Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-14 00:00:00

14.03.2023 року [PERSON] , через свого представника [PERSON] , звернувся до Коломийського міськрайонного суду з позовом в якому вказав, що він перебував у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , в якому у них народився син [PERSON] , [INFO] . На протязі останніх років відносини між подружжям поступово погіршувалися і подружжя припинило спільне проживання, дитина залишилась проживати з батьком. Рішенням Коломийського міськрайонного суду від 02.01.2024р. шлюб між сторонами було розірвано. Проживаючи окремо, відповідач повністю самоусунулася від виконання батьківських обов`язків, перестала цікавитися своїм сином, його станом здоров`я та навчанням, зовсім не спілкується з хлопцем, не дбає про його фізичний, духовний та моральний розвиток, не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяє засвоєнню ним загальновизнаних норм моралі, не виявляє інтересу до його внутрішнього світу, не створює умов для отримання ним освіти. [PERSON] не працює, веде антисоціальний спосіб життя. В помешканні за її місцем проживання холодно і брудно, вона на здатна створити належні умови для проживання та виховання своєї дитини, свідомо ухиляється від належного виконання своїх батьківських обов`язків та не бажає приймати участь в житті неповнолітнього сина. За вказаних обставин, позивач просив позбавити [PERSON] батьківських прав відносно неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Ухвалою Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 18 березня 2024 року відкрито загальне провадження у цивільній справі. Зобов`язано Службу у справах дітей Отинійської селищної ради подати до суду письмовий висновок щодо розв`язання спору. Ухвалою суду від 09.05.2024р. підготовче провадження у справі було закрито та призначено справу до розгляду по суті. В судове засідання [PERSON] не з`явився у зв`язку з проходженням військової служби, що підтверджується долученою до справи копією військового квитка серії [NUMBER] . Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та зазначив, що сторони перебували у шлюбі та мають неповнолітнього сина, який після припинення спільного проживання батьків, залишився та постійно мешкав разом з позивачем. [PERSON] доглядав та піклувався про сина, займався його вихованням та утриманням, належним чином виконував всі свої батьківські обов`язки. Після призиву позивача на військову службу по мобілізації, хлопець залишився проживати зі своєю бабусею - матір`ю позивача, яка на теперішній час здійснює за ним догляд та займається його вихованням, хоча їй і важко це виконувати через вік та стан здоров`я. Мати хлопця участі в його життя зовсім не приймає, від виконання своїх батьківських обов`язків повністю самоусунулася. В зв`язку з цим, [PERSON] просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі та позбавити [PERSON] батьківських прав відносно неповнолітнього сина [PERSON] , що відповідатиме найкращим інтересам дитини. [PERSON] в судовому засіданні позов визнала повністю та не заперечувала проти його задоволення. Пояснила, що наразі їхньому з позивачем спільному сину виповнилось 15 років. З дев`ятирічного віку син постійно проживає разом з батьком, який виховує та забезпечує його. Вона проживає окремо і інколи хлопець приїжджає ненадовго до неї у гості. Відповідач підтвердила, що участі в житті свого сина вона не приймає, його вихованням не займається, успіхами в школі не цікавиться та навчальний заклад сина не відвідує. Коли дитина хворіє до лікарів його супроводжує позивач, який сам купляє медикаменти та займається його лікуванням. Фінансової участі в матеріальному утриманні сина вона не приймає, оскільки не має такої можливості. При вирішенні спору покладалась на розсуд суду, розуміє наслідки позбавлення її батьківських прав та не заперечує проти цього, так як усвідомлює, що не може належним чином виконувати свої батьківські обов`язки і її сину буде краще проживати з батьком та бабусею. Представник третьої особи Григорович І.