04 від 17 квітня 2024 року на суму 3000 грн., виданої адвокатом Улибіною-Вельгус М.В., що свідчить про фактичну сплату [PERSON] вказаної суми коштів. Суд вважає, що понесені позивачем витрати у зв`язку з пред`явленням позову та розглядом справи в суді є обгрунтованими та підтверджені матеріалами справи. Враховуючи викладене, вимога позивачки про стягненя з відповідача витрат на правничу допомогу підлягає задоволенню, і понесені нею витрати при розгляді даної справи підлягають відшкодуванню відповідачем у повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved