Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-21 00:00:00

У вересні 2023 року [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] про стягнення 180713 грн 40 коп боргу за нотаріально посвідченим договором позики від 17 квітня 2021 року, із врахуванням інфляційних втрат та 3 % річних. Позов обгрунтований тим, що відповідач отримав у борг від позивача 125816 грн 40 коп, що за курсом НБУ на день посвідчення нотаріально договору позики еквівалентно 4500 доларам США. Сторонами погоджено повернення позики до 17 червня 2021 року, відповідач борг не повернув, на звернення позивача належним чином не реагує. Період прострочення грошового зобов`язання по 06 вересня 2023 року становить 812 днів, сума боргу-125816 грн 40 коп, інфляційні втрати-46500 грн 26 коп, 3% річних згідно з ст.625 ЦК України-8396 грн 95 коп, всього 180713 грн 61 коп. Просить позов задовольнити та стягнути з відповідача 20000 грн витрат на правничу допомогу. Ухвалою суду від 14 грудня 2023 року за результатами підготовчого провадження справу призначено до судового розгляду по суті, відповідачем відзив на позов чи заперечення не подані. Відповідно до заяви від 09 квітня 2024 року представник позивача адвокат Столяр О.А. позов підтримує, судовий розгляд просить провести за відсутності його та позивача. Станом на час розгляду справи зареєстроване місце проживання відповідача [PERSON] в [ADDRESS] , на вказану адресу судом надіслані неодноразові рекомендовані повідомлення про судовий розгляд з матеріалами позову, як під час підготовчого провадження так і під час розгляду справи по суті, також 25 квітня 2024 року в порядку ч.11 ст.128 ЦПК України здійснений виклик відповідача до суду на 22 травня 2024 року через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, останнім не подано відзиву, заперечення, повідомлення іншої адреси свого проживання. Інформація про розгляд справи розміщена на офіційній сторінці суду веб-порталу судової влади України. Також судом враховується правова позиція Верховного Суду, викладена у постанові Верховного Суду від 18 березня 2021 року по справі 911/3142/19, відповідно до якої направлення листа\~ рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважити повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі\~\~№800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження\~\~№11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі №913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі\~\~№10/249-10/19, від 15 червня 2020 року у справі № 24/260-23/52-б). Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу в порядку ч.2 ст.247\~ЦПК\~України не здійснюється. Фактичні обставини та мотиви, з яких виходить суд, із застосованими нормами права. Згідно з\~копією договору\~позики від\~17\~квітня 2021\~року,\~посвідченого приватним\~нотаріусом Броварського\~міського нотаріального\~округу Київської\~області Самко\~Н.Т.\~17\~квітня 2021\~року,\~зареєстрованого в\~реєстрі за\~№455, позикодавець [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , надав у власність позивальнику [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , 125816 грн 40 коп позики, що за курсом НБУ на день укладення договору еквівалентно 4500 доларам США, строком до 17 червня 2021 року, п.4 договору сторони передбачили умови сплати грошової суми відповідно до ст.625 ЦК України; позика є безпроцентною. Станом на час розгляду справи відсутні докази щодо недійсності вказаного договору позики. Положеннями ст.627 ЦК України встановлено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно зі ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до ч.ч.1, 4 ст.631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. За змістом ст.ст.525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Відповідно до ч.ч.1, 3 ст.1049 ЦК України позичальник зобов"язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику. За своєю суттю договір чи розписка про отримання в борг грошових коштів є документами, які видаються боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці чи іншому документі, які він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. Вказаний договір позики від 17 квітня 2021 року є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику. Також судом враховуються положення ст.202 ЦК України, відповідно до якої правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Статтею 207 ЦК України визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно з поданими суду доказами відповідач [PERSON] договір позики від 17 квітня 2021 року не оспорював, в тому числі за його безгрошовістю. Презумпція правомірності укладеного між сторонами правочину у встановленому порядку відповідачем станом на 22 травня 2024 року не спростована. В силу положень ст.204 ЦК України вказаний договір позики є правомірним та чинним, тому підлягає виконанню сторонами. Докази на підтвердження повернення позики станом на час розгляду справи відсутні, що свідчить про невиконання умов договору позики. Оскільки зобов"язання щодо даного договору позики не виконані, що відповідачем не спростовано, то відповідно до вимог зазначених норм матеріального права позивач має право на її повернення. За ст.611 ЦК України в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Позивачем заявлені\~вимоги про\~стягнення 125816\~грн 40\~коп заборгованості\~за договором\~позики,\~ 46500\~грн 26\~коп інфляційних\~втрат,\~8396\~грн 95\~коп трьох\~процентів річних,\~а всього\~180713\~грн 61\~коп,розрахунок позивачем яких відповідачем не спростовано. За таких обставин позов підлягає задоволенню повністю. Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача, у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Із врахуванням задоволення позову повністю та сплати позивачем 1807 грн 15 коп судового збору, вказаний судовий збір підлягає стягненню із відповідача на користь позивача. \~ \~ \~ \~Розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом\~\~за умовами договору про надання правничої допомоги\~\~при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості,\~\~як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена)\~\~відповідною стороною або третьою особою. Витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи\~\~незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено. Дана позиція є усталеною і підтверджується численними постановами Верховного суду, зокрема у справах №923/560/17, №329/766/18, № 178/1522/18. ЦПК України передбачено критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст.41\~Конвенції\~про\~захист\~прав\~людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 23 січня 2014 року у справі "East/West Alliance Limited" проти України", від 26 лютого 2015 року у справі "Баришевський проти України" зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір-обґрунтованим. Відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Представництво позивача [PERSON] здійснюється адвокатом Столяр О.А. на підставі договору про надання професійної правничої (правової) допомоги №2/23 від 02 серпня 2023 року, та ордером, що відповідає приписам ч.4 ст.62 ЦПК України, відповідно до якої повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України Про адвокатуру і адвокатську діяльність. Згідно з звітом про надання правової допомоги від 21 травня 2024 року адвокатом Столяр О.А. надані послуги щодо ознайомлення з матеріалами для підготування позовної заяви- 3600 грн, аналізу чинного законодавства у спорах про стягнення боргу із врахуванням індексу інфляції та 3% річних-1200 грн, збору та аналізу судової практики у спорах про стягнення боргу із врахуванням індексу інфляції та 3% річних-1200 грн, доказів і документів для подання позовної заяви про стягнення боргу із врахуванням індексу інфляції та 3% річних-1200 грн, підготовка усунення недоліків на ухвалу суду-1800 грн, представництво у суді-4800 грн, підготування заяв та клопотань- 8400 грн, загальна вартість виконаних робіт становить 20400 грн. Виходячи з критеріїв реальності та розумності, а також враховуючи складність справи, обсяг виконаних адвокатом робіт, суд дійшов висновку про неспівмірність розміру заявленого до стягнення розміру судових витрат на правничу допомогу у сумі 20000 грн, який є завищеним, у даному випадку розумним та співмірним розміром є 10000 грн витрат на правничу допомогу. При розгляді справи суд виходить виключно із тих доказів, що надані сторонами під час судового розгляду із врахуванням змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Outcome: approved