Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-14 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Солом`янського районного суду міста Києва із позовною заявою до відповідачки [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору: Служба у справах дітей та сім`ї Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації про усунення перешкод щодо участі у вихованні та вільному спілкуванні з дитиною батьком, який проживає окремо від неї. Подану позовну заяву обґрунтовує тим, що у період з 20.06.2019 по 27.11.2019 позивач та відповідачка перебували у зареєстрованому шлюбі. [INFO] народилася донька [PERSON] , батьками якої є сторони по справі. Фактично з самого народження дитини, між позивачем та відповідачкою почали виникати непорозуміння щодо участі батька у вихованні доньки, який проживає окремо від дитини. Зі сторони відповідачки створюються штучні перешкоди позивачу у нормальному спілкуванні з донькою. Всі спроби позивача врегулювати даний спір мирним шляхом призводять лише до конфліктів, маніпулювання відповідачкою віком дитини та надання можливості позивачу спілкуватися із дитиною виключно у присутності няні. На підставі викладеного, позивач просить зобов`язати відповідачку не перешкоджати позивачу брати участь у вихованні та вільному спілкуванні з малолітньою дитиною - [PERSON] . Визначити способи участі у вихованні та вільному спілкуванні з малолітньою дитиною, шляхом встановлення графіку зустрічі з донькою та встановити обов`язки для матері дитини. Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 26.09.2022 року передано цивільну справу за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору: Служба у справах дітей та сім`ї Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації про усунення перешкод щодо участі у вихованні та вільному спілкуванні з дитиною батьком, який проживає окремо від неї, на розгляд за підсудністю до Деснянського районного суду міста Києва. 19.04.2023 року справа надійшла до Деснянського районного суду міста Києва. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями 19.04.2023 року зазначена позовна заява передана судді Сенюті В. О. Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 20.04.2023 по вказаній справі відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче засідання. Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 15.06.2023, яка занесена до протоколу судового засідання, залучено до участі в справі Службу у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації як третю особу, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору. Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 07.08.2023, яка занесена до протоколу судового засідання, витребувано від Служби у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації згідно ст. 19 СК України висновок у справі щодо вирішення питання про усунення перешкод у вихованні дитини [PERSON] [INFO] та вільному спілкуванні з дитиною. Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 07.12.2023, закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті. Письмові матеріали справи містять відзив на позовну заяву. Відповідно до якого, сторона відповідача просить позов задовольнити частково. Визнати порядок спілкування [PERSON] з малолітньою [PERSON] , [INFO] , шляхом встановлення графіку спілкування [PERSON] та [PERSON] , [INFO] , наступним чином: систематичні побачення [PERSON] та [PERSON] , [INFO] , кожної першої та третьої суботи і неділі місяця з 12:00 год. до 17:00 год., без залишення дитини на ночівлю з [PERSON] , з урахуванням стану здоров`я дитини, розпорядку її дня, відвідувань нею додаткових занять і гуртків та за бажанням дитини, з обов`язком повернення [PERSON] , [PERSON] , [INFO] до місця проживання матері; спілкування [PERSON] та [PERSON] , [INFO] , телефоном або в режимі відео зв`язку з використанням мобільного телефону та будь-якого менеджера кожної четвертої та п`ятої суботи місяця з 17:00 год., протягом 10-15 хвилин, у зручний час з урахуванням стану здоров`я дитини, розпорядку її дня, відвідувань нею додаткових занять і гуртків та за бажанням дитини; у день народження [PERSON] , [INFO] , для особистого (без присутності будь-яких інших осіб зі сторони батька) привітання щорічно протягом 2 годин за місцем проживання дитини іменинниці або на нейтральній території (за домовленістю між позивачем та відповідачем щодо узгодження часу та місця) з урахуванням стану здоров`я малолітньої дитини, розпорядку її дня, після навчального процесу, відвідувань нею додаткових занять і гуртків та за бажанням дитини, з обов`язком поверненням [PERSON] , [PERSON] , [INFO] до місця проживання матері; у день народження [PERSON] щорічно протягом 2 годин на нейтральній території (за домовленістю між позивачем та відповідачем щодо узгодження часу та місця) з урахуванням стану здоров`я малолітньої дитини, розпорядку її дня, після навчального процесу, відвідувань нею додаткових занять і гуртків та за бажанням дитини, з обов`язком повернення [PERSON] , [PERSON] , [INFO] до місця