А. в судовому засіданні підтримав висновок органу опіки та піклування про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав. Вказала, що дитина повинна виховуватись в повноцінній сім`ї, однак відносини між сторонами не склалися, сім`я розпалася, батьки дитини проживають окремо між собою і мати не справляється зі своїми батьківськими обов`язками, не має умов для проживання дитини. Про дану сім`ю службі у справах дітей стало відомо близько трьох місяців тому, коли до них звернулася бабуся дитини та повідомила, що вона сама виховує онука, батька якого забрали на війну, а мати участі в житті сина не приймає, його вихованням та утриманням не займається. При спілкуванні з [PERSON] вона пояснювала, що не бажає піклуватися про свою дитину та брати участь в його вихованні. В ході обстеження місця проживання дитини було встановлено, що для хлопчика створені всі умови для його навчання та виховання. За відсутності батька, за дитиною дбає бабуся, переймається його навчанням та вихованням, матеріально утримувати допомагає [PERSON] . Будучи опитаним в судовому засіданні неповнолітній [PERSON] пояснив, що наразі йому виповнилось повних п`ятнадцять років і останні сім років він постійно проживав в с. Баб`янка, Коломийського району, Івано-Франківської області разом зі своїм батьком та бабусею. В кінці 2022 року батька мобілізували і наразі він проходить військову службу. Близько семи років його мати з ними не проживає, мешкає окремо в с. Струпків і участі в його житті не приймає. З нею він зустрічається не часто, декілька разів на місяць, і то за його ініціативи. Фінансово його утримує лише батько та бабуся, саме забезпечують його належне виховання та навчаття, від матері жодної грошової допомоги він не отримує. Батько постійно телефонує, один раз приїздив у відпустку та проводив з ним час. Зазначає, що з батьком йому живеться добре, але наразі батьківського піклування не вистачає. Хлопець хоче й надалі проживати з батьком [PERSON] , оскільки мати батьківські обов`язки відносно нього виконувати не бажає. Відтак, проти позбавлення матері [PERSON] батьківських прав відносно нього, неповнолітній [PERSON] не заперечував. Заслухавши пояснення представника позивача, відповідача та представника третьої особи, опитавши неповнолітнього [PERSON] , дослідивши матеріали справи та оцінивши представлені докази, суд прийшов до наступного висновку. Фактичні обставини встановлені судом. З матеріалів справи слідує, що 30 січня 2008 року виконавчим комітетом Струпківської сільської ради Коломийського району Івано-Франківської області був зареєстрований шлюб між [PERSON] та [PERSON] , актовий запис № 1, після одруження подружжя має прізвище « [PERSON] ». Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] , [PERSON] та [PERSON] являються батьками неповнолітнього [PERSON] , [INFO] . Рішенням Коломийського міськрайонного суду від 02.01.2024р. шлюб між [PERSON] та [PERSON] був розірваний. Витягами з реєстру Отинійської територіальної громади та відміткою в паспорті громадянина України позивача підтверджується, що [PERSON] та його неповнолітній син [PERSON] зареєстровані та проживають в с. Баб`янка, Коломийського району, Івано-Франківської області. [PERSON] зареєстрована та проживає в с. Струпків, Коломийського району, Івано-Франківської області. Згідно акту обстеження матеріально-побутових умов проживання сім`ї від 28.02.2024р., складеного комісією в складі начальника служби у справах дітей Отинійської селищної ради Григорович І.А. та старшого дільничного офіцера поліції [PERSON] вбачається, що в [ADDRESS] до складу сім`ї [PERSON] належать: чоловік [PERSON] , син [PERSON] та онук [PERSON] . Комісія встановила, що неповнолітня дитина [PERSON] проживає за вказаною адресою вже шість років та знаходиться на утриманні батька. Мати дитини не приймає участі у вихованні та утриманні свого сина, проживає за іншою адресою. Для хлопця створені всі належні умови для розвитку та відпочинку, матеріально-побутові умови задовільні. З акту №7 від 03.01.2024р. складеного комісією в складі: старости Струпківського старостинського округу Ткачук О.П., діловода Струпківського старостинського округу Кінащук О.В. та депутата Отинійської селищної ради Синиці Г.В. слідує, що [PERSON] та його син [PERSON] , які зареєстровані в [ADDRESS] , з 2018 року фактично проживають в даному селі по [ADDRESS] . Неповнолітня дитина знаходилась на утриманні батька. З 17 березня 2022 року [PERSON] мобілізований та проходить службу у військовій частині [NUMBER] . Після мобілізації батька, [PERSON] знаходиться та фактично проживає біля бабусі [PERSON] та дідуся [PERSON] , які являються пенсіонерами по віку. Вказані у акті відомості ґрунтуються на показах сусідів [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до акту обстеження матеріально-побутових умов проживання сім`ї від 28.02.2024р. складеного комісією в складі начальника служби у справах дітей Отинійської селищної ради Григорович І.