Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-13 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до Солом`янського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] , державного реєстратора Комунального підприємства «Новоіванівське 3» Коровайко О.С., приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Юрченко В.В., третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Головне територіальне управління юстиції у м. Києві, в якому просить - визнати недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки, площею 0,0771 гектарів, кадастровий номер 80000000000:72:184:0047, що розташована на території [ADDRESS] (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1644260380000) та житловий будинок [ADDRESS] (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1644271980000) №1472 від 14.07.2004р., посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Юрченко В.В.; - скасувати в Єдиному державному реєстрі прав на нерухоме майно - запис про право власності №27923544 на земельні ділянку, площею 0,0771 гектарів, кадастровий номер 8000000000:72:184:0047, що розташована на території [ADDRESS] за [PERSON] , індексний номер рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень 43010468 від 14.09.2018р., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1644260380000, який був зроблений державним реєстратором Коровайко О.С. філії Комунального підприємства «Новоіванівське 3»; - скасувати в Єдиному державному реєстрі прав на нерухоме майно - запис про право власності №27923741 на житловий будинок [ADDRESS] за [PERSON] , індексний номер рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень 43010768 від 14.09.2018р., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1644271980000, який був зроблений державним реєстратором Коровайко О.С. філії Комунального підприємства «Новоіванівське 3»; - стягнути з відповідачів на її користь понесені судові витрати. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що [PERSON] є донькою [PERSON] , який помер [INFO] . Після його смерті відкрилась спадщина на належне йому майно, в тому числі земельна ділянка, площею 0,0771 гектарів, кадастровий номер 8000000000:72:184:0047, що розташована у [ADDRESS] , та житлового будинку [ADDRESS] . У встановлений законом строк позивач звернулась до Одинадцятої Київської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Державним нотаріусом Одинадцятої Київської державної нотаріальної контори Саніною Л.А. 24 січня 2009 року [PERSON] було видано свідоцтво на спадщину за законом на земельну ділянку та житловий будинок [ADDRESS] . Таким чином, [PERSON] є власником вищевказаного нерухомого майна з 24 січня 2009 року. В подальшому в указаному житловому будинку вона не проживала, жодних угод з приводу вказаного майна не укладала, проживала в США. В середині серпня 2019 року їй повідомили, що невстановлені особи ведуть будівельні роботи за вказаною адресою, у зв`язку з чим, вона терміново вилетіла до України. Прибувши до України, позивач звернулась до Одинадцятої Київської державної нотаріальної контори. В ході встановлення обставин їй стало відомо, що 12 вересня 2018 року державним реєстратором Коровайко О.С. філії Комунального підприємства «Новоіванівське 3» було внесено дані до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно стосовно власника вищевказаної нерухомості та зазначено власника - [PERSON] . Так, 12 вересня 2018 року о 12 год. 44 хв. 35 сек. державним реєстратором Коровайко О.С. філії Комунального підприємства «Новоіванівське 3» внесений запис про право власності №27923544 на земельну ділянку, площею 0,0771 га, кадастровий номер 8000000000:72:184:0047, що розташована на території [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1644260380000. Підставою виникнення права власності зазначено договір купівлі-продажу будинку, серія та номер: 1472, виданий 14 липня 2004, видавник: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Юрченко В.В. Крім того, 12 вересня 2018 року о 12 год. 22 хв. 58 сек. державним реєстратором Коровайко О.С. філії Комунального підприємства «Новоіванівське 3» внесений запис про право власності №27923741 на житловий будинок [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1644271980000. Підставою виникнення права власності зазначено договір купівлі-продажу будинку, серія та номер: 1472, виданий 14 липня 2004, видавник: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Юрченко В.