проживання матері. У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити. Оскільки, малолітня [PERSON] , [INFO] , ніколи не проживала разом з позивачем та немає з ним тісного психоемоційного зв`язку. Разом з тим [PERSON] жодних перепон позивачу у спілкуванні із малолітньою [PERSON] , [INFO] , не чинила. Відповідачка заперечує щодо запропонованого позивачем графіку. Адже [PERSON] , [INFO] навчається в приватному закладі дошкільної освіти «Академікс», відповідно до розкладу групи перебування та навчання триває з 08:00 год. до 19:00 год. Ввечері донька лягає спати о 20:00 год. - 20:30 год. При цьому підготовка до сну малолітньої дитини у матері триває приблизно 30-40 хв. Також, у зв`язку з малолітнім віком дитини, Лоліта сильно прив`язана до матері та засинає тільки в присутності відповідачки. Отже, спільні ночівлі позивача з дитиною без присутності матері з точки зору дитячої психології можуть бути травматичними для дитини і наразі не є можливими. Представник позивача [PERSON] - адвокат Буц О.А. подав відповідь на відзив. Вказує, що запропонований відповідачкою порядок спілкування позивача з дитиною в першу чергу не сприяє як найкращому забезпеченню інтересів дитини та суттєво обмежує спілкування дитини з батьком. З урахуванням викладеного, зважаючи на систематичне порушення з боку відповідачки прав позивача на спілкування останнього з дитиною [PERSON] , належним способом захисту прав позивача та інтересів дитини є зобов`язання відповідачки не перешкоджати позивачу в такому спілкуванні та встановлення судом способів участі позивача у вихованні малолітньої доньки [PERSON] та спілкуванні із нею, шляхом встановлення йому графіку зустрічей та обов`язків відповідачу, що зазначені в прохальній частині позовної заяви. На виконання ухвали Деснянського районного суду міста Києва від 07.08.2023 надано висновок органу опіки та піклування Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації щодо участі батьку у вихованні дитини. Відповідно до висновку, орган опіки та піклування не може об`єктивно дослідити питання щодо усунення перешкод у спілкуванні з дитиною шляхом визначення способу участі батька [PERSON] у вихованні малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . Розгляд зазначеного питання можливий після повернення батька в Україну. Представником відповідачки [PERSON] - адвокатом Величко Л.П. подані заперечення на відповідь на відзив. Представник вважає, що зміст позовної заяви базується на припущеннях, ймовірностях, необґрунтованих твердженнях, які не підтвердженні жодними належними, допустимими доказами. Вимога позивача у вигляді зобов`язання [PERSON] не перешкоджати [PERSON] брати участь у вихованні та вільному спілкуванні з малолітньою донькою [PERSON] - є зловживанням позивачем наданими йому процесуальними правами, використання законодавства, як способу впливу та маніпулювання відповідачкою. Отже, з урахуванням запропонованого матір`ю графіку позивача не буде позбавлений можливості спілкуватися з малолітньою донькою в період будь-яких канікул кожної першої та третьої суботи і неділі місяця з 12:00 год. до 17:00 год. Також, позивач не довів належними та допустимими доказами, що надання дозволу на оздоровлення та відпочинок його та малолітньої дитини, як за межами України (за кордоном), так і на території України, без супроводу матері, без визначення строку початку та закінчення відпочинку та оздоровлення відповідає інтересам дитини та позбавляє його права брати участь у вихованні дитини. В судовому засіданні представник позивача - адвокат Буц О.А. позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити з підстав викладених в позовній заяві. Представник відповідачки - адвокат Величко Л.П. в судовому засіданні заперечувала щодо задоволення позовної заяви частково з підстав викладених у відзиві та запереченнях на відповідь на відзив. На адресу суд надійшло клопотання від представника Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації, як органу опіки та піклування про розгляд справи у відсутність представника Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації, як органу опіки та піклування. На електронну адресу суду надійшов лист від Служби у справах дітей та сім`ї Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації, відповідно до якого - просить розгляд справи проводити без участі представника. Вислухавши вступне слово, дослідивши письмові матеріали справи та докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно положення ч. 3 ст. 12, ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч.1 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Відповідно до ч. 1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Судом встановлено, що позивач [PERSON] та відповідачка [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі у період з 20.06.2019 по 27.11.2019 (т. 1 а.с. 10-11). Відповідно до письмових матеріалів справи [INFO] народилася [PERSON] , батьками якої є [PERSON] та [PERSON] . [PERSON] , [INFO] навчається в Приватному закладі дошкільної освіти «Академікс», відвідує гуртки з танців та акробатики, про що свідчить характеристика з навчального закладу та графік занять (Т.2 а.