Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-16 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду із зазначеним позовом до відповідача про тлумачення змісту заповіту [PERSON] , померлої [INFO] , складеного 17 березня 2000 року, посвідченого секретарем виконавчого комітету Холмської сільської ради Арцизького району Одеської області Христовою Д.А., зареєстрованого в реєстрі за № 70, яким [PERSON] заповіла [PERSON] земельний сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ОД № 0129250, виданий Арцизькою районною державною адміністрацією 08 жовтня 1996 року. За життя [PERSON] зареєструвала право власності на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 3,76 га, розташовану на території Холмської сільської ради Арцизького району Одеської області, яка була виділена їй в натурі (на місцевості). Після смерті [PERSON] \~позивач у\~встановлені законом\~строки звернувся\~до нотаріальної\~контори із\~заявою про\~видачу свідоцтва\~про право\~на спадщину\~за заповітом\~після смерті\~спадкодавиці, однак позивачу було відмовлено у вчинені нотаріальної дії у зв`язку з тим, що згідно з заповітом, складеним [PERSON] , позивачу заповідачем було заповідано земельну частку (пай) розміром 3,76 га, яка належала їй на підставі сертифіката на право на земельну частку (пай) серії ОД № 0129250, а позивачем до нотаріальної контори було надано державний акт на право приватної власності на землю серії І-ОД № 075318 від 28 грудня 2002 року, виданий Холмською сільською радою Арцизького району Одеської області на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 3,76 га, розташовану на території Холмської сільської ради Арцизького району Одеської області. На підставі викладеного, позивач просив розтлумачити зміст заповіту, а саме, вважати, що [PERSON] заповіла позивачу [PERSON] земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 3,76 га, кадастровий номер 5120486400:01:0012:0760, розташовану на території Арцизької міської ради Болградського району Одеської області (колишньої Холмської сільської ради Арцизького району Одеської області), що належала [PERSON] на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії І-ОД № 075318 від 28 грудня 2002 року, виданого Холмською сільською радою Арцизького району Одеської області № 86 від 22 серпня 2001 року, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право власності на землю за № 635, у зв`язку з чим звернувся до суду з вказаним позовом. У судове засідання позивач та його представник не з`явилися, але від представника позивача до суду надійшла заява про розгляд справи за його відсутності та відсутності позивача, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив їх задовольнити у повному обсязі. Представниця відповідача в судове засідання не з`явилася, але надіслала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги визнала, не заперечувала проти їх задоволення. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, від яких надійшли заяви про розгляд справи за їх відсутності, що відповідає положенням частини 3 статті 211 ЦПК України, судом, відповідно до частини 2 статті 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши заяву, дослідивши матеріали справи, перевіривши письмові докази, суд вважає, що заява підлягає задоволенню в повному обсязі, оскільки заснована на законі і доведена матеріалами справи. Суд вважає, що між сторонами склалися правовідносини, що випливають з питань, пов`язаних з правом особи на спадкування, тому при вирішенні спору між сторонами, слід керуватися положеннями ЦК України. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. [PERSON] померла [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 16 вересня 2004 року (а.с. 8). За життя [PERSON] належала земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 3,76 га, кадастровий номер 5120486400:01:0012:0760, розташована на території Холмської сільської ради Арцизького району Одеської області, що підтверджується державним актом на право приватної власності на землю серії І-ОД № 075318 від 28 грудня 2002 року, витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку НВ-9929139822023 від 03 жовтня 2023 року (а.с. 15, 16, 17). Згідно з копією Книги реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ОД № 0129250, виданий на підставі розпорядження Арцизької районної державної адміністрації Одеської області № 480 від 24 вересня 1996 року, зареєстрований в Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за № 1250 від 10 жовтня 1996 року (а.с. 9-10). Згідно заповіту від 17 березня 2000 року, посвідченого секретарем виконавчого комітету Холмської сільської ради Арцизького району Одеської області Христовою Д.