В. Зважаючи на той факт, що позивачем не укладалось жодних правочині стосовно вказаного майна, вважає, що вказані дії стали можливими виключно шляхом проведення державної реєстрації на підставі підроблених документів. Позивач вважає, що є декілька обставин, що свідчать про створення видимості укладання договору з метою незаконного заволодіння її майном, а саме: - реєстрація права власності на особу, яку вона ніколи не бачила та жодних правочинів із нею не укладала; - наявність інформації про проведення у 2008 році під час оформлення спадщини перевірочних заходів державним нотаріусом, які підтвердили, що станом на дату смерті її батька спірне майно належало йому на праві приватної власності; - посвідчення договору купівлі-продажу державним реєстратором [PERSON] філії КП «Новоіванівське 3». Згідно інформації, яка міститься на сайті Міністерства юстиції України, акредитацію реєстратором КП «Новоіванівське 3» скасовано 12 жовтня 2018 року, крім того, відповідно до наявної інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, вказана юридична особа з 20 листопада 2018 року перебуває в стані припинення. Вищевикладені факти дають підстави вважати, що документи, на підставі якого філією КП «Новоіванівське 3» у місті Києві 12.09.2018 року було зареєстровано право власності на житловий будинок [ADDRESS] та на земельну ділянку кадастровий номер 8000000000:72:184:0047 за [PERSON] містять ознаки підробки. Згідно з протоколом автоматизованого розподілу справи між суддями від 01 жовтня 2019 року визначено для розгляду цієї справи головуючого суддю Жовноватюк В.С. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 07 жовтня 2019 року позовну заяву було залишено без руху та надано строк для усунення недоліків позовної заяви. Згідно з ухвалою суду від 07 жовтня 2019 року заяву [PERSON] про забезпечення позову було повернуто заявнику. Ухвалою від 04 листопада 2019 року було прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання. Згідно з ухвалою суду від 04 листопада 2019 року заяву представника позивача про забезпечення позову було задоволено частково та накладено арешт на земельну ділянку, площею 0,0771 га, кадастровий номер 800000000:72:184:0047, що розташована за адресою: [ADDRESS] (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1644260380000), та на житловий будинок, загальною площею 86,8 кв.м., який розташований за адресою: [ADDRESS] (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1644271980000). Відповідно до ухвали від 03 грудня 2019 року було витребувано з Одинадцятої Київської державної нотаріальної контори, яка знаходиться за адресою : м. Київ, вул. Тимошенка, 2-Д, належним чином засвідчені копії матеріалів спадкової справи, заведеної після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , актовий запис №8661, свідоцтво про смерть від 05.05.2008 Серія [NUMBER] . 13 грудня 2019 року до суд надійшли пояснення Головного територіального управління юстиції у м. Києві Міністерства юстиції України, у яких зазначило, що зважаючи на те, що дії посадових осіб Головного територіального управління юстиції у м. Києві та його підпорядкованих органів позивачем не оскаржується, просить розглянути справу за відсутності представника Головного територіального управління юстиції у м. Києві за наявними документами та доказами, враховуючи фактичні обставини справи та ухвалити рішення відповідно до діючого законодавства. 27 січня 2020 року до суду від Одинадцятої Київської державної нотаріальної контори надійшли витребувані документи, а саме, копія спадкової справи №1704/2008 від 11 жовтня 2008 року. 10 грудня 2019 року до суду від приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Юрченка В.В. до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому просить замінити його в даному провадженні з відповідача на третю особу, у випадку підтвердження його даних щодо підробки документів - повідомити про це відповідні органи, стягнути на його користь суму судових витрат, понесених ним у зв`язку з участю у справі. В обґрунтування відзиву нотаріус зазначає, що із документів, долучених позивачем до позовної заяви вбачається, що реєстрація філією КП «Новоіванівське 3» у місті Києві 12 вересня 2018 року права власності на житловий будинок [ADDRESS] та на земельну ділянку кадастровий номер 8000000000:72:184:0047, було здійснено на підставі договору, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Юрченком В. В. 14 липня 2004 року за реєстровим №1472 Зазначає, що дійсно, ним 14 липня 2004 року за реєстровим №1472 було посвідчено договір купівлі- продажу, проте: продавцем в цьому договорі зазначена юридична особа; предметом договору зазначене нежитлове приміщення за іншою адресою. Виходячи з цих даних можна сміливо ставити під сумнів справжність договору, який став підставою для реєстрації філією КП «Новоіванівське 3» у місті Києві 12 вересня 2018 року права власності на житловий будинок [ADDRESS] та на земельну ділянку кадастровий номер 8000000000:72:184:0047. Окрім того, з документа, на підставі якого філією КП «Новоіванівське 3» у місті Києві 12.09.2018 року було зареєстровано право власності на житловий будинок [ADDRESS] та на земельну ділянку кадастровий номер 8000000000:72:184:0047, вбачається, що підпис, який проставлений на договорі не є підписом приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Юрченка В.