с. 22-24). Відповідно до інформації про проведену роботу лікарем - психологом із дитиною, батько дитини має можливість спілкуватися з дитиною онлайн, проте таке спілкування є обмеженим у зв`язку з віковими особливостями дитини - здатністю утримувати увагу та рухливість її нервової системи. З точки зору дитячої психології, норма утримувати увагу при спілкуванні онлайн для дітей такого віку складає 10-15 хвилин. Перевищення цієї норми може призводити до надмірного емоційного перевантаження дитини та спричинення негативного стресу. У дитини сформована безпечна та надійна прив`язаність дитини до кола сім`ї та близьких матері, прив`язаність до батька виражена дуже слабко. Саме через сильну прив`язаністю між матір`ю та дитиною, тривале перебування дитини без матері може бути травматичним для дитини і не рекомендовано (т. 2 а.с. 38-48). Згідно з ч.2 ст.1 СК України метою регулювання сімейних відносин є зміцнення сім`ї як соціального інституту і як союзу конкретних осіб; утвердження почуття обов`язку перед батьками, дітьми та іншими членами сім`ї; побудови сімейних відносин на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги і підтримки; забезпечення кожної дитини сімейним вихованням, можливістю духовного та фізичного розвитку. Відповідно до вимог ст.7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, при цьому, сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Згідно ч.ч. 1-4 ст. 150 СК України, батьки зобов`язані: виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя; поважати дитину. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про охорону дитинства» контакт з дитиною - це реалізація матір`ю, батьком, іншими членами сім`ї та родичами, у тому числі тими, з якими дитина не проживає, права на спілкування з дитиною, побачення зазначених осіб з дитиною, а також надання їм інформації про дитину або дитині про таких осіб, якщо це не суперечить інтересам дитини. Положення ст. 1 Закону України «Про охорону дитинства» визначає, що сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Згідно ст. 3 Конвенції про права дитини, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Положення ч. 3 ст. 9 вказаної Конвенції визначено право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Відповідно до статті 4 Конвенції про контакт з дітьми, дитина та її батьки мають право встановлювати й підтримувати регулярний контакт один з одним. Такий контакт може бути обмежений або заборонений лише тоді, коли це необхідно в найвищих інтересах дитини. Згідно частини першої статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року (далі - Декларація), у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і, в усякому випадку, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Статтею 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Україною 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), визначено принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини, а також встановлено, що найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Положення ст. 141 СК України визначає, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. За статтею 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Положенням ч.ч. 1-3 ст. 157 СК України передбачено, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Згідно положення ст. 159 СК України, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. Позивач, звертаючись до суду з вказаним позовом зазначає, що відповідачка чинить йому перешкоди у спілкуванні з їх спільною дитиною. Проте, всупереч ч. 1 ст. 81 ЦПК України сторона позивача не надала належні, допустимі та достовірні докази вчинення відповідачкою перешкод позивачу у вихованні та вільному спілкуванні із донькою. Долучені до позовної заяви листування в месенджер суд до уваги не приймає, з підстав неможливості ідентифікації учасників листування та його періоду. Орган опіки та піклування Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації надав висновок щодо участі батька у вихованні дитини (Т. 2 а.с. 83-84). Відповідно до вказаного висновку зазначено про наявність спору щодо визначення годин спілкування батька з малолітньою донькою [PERSON] , яка проживає із матір`ю [PERSON] . На засіданні комісії [PERSON] вказала, що не заперечує щодо спілкування батька з донькою та прийняття ним участі у її вихованні, проте батько дитини - [PERSON] наразі перебуває за межами України. Таким чином, враховуючи відсутність батька дитини в Україні, Орган опіки та піклування Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації позбавлений можливості висловитися з цього приводу. Суд звертає увагу на те, що саме відсутність позивача [PERSON] , унеможливлює орган опіки та піклування Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації висловитися щодо участі у спілкуванні батька з донькою. Разом з тим, вказана позиція третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації не означає неможливість розгляду та вирішення спору судом, що кореспондується з правовим висновком ВС висловлений у постанові від 11.12.2023 у справі №523/19706/19. У п. 54 рішення ЕСПЛ «Хант проти України» (від 07.12.2006 року) суд нагадує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі Olsson v. Sweden, від 27 листопада 1992 року) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (рішення у справі Johansen v. Norway від 7 серпня 1996 року, п. 78.) Практика ЕСПЛ встановлює акценти, відповідно до яких при розгляді сімейного спору пріоритет мають інтереси дитини над інтересами батьків; діти, народжені у шлюбі, і діти, народжені поза шлюбом, є рівними у своїх правах; будь-яке обмеження, накладене на особисте спілкування у відносинах між батьками та дітьми, повинне ґрунтуватися на належних до справи та обґрунтованих причинах, висунутих для захисту інтересів дитини і для подальшого об`єднання сім`ї. (Справа «Савіни проти України» від 18.12.2008 року, «МакМайкл проти Сполученого Королівства» від 24.02.1995 року). Системний аналіз ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини ст. 7, 141, 159 СК України свідчить, що при вирішенні спору щодо участі у вихованні та порядку зустрічей з дитиною родичів, судом мають враховуватися передусім інтереси дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип прав та обов`язків інших членів сім`ї та родини на спілкування з дитиною може бути обмежений судом в інтересах дитини. У постанові від 11.12.2019 в справі № 753/15487/18 Верховний Суд зазначив, що «відповідно до статті 159 СК України, якщо той з батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та її вихованні, зокрема він ухиляється від виконання рішення органу опіки і піклування, другий з батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування з урахуванням віку, стану здоров`я дитини, поведінки батьків, а також інших обставин, що мають істотне значення. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Системний аналіз наведених норм матеріального права дає підстави вважати, що батько, який проживає окремо від дитини, також має право на особисте спілкування з нею, а мати не має права перешкоджати батьку спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не має негативного впливу на нормальний розвиток дитини». Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух. Із досліджених судом доказів та пояснень представників сторін судом встановлено, що між сторонами по справі відсутній компроміс щодо порядку зустрічей та вихованню дитини, які самі по собі не повинні порушувати інтереси дитини. Батько, який проживає на даний час окремо від доньки, беззаперечно має право на особисте спілкування з нею, а мати не має права перешкоджати батьку спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не має негативного впливу на нормальний розвиток дитини. Визначаючи конкретний порядок участі позивача у вихованні дитини, суд враховує, що форми й методи виховання дитини не повинні суперечити Конституції України (стаття 52), Конвенції про права дитини від 2 листопада 1989 року (статті 8,12, 16, 19, 28, 31, 32, 34, 36, 37), Декларації прав дитини, ЗУ «Про охорону дитинства» та приймає до уваги те, що позивач бажає брати участь у вихованні доньки і таке спілкування не перешкоджатиме нормальному розвитку дитини. Суд, також, вважає необхідним роз`яснити сторонам, що побудова сімейних відносин має здійснюватися на паритетних засадах, на почуттях любові і поваги, взаємодопомоги і підтримки. Сторони не повинні поглиблювати конфліктну ситуацію, захищаючи свої власні інтереси, а намагатись проявити справжню турботу, реалізувати свої права шляхом домовленості і забезпечити належні умови для розвитку дитини. Стороною позивача надано копію договору найму (оренди) житла від 31.08.2022 укладений між [PERSON] та позивачем [PERSON] . Відповідно до умов вказаного договору, [PERSON] орендує квартиру [ADDRESS] , терміном до 05.03.2023. Проте, письмові матеріал справи не містять доказів пролонгації дії договору найму (оренди ) житла, відсутній акт умов-обстеження місця проживання позивача, що унеможливлює залишення дитини із батьком на ночівлю за місцем проживання позивача. Відтак суд приходить до висновку відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог в частині забезпечення спілкування батька з дитиною, шляхом залишення дитини [PERSON] з позивачем із ночівлею у разі перебування її з батьком протягом 2 днів поспіль. Таким чином, виходячи з найкращих міркувань при вирішенні спору щодо усунення перешкод у спілкуванні та встановлення регламенту зустрічі з донькою, беручи до уваги рекомендації лікаря психолога та враховуючи вік дитини, особливості її розвитку, навчання та виховання, необхідності дотримання розпорядку дня та відпочинку, суд приходить до висновку, що вимоги позивача [PERSON] підлягають частковому задоволенню. Відповідно ст.141 ЦПК України, ухвалюючи рішення суд вирішує питання про розподіл судових витрат між сторонами. На підставі викладеного,

Outcome: partial