Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-22 00:00:00

\~ \~ \~ \~Товариство з обмеженою відповідальністю «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» звернулося \~до суду\~з позовом\~ до [PERSON] про стягнення з неї заборгованості за договором надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту №0667681404/1 від 21.10.2020 року в сумі 48848,00 грн. (в т.ч.: 4000,00 грн. основний борг (тіло кредиту), 44848,00 заборгованість по відсоткам), а також понесених витрат у зв`язку зі сплатою судового збору в розмірі 3028,00 грн та витрат на правову допомогу у розмірі 13000,00 грн. У тексті позовної заяви уповноважений представник позивача зазначив, що не заперечує щодо можливого розгляду справи у його відсутності та ухвалення заочного рішення. Належним чином повідомлена відповідач у судове засідання не з`явилася, відзиву на позовну заяву не подала. Поряд з цим, через канцелярію суду від неї надійшла заява у якій вона повідомила, що заперечує проти позову, оскільки гроші в кредит не брала, зверталася з цього приводу в поліцію. Дослідивши подані по справі доказові матеріали, суд констатує наступне. 21 жовтня 2020 року року між товариством з обмеженою відповідальністю «ІНФІНАНС» (надалі - Позикодавець) та [PERSON] (надалі - Позичальник) на підставі Заявки-анкети №3305371 на умовах Пропозиції (оферти) на укладення електронного договору позики, що акцептована відповідачем, шляхом підписання електронним підписом відповідача (вчиненим одноразовим індетифікатором), було укладено Договір надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту №0667681404/1 від 21.10.2020 року (надалі - Договір), згідно з яким Товариство надало відповідачу кредит в розмірі 4000,00 грн, зі строком користування кредитом 30 днів, строком дії Договору 3 роки та відсотковою ставкою 1,75% за один день користування кредитом. Відповідач здійснила дії спрямовані на укладання Договору шляхом підписання Пропозиції (оферти) та заповнення заявки на сайті Позикодавця та її підписання з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором, а також зазначення реквізитів банківської картки на рахунок якої, в подальшому ТОВ «ІНФІНАНС» було перераховано грошові кошти у сумі 4000,00 грн, що підтверджується квитанцією за сплату №69899548 від 21.10.2020 (а.с. 21, зворот). Підписанням Акцепт оферти (а.с.6) відповідач підтвердила, що вона ознайомилася з Правилами надання грошових коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту та згодна укласти Договір на зазначених умовах. 16.12.2021 року між ТОВ «ІНФІНАНС» та ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» було укладено Договір факторингу №16-12/21, відповідно до якого ТОВ «ІНФІНАНС» відступило на користь «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» права грошової вимоги до боржників за договорами про надання фінансових послуг, в тому числі за Договором, що укладений між Позикодавцем та [PERSON] (а.с. 25-31). В подальшому, ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» відступило право вимоги до відповідача за Договором ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР», що підтверджується наявним у матеріалах справи Договором №10-03/2023/01 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги від 10.03.2023 року, а також реєстром боржників (а.с. 32-37). По відношенню до вищевказаних фактичних обставин справи, суд наводить наступні норми права та мотиви їх застосування. Згідно зі ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 Цивільного кодексу України). Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина перша статті 626 Цивільного кодексу України). Визначення поняття зобов`язання міститься у частині першій статті 509 Цивільного кодексу України. Відповідно до цієї норми зобов`язання це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». Згідно з пунктом 6 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані\~\~ в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших; електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти догові (пункт 12 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію»). Відповідно до частини третьої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частини четверта статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Згідно з частиною шостою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію\~\~\~\~ укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому\~\~\~\~статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. \~ \~ \~ \~За правилом частини восьмої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається\~\~\~ в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. \~ \~ \~ \~Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. У відповідності з ст.