В. зразку 2004 року, зразок якого проставляється кожного календарного року та надається у якості примірного в управління юстиції, печатка, що проставлена на договорі містить ряд дефектів, які дають достатньо підстав заявити про невідповідність гербової печатки приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Юрченка В.В. зразку відбитку печатки 2004 року, що проставляється кожного календарного року та надається у якості зразку в Управління юстиції; шрифт друкованого тексту договору також не відповідає типовим зразкам документів, що посвідчувались приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Юрченком В.В. у 2004 року, у договорі одночасно зазначені як продані два об`єкти нерухомого майна: будинок і земельна ділянка, що однозначно не могло бути проведено як нотаріальна дія стандарту 2004 року, оскільки на кожен об`єкт нерухомого майна оформлювався окремий договір купівлі-продажу (для подальшого оформлення у різних органах, для отримання державного акту про право власності на землю), за попередніми даними за вказаним реєстраційним номером та датою приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Юрченком В. В. було посвідчено зовсім інший договір купівлі-продажу з іншими сторонами та іншим майном. Ухвалою суду від 13 лютого 2020 року витребувано у Київського державного нотаріального архіву належним чином засвідчену копію договору, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Юрченком В.В. 14 липня 2004 за №1472, витребувано у Київського державного нотаріального архіву належним чином засвідчені копії запису з Реєстру для реєстрації нотаріальних дій за дату з 14 липня 2004 року за №1472, витребувано у Департаменту з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради належним чином засвідчені копії документів ( в тому числі електронні копії документів, поданих у паперовій формі та виготовлених шляхом сканування), що стали підставою для реєстрації філією КП «Новоіванівське 3» у місті Києві 12.09.2018 права власності на житловий будинок [ADDRESS] та на земельну ділянку кадастровий номер 8000000000:72:184:0047. 26 лютого 2020 року до суду від приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу м. Києва Юрченка В.В. надійшли зауваження по справі з приводу неправильності позовних вимог, у яких зазначив, що у договорі, який дійсно був посвідчений ним 14 липня 2004 року за реєстровим №1473, сторонами виступали зовсім інші особи, а предметом договору були зовсім інші нежитлові приміщення за іншою адресою, а тому договір не може бути визнаний судом недійсним, оскільки це приведе до порушення прав та законних інтересів тих осіб,які дійсно виступали сторонами за посвідченим договором. 02 березня 2020 року до суду від Департаменту з питань реєстрації Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) надійшли документи, витребувані ухвалою від 13 лютого 2020 року. 10 березня 2020 року від Київського державного нотаріального архіву Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) до суду надійшли витребувані документи. 16 вересня 2020 року представник позивач подав заяву про зменшення позовних вимог, в якій просив - скасувати в Єдиному державному реєстрі прав на нерухоме майно - запис про право власності №27923544 на земельні ділянку, площею 0,0771 гектарів, кадастровий номер 8000000000:72:184:0047, що розташована на території [ADDRESS] за [PERSON] , індексний номер рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень 43010468 від 14.09.2018р., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1644260380000, який був зроблений державним реєстратором Коровайко О.С. філії Комунального підприємства «Новоіванівське 3»; - скасувати в Єдиному державному реєстрі прав на нерухоме майно - запис про право власності №27923741 на житловий будинок [ADDRESS] за [PERSON] , індексний номер рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень 43010768 від 14.09.2018р., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1644271980000, який був зроблений державним реєстратором Коровайко О.С. філії Комунального підприємства «Новоіванівське 3»; - стягнути з відповідачів на її користь понесені судові витрати. Відповідно до протокольної ухвали від 16 вересня 2020 року заяву позивача про зменшення позовних вимог було задоволено. Протокольною ухвалою від 16 вересня 2020 року судом було закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу справи між суддями від 03 лютого 2021 року визначено для розгляду цієї справи головуючого суддю Аксьонову Н.