А., зареєстрованого в реєстрі за № 70, [PERSON] заповіла [PERSON] (а.с. 20-21), позивачу у справі, земельний сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ОД № 0129250, виданий Арцизькою районною державною адміністрацією 08 жовтня 1996 року (а.с. 11), що також підтверджується його дублікатом від 14 листопада 2012 року (а.с. 12). Даний заповіт не змінювався та не скасовувався, що підтверджується довідкою Холмського старостинського округу Арцизької міської ради № 699 від 28 листопада 2023 року (а.с. 14). Відповідно до довідки про склад сім`ї № 544 від 28 листопада 2023 року, довідки № 645 від 28 листопада 2023 року [PERSON] , яка померла [INFO] була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] та проживала разом з [PERSON] , позивачем у справі (а.с. 18, 19). Протягом встановленого законом строку, позивач звернувся до державного нотаріуса з заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] (а.с. 22), але йому відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, оскільки згідно з заповітом, складеним [PERSON] 17 березня 2000 року, посвідченим [PERSON] , секретарем виконавчого комітету Холмської сільської ради Арцизького району Одеської області, зареєстрованим в реєстрі за № 70, [PERSON] заповідачем було заповідано земельну частку (пай), яка належала на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ОД № 0129250 від 08 жовтня 1996 року, а [PERSON] до нотаріальної контори було подано державний акт на право приватної власності на землю серії І-ОД № 075318 від 28 грудня 2002 року, виданий Холмською сільською радою Арцизького району Одеської області на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 3,76 га, розташовану на території Холмської сільської ради Арцизького району Одеської області., що підтверджується постановою про відмову у вчинені нотаріальної дії № 20/02-14 від 13 січня 2024 року (а.с. 24). Згідно з інформаційними довідками зі Спадкового реєстру № 75983350 (заповіти/спадкові договори), № 75983331 від 27 лютого 2024 року (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину), витягами про реєстрацію у Спадковому реєстрі № 55682649 від 01 квітня 2019 року, № 74952630 від 30 листопада 2023 року, виданих Арцизькою державною нотаріальною конторою Одеської області після смерті [PERSON] заведена спадкова справа № 449/20, спадкоємцем є [PERSON] , позивач у справі, свідоцтво про право на спадщину не видавалось (а.с. 11 зворот, 23, 39, 40-43). Судом встановлено, що позивач фактично прийняв спадщину у вигляді земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 3,76 га, розташована на території Арцизької міської ради після смерті [PERSON] , але не оформив спадкових прав на спадкове майно із вищезазначених причин. Згідно з статтею 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до статті 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно з\~статтею 1218 ЦК України\~до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. В силу статті 1233 ЦК України\~заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. У відповідності\~до вимог\~статті 1223 ЦК України\~право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Згідно з\~статтею 1236 ЦК України\~заповідач має право охопити заповітом права та обов`язки, які йому належать на момент складення заповіту, а також ті права та обов`язки, які можуть йому належати у майбутньому. Заповідач має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини. Чинність заповіту щодо складу спадщини встановлюється на момент відкриття спадщини. Відповідно до листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», якщо заповіт містить суперечливі положення, за вимогою заінтересованих осіб застосовується тлумачення заповіту (стаття 1256 ЦК України) за умови, якщо відсутні підстави визнання заповіту недійсним, тобто тлумаченню підлягає лише дійсний заповіт. Для тлумачення змісту заповіту застосовуються також загальні правила тлумачення змісту правочинів встановлені статтею 213 ЦК України. Згідно статтею 1256 ЦК України\~тлумачення заповіту може бути здійснене після відкриття спадщини самими спадкоємцями. У разі спору між спадкоємцями тлумачення заповіту здійснюється судом відповідно до\~статті 213 цього Кодексу. Відповідно до\~статті 213 ЦК України\~зміст правочину може бути витлумачений стороною (сторонами). На вимогу однієї або обох сторін суд може постановити рішення про тлумачення змісту правочину. При тлумаченні змісту правочину беруться до уваги однакове для всього змісту правочину значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів. Якщо буквальне значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів не дає змоги з`ясувати зміст окремих частин правочину, їхній зміст встановлюється порівнянням відповідної частини правочину зі змістом інших його частин, усім його змістом, намірами сторін. Якщо за правилами, встановленими частиною третьою цієї статті, немає можливості визначити справжню волю особи, яка вчинила правочин, до уваги беруться мета правочину, зміст попередніх переговорів, усталена практика відносин між сторонами, звичаї ділового обороту, подальша поведінка сторін, текст типового договору та інші обставини, що мають істотне значення. Згідно з п. 2.1 Глави 3 Розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого\~наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, заповіт має бути складений так, щоб розпорядження заповідача не викликало незрозумілостей чи суперечок після відкриття спадщини. Аналогічні правила містяться і в п. 1.6 Розділу IIІ Порядку вчинення нотаріальних дій посадовими особами органів місцевого самоврядування, затвердженого\~наказом Міністерства юстиції України від 11 листопада 2011 року № 3306/5. Таким чином, тлумачення заповіту судом здійснюється за наявності таких правових умов: зміст заповіту містить суперечності, неточності, що ускладнюють розуміння останньої волі заповідача та наявність спору між спадкоємцями щодо тлумачення заповіту. Об`єктом тлумачення заповіту судом є виключно сам заповіт, складений із слів та сполучень слів, які утворюють його текст. Оскільки правочином відповідно до українського законодавства є дія особи, що спрямовується на придбання, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків, необхідність тлумачення змісту правочинів виникає у випадках нечіткого виявлення волі сторонами. У таких випадках необхідно встановити дійсні наміри сторін. Це означає, що суб`єкт тлумачення повинен встановити загальне для усіх сторін значення слів і понять (Постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 20 лютого 2019 року у справі №755/7730/16-ц). Тлумачення заповіту судом не повинно змінювати волі заповідача, тобто підміняти собою сам заповіт. Суд не може брати на себе права власника щодо розпоряджання його майном на випадок смерті. Тлумачення заповіту є лише інструментом з`ясування волі заповідача після його смерті. Суд, здійснюючи тлумачення заповіту, не повинен виходити за межі цього процесу та змінювати (доповнювати) зміст заповіту, що може спотворити волю заповідача. Тлумачення заповіту являє собою інтелектуально-розумовий процес, спрямований на з`ясування змісту заповіту як одностороннього правочину, з тексту якого неможливо встановити справжню волю заповідача. Тлумачення полягає в усуненні нечітких, подвійних формулювань у заповіті і подоланні таким чином прогалин у реалізації волі заповідача. Неточне відтворення у заповіті власної волі заповідача щодо долі спадщини може бути зумовлене неоднаковим використанням у ньому слів, понять та термінів, які є загальноприйнятими у сфері речових, зобов`язальних, спадкових відносин тощо. Цьому також можуть сприяти й певні неузгодженості між змістом окремих частин заповіту і змістом заповіту у цілому, що ускладнюють розуміння волі заповідача щодо долі спадщини. Верховний Суд у складі об`єднаної Палати Касаційного цивільного суду в постанові від 18 квітня 2018 у справі № 753/11000/14-ц зазначив, що в частинах третій та четвертій\~статті 213 ЦК України\~визначаються загальні способи, що застосовуватимуться при тлумаченні, які втілюються в трьох рівнях тлумачення. Перший рівень тлумачення здійснюється за допомогою однакових для всього змісту правочину значень слів і понять, а також загальноприйнятих у відповідній сфері відносин значення термінів. Другим рівнем тлумачення (у разі якщо за першого підходу не вдалося витлумачити зміст правочину) є порівняння різних частин правочину як між собою, так і зі змістом правочину в цілому, а також з намірами сторін, які вони виражали при вчиненні правочину та з чого вони виходили при його виконанні. Третім рівнем тлумачення (при безрезультативності перших двох) є врахування: (а) мети правочину, (б) змісту попередніх переговорів, (в) усталеної практики відносин між сторонами (якщо сторони перебували раніше в правовідносинах між собою), (г) звичаїв ділового обороту; (ґ) подальшої поведінки сторін; (д) тексту типового договору; (е) інших обставин, що мають істотне значення. На підставі вищевикладеного, тлумаченню підлягає зміст угоди або її частина у способи, встановлені\~статтею 213 ЦК України, тобто тлумаченням правочину є встановлення його змісту відповідно до волевиявлення сторін при його укладенні, усунення неясностей та суперечностей у трактуванні його положень. Судом встановлено,\~що у\~заповіті [PERSON] від\~17\~березня 2000\~року,\~посвідченого секретарем\~виконавчого комітету\~Холмської сільської\~ради Арцизького\~району Одеської\~області Христовою\~Д.