А. та старшого дільничного офіцера поліції [PERSON] вбачається, що [PERSON] не працює, проживає сама в [ADDRESS] . За вказаною адресою в будинку холодно та брудно. На запитання: «чому Ви не проживає зі своїм сином?» [PERSON] відповіла: «Не справляюся зі своїми батьківськими обов`язками, а тому дитині буде краще біля бабусі та батька». Зі змісту довідки директора Струпківського ліцею від 23.02.2024р. №03/01-24 встановлено, що [PERSON] навчається у вказаному закладі з першого класу, на даний момент є учнем 10 класу. Останній регулярно відвідує заняття у ліцеї, завжди охайний, доглянутий. Батько хлопця спілкується з учителями, цікавиться його шкільним життям, відвідує батьківські збори. Мати - [PERSON] контакту з навчальним закладом не підтримує, з учителями не спілкується, батьківські збори не відвідує. Відповідно до декларації про вибір лікаря, який надає первинну медичну допомогу № 0001-6216-2Н00 від 22.11.2018р. встановлено, що лікарем, який надає ПМД неповнолітньому [PERSON] є [PERSON] . При цьому законним представником неповнолітнього пацієнта зазначений [PERSON] . Рішенням виконавчого комітету Отинійіської селищної ради від 17.04.2024р. № 98/2024 було затверджено висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] по відношенню до її неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Згідно, затвердженого вищевказаним рішенням, висновку вбачається, що Службою у справах дітей Отинійської селищної ради з метою вивчення ситуації, яка склалася в сім`ї сторін, було здійснено виїзд за місцем проживання неповнолітньої дитини та за місцем проживання матері. В ході роботи було встановлено, що [PERSON] проживає в [ADDRESS] разом зі своїм батьком та бабусею. В помешканні за даною адресою матеріально-побутові умови задовільні, в дитини є своя окрема кімната, обладнана всіма необхідними речами та меблями для сну, відпочинку та навчання. Для дитини створені всі умови для повноцінного та гармонійного розвитку. Мати проживає окремо від дитини в іншому селі. За її місцем проживання умови незадовільні, в будинку бруд, холод, пліснява. Будучи запрошеним на комісію, неповнолітній [PERSON] повідомив, що проживає разом із батьком та бабусею уже більше шести років, мати проживає в іншому селі та не здійснює своїх батьківських обов`язків. На засіданні бабуся хлопця пояснила, що наразі батько дитини знаходиться на війні, а тому за онуком доглядає та піклується вона, проте має проблеми зі здоров`ям. Староста села підтвердила комісії, що після смерті батьків [PERSON] , неповнолітній [PERSON] переїхав проживати до батька та бабусі. Сімейний лікар [PERSON] повідомила, що стосовно здоров`я неповнолітнього до фельдшерського пункту завжди звертався батько дитини або бабуся. [PERSON] на засіданні комісії зазначила, що неповнолітній син з нею не проживає уже багато років і дитині буде краще біля батька та бабусі. Враховуючи дані обставини, орган опіки та піклування дійшов висновку про доцільність позбавлення громадянки [PERSON] батьківських прав по відношенню до її сина [PERSON] , [INFO] . Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права. Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України, сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Частина першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачає, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»). Частиною сьомою статті 7 СК України передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Відповідно до частин першої, другої статті 3 Конвенції про права дитини права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Статтею 9 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Зокрема, вказаною нормою визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Пунктом 2 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Тлумачення наведених норм права дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Статтею 165 СК України визначено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні й остаточні правові наслідки (втрата прав, заснованих