М. Ухвалою від 10 лютого 2021 року справу прийнято до провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Протокольною ухвалою суду від 16 лютого 2022 року було залишено без розгляду заяву представника позивача - адвоката Ушканенка Е.О. про зміну позовних вимог та відмовлено у задоволенні клопотання про повернення до розгляду справи зі стадії розгляду справи по суті в стадію підготовчого провадження шляхом проведення підготовчого судового засідання. Ухвалою від 16 лютого 2022 року залучено до участі у справі правонаступника третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Головного територіального управління юстиції у м. Києві, а саме Центральне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Київ). Ухвалою від 29 листопада 2022 року позовну заяву залишено без розгляду. Постановою Київського апеляційного суду від 21 березня 2023 року ухвалу Солом`янського районного суду міста Києва від 29 листопада 2022 року скасовано, а справу направлено для продовження розгляду до того ж суду. Згідно з протоколом передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 10 травня 2023 року визначено для розгляду цієї справи головуючого суддю Аксьонову Н.М. Ухвалою від 15 травня 2023 року справу прийнято до провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Протокольною ухвалою суду від 18 березня 2024 року було відмовлено у задоволенні клопотання про перехід зі стадії судового розгляду до стадії підготовчого судового засідання Представник позивача в судовому засіданні підтримав подану позовну заяву з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог, просив її задовольнити. Представник відповідача [PERSON] проти позову заперечував, просиву його задоволенні відмовити. Інші учасники в судове засідання не з`явилися, про дату, час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином. З`ясувавши доводи та аргументи сторін, обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення проти них, дослідивши зібрані у справі докази, суд прийшов до висновку, що у задоволенні позову необхідно відмовити з огляду на таке. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є донькою [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження [PERSON] серії [NUMBER] від 19 серп6ня 1980 року. [PERSON] помер [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 05 травня 2008 року. 17 квітня 2008 року [PERSON] звернулася до Одинадцятої київської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] 24 січня 2009 року державним нотаріусом Одинадцятої київської державної нотаріальної контори Саніною Л.А. видано свідоцтво про право на спадщину за законом спадкоємцю майна [PERSON] - [PERSON] на спадкове майно, яке складається з житлового будинку [ADDRESS] , що належав спадкодавцю на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого Дев`ятою київською державною нотаріальною конторою 03.02.2004 року за реєстровим №1-316, зареєстрованого в Київському міському бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна 06.02.2004 року у реєстровій книзі №д.231-274 за реєстровим №2512. Також, 24 січня 2009 року державним нотаріусом Одинадцятої київської державної нотаріальної контори Саніною Л.А. видано свідоцтво про право на спадщину за законом спадкоємцю майна [PERSON] - [PERSON] на спадкове майно, яке складається з земельної ділянки, площею 02,0771 га, кадастровий номер 8000000000:72:184:0047, що розташована на території [ADDRESS] , що належала спадкодавцю на підставі Державного акту про право власності на земельну ділянку серії КВ №122291, виданого Київською міською радою 14.05.2004, на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 03.02.2004 року №1-316 (ВВВ №147989), акт зареєстрований у книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та право постійного користування землею, договорів оренди землі за №06-7-00629. Як стверджує позивача у середні липня 2019 року, коли позивач перебувала в США, вона дізналась, що в будинку, який належить їй на праві власності згідно свідоцтва про право на спадщину за законом, сторонні особи проводять ремонтні роботи. Як встановлено з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта №180390178 від 10 вересня 2019 року, - 12 вересня 2018 року державним реєстратором Коровайко О.С. філії Комунального підприємства «Новоіванівське 3» внесений запис про право власності №27923741 на житловий будинок [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1644271980000 за [PERSON] , підставою виникнення права власності зазначено договір купівлі-продажу будинку, серія та номер: 1472, виданий 14 липня 2004, видавник: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Юрченко В.В.; - 12 вересня 2018 року державним реєстратором Коровайко О.