А.,\~зареєстрованого в\~реєстрі за\~№ 70, спадкодавець заповів [PERSON] , позивачу у справі, земельну частку (пай), яка належала їй на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ОД № 0129250, виданого Арцизькою районною державною адміністрацією 08 жовтня 1996 року. В подальшому, після складання заповіту [PERSON] було виділено та передано у власність земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 3,76 га, розташовану на території Холмської сільської ради Арцизького району Одеської області) (за межами населених пунктів), якій присвоєно кадастровий номер\~5120486400:01:0012:0760, що підтверджується витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку НВ-9929139822023 від 03 жовтня 2023 року (а.с. 16-17) та видано державний акт на право приватної власності на землю серії І-ОД № 075318 від 28 грудня 2002 року (а.с. 15). Так, право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації (стаття 125 ЗК України). Відповідно до вимог\~статті 1 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)»\~право на земельну частку (пай) мають: колишні члени колективних сільськогосподарських підприємств, сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариств, у тому числі створених на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств, а також пенсіонери з їх числа, які отримали сертифікати на право на земельну частку (пай) у встановленому законодавством порядку; громадяни - спадкоємці права на земельну частку (пай), посвідченого сертифікатом. Основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. Документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), також є: свідоцтво про право на спадщину (стаття 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)»). Сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства. Сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю (п. 17\~розділу Х «Перехідні положення» ЗК України). Підставами для виділення земельних ділянок у натурі (на місцевості) власникам земельних часток (паїв) є рішення відповідної сільської, селищної, міської ради чи районної державної адміністрації. Особи, власники сертифікатів на право на земельну частку (пай), які виявили бажання одержати належну їм земельну частку (пай) в натурі (на місцевості), подають до відповідної сільської, селищної, міської ради чи районної державної адміністрації заяву про виділення їм земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) (стаття 3 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)»). Сільські, селищні, міські ради та районні державні адміністрації в межах їх повноважень щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості): розглядають заяви власників земельних часток (паїв) щодо виділення їм в натурі (на місцевості) земельних ділянок і видачі документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку; приймають рішення щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) (стаття 5 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)»). Таким чином, на дату відкриття спадщини, право [PERSON] на частку (пай), підтверджене сертифікатом, було припинене. Аналогічний правовий висновок щодо застосування норми права у подібних правовідносинах висловлений Верховним Судом у постанові від 02 жовтня 2019 року у справі № 539/1594/17, провадження № 61-35958св18. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що [PERSON] , заповідаючи [PERSON] земельний сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ОД № 0129250, виданий Арцизькою районною державною адміністрацією 08 жовтня 1996 року реалізувала свій намір заповісти [PERSON] земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 3,76 га, кадастровий номер 5120486400:01:0012:0760, розташовану на території Арцизької міської ради (колишньої Холмської сільської ради Арцизького району Одеської області), що належала [PERSON] на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії І-ОД № 075318 від 28 грудня 2002 року. Вирішивши чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються, аналізуючи зібрані у справі докази в їх сукупності, надавши їм оцінку, суд дійшов висновку про необхідність задоволення заявлених [PERSON] вимог позову. На підставі статей 213,\~1216-1218,\~1223, 1233, 1236, 1256 ЦК України,

Outcome: approved