на спорідненості) як для батька (матері), так і для дитини. Суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення батьківських прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини (§ 57, § 58). У справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09) від 16 липня 2015 року Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (§ 100). У пунктах 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» судам роз`яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та інші), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. У статті 12 Конвенції про права дитини встановлено, що держави-учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що стосуються дитини, при чому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю. 3 цією метою дитині, зокрема, надається можливість бути заслуханою під час будь-якого судового чи адміністративного розгляду, що стосується дитини, безпосередньо або через представника чи відповідний орган у порядку, передбаченому процесуальними нормами національного законодавства. Стаття 171 СК України передбачає, що дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси. В даній справі суд враховує, що після припинення подружніх відносин між сторонами, їхній спільний неповнолітній син залишився проживати разом з батьком та бабусею. Мати проживає окремо в іншому населеному пункті і зі своєю дитиною бачиться декілька разів на місяць, коли син, за своїм бажанням, приїздить до неї. Відповідач не намагається покращити свої відносини з сином, більше з ним спілкуватися та проводити спільно час; не вживає жодних активний дій аби створити в своєму будинку задовільні умови для проживання, знайти роботу та належним чином виконувати свої батьківські обов`язки; поводить себе несумлінно та безініціативно, що вказує на самоусунення від виконання батьківських обов`язків щодо неповнолітнього сина.. Зібрані у справі докази підтверджують, що відповідач материнської уваги та турботи до свого сина не проявляє, станом його здоров`я не займається, медичні заклади з хлопцем не відвідує, успіхами в навчанні не цікавиться, контакт з учителями не підтримує, на батьківські збори в ліцей не приходить, матеріально не допомагає, одяг та інші необхідні речі не купує. Вказані обставини свідчать про те, що мати майже повністю зникла з життя дитини, а всі обов`язки по вихованню, навчанню та утриманню [PERSON] здійснює лише батько та бабуся. В зв`язку з цим, суд вважає доведеними ті обставини, що відповідач тривалий час не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі. Відтак, суд приходить до висновку, що письмові докази в сукупності з поясненнями неповнолітнього [PERSON] в повній мірі доводять умисне ухилення [PERSON] від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дитини, що згідно п. 2 ст. 164 СК України є підставою для позбавлення її батьківських прав. Крім цього, суд враховує, що згідно п.1 ч.2 ст. 49 ЦПК України, позивач вправі відмовитися від позову (всіх або частини позовних вимог), а відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу. Частиною шостою статті 263 ЦПК України передбачено, що якщо одна із сторін визнала пред`явлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам статті 206 цього Кодексу. Відповідно до частини першої та четвертої статті 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. В судовому засіданні відповідач підтвердила свою неспроможність належним чином виконувати батьківські обов`язки відносно сина та не заперечувала проти позбавлення її батьківських прав, тим самим пред`явлені до неї вимоги визнала в повному обсязі. Таким чином, з урахуванням обставин справи та повного визнання [PERSON] позову, що не суперечить вимогам законодавства та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, враховуючи думку неповнолітнього [PERSON] , суд дійшов переконання, що позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно її неповнолітнього сина [PERSON] відповідатиме інтересам дитини, а тому позовні вимоги слід задовольнити. При цьому, суд вважає необхідним зазначити, що позбавлення батьківських прав не тягне невідворотних наслідків, оскільки не позбавляє особу, яка позбавлена батьківських прав, на спілкування з дитиною і побачення з нею, а також права на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. На підставі викладеного,

Outcome: approved