С. філії Комунального підприємства «Новоіванівське 3» внесений запис про право власності №27923544 на земельну ділянку, площею 0,0771 га, кадастровий номер 8000000000:72:184:0047, що розташована на території [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1644260380000 за [PERSON] , підставою виникнення права власності зазначено договір купівлі-продажу будинку, серія та номер: 1472, виданий 14 липня 2004, видавник: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Юрченко В.В. Позивач вважає реєстрацію права власності за [PERSON] земельної ділянки разом та будинку за адресою: [ADDRESS] , незаконною, та такою, що була здійснена на підставі підроблених документів, зокрема, договору купівлі-продажу будинку, укладеного 14 липня 2004 року між [PERSON] та [PERSON] , посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Юрченком В.В., зареєстрованим в реєстрі за №1472. Крім того зазначає, що внесення змін про право власності здійснено державним реєстратором, акредитацію якого скасовано 12 жовтня 2018 року. А тому, з урахування заяви про зменшення розміру позовних вимог просить суд: - скасувати в Єдиному державному реєстрі прав на нерухоме майно - запис про право власності №27923544 на земельні ділянку, площею 0,0771 гектарів, кадастровий номер 8000000000:72:184:0047, що розташована на території [ADDRESS] за [PERSON] , індексний номер рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень 43010468 від 14.09.2018р., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1644260380000, який був зроблений державним реєстратором Коровайко О.С. філії Комунального підприємства «Новоіванівське 3»; - скасувати в Єдиному державному реєстрі прав на нерухоме майно - запис про право власності №27923741 на житловий будинок [ADDRESS] за [PERSON] , індексний номер рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень 43010768 від 14.09.2018р., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1644271980000, який був зроблений державним реєстратором Коровайко О.С. філії Комунального підприємства «Новоіванівське 3»; - стягнути з відповідачів на її користь понесені судові витрати. Вирішуючи спір, що виник між сторонами, суд дійшов таких висновків. Згідно із частинами першою та другою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відносини, що виникають у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, регулюються Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Відповідно до ст.2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» під державною реєстрацією речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень слід розуміти офіційне визнання підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Державна реєстрація прав є обов`язковою. Інформація про права на нерухоме майно та їх обтяження підлягає внесенню до державного реєстру прав. Права на нерухоме майно та їх обтяження, які підлягають державній відповідно до цього закону, виникають з моменту такої реєстрації. Разом цим, згідно з п.1 ч.1 ст.3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» загальними засадами державної реєстрації прав є серед іншого, гарантування державою об`єктивності, достовірності та повноти відомостей про зареєстровані права на нерухоме майно та їх обтяження. Відповідно до ст.18 даного Закону за результатами розгляду заяви державний реєстратор приймає рішення про державну реєстрацію прав, вносить до Державного реєстру відомості про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, про об`єкти та суб`єктів цих прав та видає інформацію з Державного реєстру прав для подальшого використання заявником. За ч.4 ст.18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державній реєстрації підлягають виключно заявлені речові права на нерухоме майно та їх обтяження, за умови їх відповідності законодавству й поданим/отриманим документам. Згідно з ч.1 ст.22 цього Закону документи, що подаються для державної реєстрації прав, повинні відповідати вимогам, встановленим цим Законом та іншими нормативно-правовими актами. За пунктом 1 ч.1 ст.27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі укладеного в установленому законом порядку договору. Відповідно до статей 76, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Згідно ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до ст.78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст.80 ЦПК України). Як установлено судом під час розгляду справи, дійсно 12 вересня 2018 року державним реєстратором Коровайко О.С. філії Комунального підприємства «Новоіванівське 3» внесені записи про право власності на житловий будинок [ADDRESS] , (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1644271980000), а також на земельну ділянку, площею 0,0771 га, кадастровий номер 8000000000:72:184:0047, що розташована на території [ADDRESS] (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1644260380000) за відповідачем [PERSON] . Підставою виникнення права власності зазначено договір купівлі-продажу будинку, серія та номер: 1472, виданий 14 липня 2004, видавник: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Юрченко В.