ст. 610, 611, 612 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно з частиною другою ст. 1050 Цивільного кодексу України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Як свідчать подані по справі доказові матеріали, на момент звернення позивача до суду, зобов`язання за Договором, відповідачем не виконані. Заборгованість Позичальника станом на 15.03.2024 (розрахунок заборгованості , а.с. 23) складає суму 115510,00 грн (в т.ч. 4000,00 грн. основний борг (тіло кредиту), 111510,00 заборгованість по відсоткам). Проте, враховуючи принцип розумності, співмірності і пропорційності, позивач просить стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 48848,00 (в т.ч. 4000,00 грн. основний борг (тіло кредиту), 44848,00 грн заборгованість по відсоткам). Поряд з цим, залишилися непідтвердженими доводи відповідача, що вона не оформляла кредиту та не отримувала кошти, оскільки доказів її звернення в поліцію з приводу шахрайських дій матеріали справи не містять, як і не містять доказів відносно того, що платіжна картка, на яку було перераховано кошти (вказана у заявці на отримання кредиту) не належить [PERSON] . Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що заборгованість Позичальника за Договором у сумі 48848,00 грн (в т.ч. 4000,00 грн. основний борг (тіло кредиту),44848,00 грн заборгованість по відсоткам) підтверджена належними доказами відповідно до вимог ст.ст. 76-81 Цивільного процесуального кодексу України, відповідачем не спростована, тому позовні вимоги щодо її стягнення підлягають задоволенню на підставі статей 1048, 1050, 1054 Цивільного кодексу України. Щодо вимоги про стягнення з відповідача судових витрат у вигляді сплаченого судового збору та витрат на правничу допомогу, суд зазначає наступне. Відповідно до частини першої статті 133 Цивільного процесуального кодексу України\~судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 частини третьої статті 133 Цивільного процесуального кодексу України). Положеннями статті 137 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Відповідно до частин третьої та четвертої статті 137 Цивільного процесуального кодексу України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. При визначенні суми відшкодування даних витрат суд виходить з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи. Саме такі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у Рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі "Двойних проти України" (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі "Гімайдуліна та інші проти України" (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі "East/West Alliance Limited" проти України", від 26 лютого 2015 року у справі "Баришевський проти України" (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових витрат та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим. З матеріалів даної справи вбачається, що на підтвердження витрат на правничу допомогу, уповноважений представник позивача надав суду: договір №02-01/2023 про надання правової допомоги від 02.01.2023 року укладений між позивачем та адвокатським об`єднанням «ЛІГАЛ АССІСТАНС» (надалі Адвокатське об`єднання), прайс-лист Адвокатського об`єднання, платіжну інструкцію №413000008, заявку на надання юридичної допомоги №1342 від 07.02.2024, витяг з акту №2 про надання юридичної допомоги від 13.02.2024 року. Так, вартість послуги за надання усної консультації з вивченням документів за 2 год. складає 4000,00 грн., складання позовної заяви за 3 год становить 9000,00 грн. Зазначені послуги були надані Адвокатським об`єднанням позивачу, що підтверджується витягом з акту №2 про надання юридичної допомоги від 13.02.2024 року (а.с. 54). Разом з тим, суд не може на власний розсуд зменшувати розмір витрат на оплату правничої допомоги, який підлягає відшкодуванню. Такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у додатковій постанові у справі №755/9215/15-ц (провадження 14-382цс19) від 19.02.2020 року. Саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній зі сторін без відповідних дій з боку такої сторони. Як вбачається з матеріалів справи, відповідач не скористалася своїм процесуальним правом та не подала до суду заперечень (у випадку їх наявності) щодо розміру заявлених уповноваженим представником позивача судових витрат, які на його думку, підлягають до стягнення з відповідача. На підставі наведеного, суд приходить до висновку, що витрати понесені позивачем на правничу допомогу є обґрунтованими, співмірними та підтвердженими належними доказами, а тому така вимога підлягає задоволенню. Судові витрати у вигляді сплаченого судового збору по справі у сумі 3028,00 грн. (а.с. 55) підлягають віднесенню на відповідача відповідно до частин першої-другої статті 141 Цивільного процесуального кодексу України. На підставі наведеного та

Outcome: approved