В. Також згідно копії реєстраційної справи №1644271980000, приватний будинок в [ADDRESS] зареєстрований на праві приватної власності за [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округ Юрченком В.В. 14 липня 2004 року за №1472 та записано в реєстрову книгу №д.23-274 за реєстровим №2512. Реєстрацію права власності здійснено за заявою [PERSON] ( [NUMBER] ) від 12.09.2018 року. Із копії реєстраційної справи №1644260380000 встановлено, що земельна ділянка з кадастровим номером 8000000000:72:184:0047, що знаходиться за адресою [ADDRESS] зареєстрована за [PERSON] на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округ Юрченком В.В. 14 липня 2004 року за №1472. Реєстрацію права власності здійснено за заявою [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) від 12.09.2018 року. У копіях реєстраційних справ наявна також копія договору купівлі-продажу будинку від 14.07.2004 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON] , посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округ Юрченком В.В. 14 липня 2004 року за №1472, відповідно якого [PERSON] продав, а [PERSON] купив будинок за [ADDRESS] та земельну ділянку площею 0,0771 га, що знаходиться за адресою [ADDRESS] . У даному договорі міститься посилання на п.7 Правил користування приміщеннями житлових будинків і прибудинковою територію, затверджених постановою КМУ 24.01.2006 року за №45 (в редакції постанови КМУ від 14.01.2009 року), притому, що сам договір укладений в 2004 році. На виконання ухвали про витребування доказів з Київського державного нотаріального архіву до суду надійшла копія договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округ Юрченком В.В. 14 липня 2004 року за №1472 з копіями документів, на підставі яких він був посвідчений, а також копією сторінки з реєстру для реєстрації нотаріальних дій нотаріуса Юрченка В.В. за 14 липня 2004 року. Із указаних доказів, досліджених судом, встановлено, що 14 липня 2004 року нотаріусом Юрченком В.В. посвідчувався зовсім інший договір, а саме договір купівлі-продажу нежитлового приміщення, що був укладений між ДП «Укрінвестбуд» та [PERSON] , предметом договору було нежитлове приміщення №72 цокольного поверху в житловому будинку за адресою [ADDRESS] . Крім того, як стверджує у відзиві відповідач - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Юрченко В.В., з договору купівлі-продажу, на підставі якого філією КП «Новоіванівське 3» у місті Києві 12.09.2018 року було зареєстровано право власності на житловий будинок [ADDRESS] та на земельну ділянку кадастровий номер 8000000000:72:184:0047, вбачається, що - підпис, який проставлений на договорі не є підписом приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Юрченка В.В. зразку 2004 року, зразок якого проставляється кожного календарного року та надається у якості примірного в управління юстиції, - печатка, що проставлена на договорі містить ряд дефектів, які дають достатньо підстав заявити про невідповідність гербової печатки приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Юрченка В.В. зразку відбитку печатки 2004 року, що проставляється кожного календарного року та надається у якості зразку в Управління юстиції; - шрифт друкованого тексту договору також не відповідає типовим зразкам документів, що посвідчувались приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Юрченком В.В. у 2004 року, - у договорі одночасно зазначені як продані два об`єкти нерухомого майна: будинок і земельна ділянка, що однозначно не могло бути проведено як нотаріальна дія стандарту 2004 року, оскільки на кожен об`єкт нерухомого майна оформлювався окремий договір купівлі-продажу (для подальшого оформлення у різних органах, для отримання державного акту про право власності на землю). Враховуючи викладене, у суду наявні підстави сумніватися у дійсності договору купівлі-продажу будинку від 14.07.2004 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON] , який став підставою для реєстрації філією КП «Новоіванівське 3» у місті Києві 12 вересня 2018 року права власності на житловий будинок [ADDRESS] . Проте, суду не надано належних, достовірних та достатніх доказів, на підставі яких можна дійти висновку про підробку вищевказаного договору. Крім того, 02 листопада 2019 року право власності на спірний житловий будинок загальною площею 86,8 кв.м. за адресою: [ADDRESS] , що розташований на земельній ділянці з кадастровим номером 80000000000:72:184:0047 зареєстровано за [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 02 листопада 2019 року №5357, посвідченому приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Іванченко В.Ю., що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта №224020355 від 15 вересня 2020 року, яку було додано представником відповідача до матеріалів справи 16 вересня 2020 року. Вирішуючи спори щодо оскарження рішень державного реєстратора про реєстрацію речового права за іншою особою, ніж позивач, Велика Палата Верховного Суду у постановах від 04.09.2018 у справі №823/2042/16, від 18.12.2018 у справі №902/672/16 дійшла висновку про те, що належним відповідачем у справах за позовом про скасування рішення, запису щодо державної реєстрації права чи обтяження має бути особа, право чи обтяження якої зареєстровано. При цьому заявлення позовної вимоги до неналежного відповідача є підставою для відмови у задоволенні позову з таких підстав. Оскільки право власності на спірний будинок за адресою: [ADDRESS] , що розташований на земельній ділянці з кадастровим номером 80000000000:72:184:0047, зареєстровано за [PERSON] , який не був залучений відповідачем у справі, суд вважає, що позовні вимоги щодо указаного будинку заявлені до неналежного відповідача - [PERSON] , а тому наявні підстави для відмови у позові до указаного відповідача. Крім того, аналіз статей 15-16 ЦК України дозволяє зробити висновок, що особі гарантується право на звернення до суду за захистом своїх особистих майнових прав та інтересів. Згідно з частиною 1 статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Надаючи правову оцінку належності обраного зацікавленою особою способу захисту, судам належить зважати і на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції. Так, у рішенні від 15.11.1996 у справі "Чахал проти Об`єднаного Королівства" ЄСПЛ зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Суть цієї статті зводиться до вимоги надати людині такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави-учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань. Крім того, Європейський суд указав на те, що за деяких обставин вимоги статті 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом. Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17, від 22 жовтня 2019 року у справі № 923/876/16. Застосування судом того чи іншого способу захисту має приводити до відновлення порушеного права позивача без необхідності повторного звернення до суду. Судовий захист повинен бути повним та відповідати принципу процесуальної економії, тобто забезпечити відсутність необхідності звернення до суду для вжиття додаткових засобів захисту. Такі висновки сформульовані в постановах Великої Палати Верховного Суду від 22 вересня 2020 року у справі № 910/3009/18, від 16 лютого 2021 року у справі №910/2861/18. Позивач, звернувшись до суду з позовом, просить скасувати в Єдиному державному реєстрі прав на нерухоме майно записи про право власності на нерухоме майно. За змістом пункту 1 частини першої статті 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" (далі - Закон України № 1952) державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Відповідно до статті 11 зазначеного Закону державний реєстратор самостійно приймає рішення за результатом розгляду заяв у сфері державної реєстрації прав. Втручання, крім випадків, передбачених цим Законом, будь-яких органів влади, їх посадових осіб, юридичних осіб, громадян та їх об`єднань у діяльність державного реєстратора під час проведення реєстраційних дій забороняється і тягне за собою відповідальність згідно із законом. У частині другій статті 26 Закону України № 1952 (у редакції, чинній до 16.01.2020, яка діяла на час прийняття оскаржених рішень приватного нотаріуса, звернення з позовом у цій справі та ухвалення місцевим господарським судом рішення у справі) було унормовано порядок внесення записів до Державного реєстру прав, змін до них та їх скасування. Так, за змістом зазначеної норми у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини 6 статті 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. У разі скасування судом документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав до 01.01.2013, або скасування записів про державну реєстрацію прав, інформація про які відсутня в Державному реєстрі прав, запис про державну реєстрацію прав вноситься до Державного реєстру прав та скасовується. Однак згідно із Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству", який набрав чинності з 16.01.2020, статтю 26 Закону України № 1952 викладено у новій редакції. Так, відповідно до пунктів 1, 2, 3 частини третьої статті 26 Закону України №1952 (у редакції, чинній із 16.01.2020) відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню. У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону. Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав). Отже, у розумінні положень наведеної норми у чинній редакції (яка діяла на час ухвалення судом апеляційної інстанції оскарженої постанови у справі), на відміну від положень частини другої статті 26 Закону України №1952 у попередній редакції, яка передбачала такі способи судового захисту порушених прав як скасування записів про проведену державну реєстрацію прав та скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, наразі способами судового захисту порушених прав та інтересів особи є судове рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав; судове рішення про визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав; судове рішення про скасування державної реєстрації прав. При цьому з метою ефективного захисту порушених прав законодавець уточнив, що ухвалення зазначених судових рішень обов`язково має супроводжуватися одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав). Викладене свідчить, що з 16.01.2020 такого способу захисту порушених речових прав як скасування запису про проведену державну реєстрацію права закон не передбачає, а тому обраний позивачем спосіб судового захисту в практичному аспекті не зможе забезпечити і гарантувати позивачеві відновлення порушеного права, а отже неспроможний надати особі ефективний захист її прав. Отже, за змістом цієї правової норми виконанню підлягають виключно судові рішення: 1) про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень; 2) про визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень; 3) про скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, тобто до їх переліку не належить судове рішення про скасування запису про проведену державну реєстрацію права, тому починаючи з 16.01.2020 цей спосіб захисту вже не може призвести до настання реальних наслідків щодо скасування державної реєстрації прав за процедурою, визначеною у Законі України №1952. Такий правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 03.09.2020 у справі №914/1201/19 Також Велика Палата Верховного Суду у справі № 359/3373/16-ц у постанові від 23 листопада 2021 року вказувала, що набуття особою володіння нерухомим майном полягає у внесенні запису про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно за цією особою. Якщо право власності на спірне нерухоме майно зареєстроване за іншою особою, то належному способу захисту права відповідає вимога про витребування від (стягнення з) цієї особи нерухомого майна. Метою віндикаційного позову є забезпечення введення власника у володіння майном, якого він був позбавлений. У випадку позбавлення власника володіння нерухомим майном означене введення полягає у внесенні запису про державну реєстрацію за власником права власності на нерухоме майно, а функцією державної реєстрації права власності є оголошення належності нерухомого майна певній особі (особам). Рішення суду про витребування з володіння відповідача нерухомого майна саме по собі є підставою для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про державну реєстрацію за позивачем права власності на нерухоме майно; такий запис вноситься у разі, якщо право власності на нерухоме майно зареєстроване саме за відповідачем, а не за іншою особою. Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу, що власник з дотриманням вимог статті 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача. Для такого витребування оспорювання рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування, ланцюга договорів, інших правочинів щодо спірного майна і документів, що посвідчують відповідне право, не є ефективним способом захисту права власника. У тих випадках, коли має бути застосована вимога про витребування майна з чужого незаконного володіння, вимога власника про визнання права власності чи інші його вимоги, спрямовані на уникнення застосування приписів статей 387 і 388 ЦК України, є неефективними. Такі висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16, від 21 серпня 2019 року у справі № 911/3681/17, від 22 січня 2020 року у справі № 910/1809/18, від 22 червня 2021 року у справі № 200/606/18. Отже, вимоги позивача про скасування запису про право власності в Єдиному державному реєстрі прав на нерухоме майно, а саме на будинок та земельну ділянку за адресою: [ADDRESS] , останнім набувачем якого є [PERSON] , не відповідають належному способу захисту. Обрання позивачем неналежного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови у позові. Такий висновок викладений у постановах Великої Палати Верховного Суду: від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19, від 02 лютого 2021 року у справі № 925/642/19, від 22 червня 2021 року у справі № 200/606/18. Ураховуючи, що позивачем обрано неналежний спосіб захисту своїх прав, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог. На підставі ст.141 ЦПК України понесені позивачем судові витрати необхідно покласти на позивача.

Outcome: dismissed