Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-19 00:00:00

\~ \~ \~ \~Позивачка зазначила, що 27.02.2022р. через повномасштабну агресію рф виїхала з України за кордон, у Французьку республіку. [INFO] помер її батько, [PERSON] , який за життя розпорядився на користь позивачки квартирою [ADDRESS] . Вона отримала у нотаріуса консультацію, яка пояснила, що через військовий стан строк прийняття спадщини продовжений на 10 місяців, до 16.01.2023р. позивачці необхідно надіслати заяву про прийняття спадщини, до якої додати копію свідоцтва про смерть спадкодавця. Справжність підпису на заяві слід завірити нотаріально, або подати заяву без завірення підпису, але в подальшому надіслати повторно таку ж заяву із завіреним підписом. В обох випадках спадкова справа буде заведена. На початку вересня 2022р. позивач попросила свого неповнорідного брата відповідача [PERSON] - вислати їй копію свідоцтва про смерть батька, отримавши яку, склала письмову заяву про прийняття спадщини, яку надіслала 01.12.2022р. поштою через La Poste на адресу приватного нотаріуса Красоти Т.О. (м. Дніпро, вул. Княгині Ольги, 2, офіс 1), поштове відправлення № LJ000297867FR. При пересилці цей лист було втрачено, про що 20.02.2023р. повідомила Дніпропетровська дирекція АТ «Укрпошта», пославшись на неможливість розшуку поштового відправлення та відсутність його реєстрації в системі АТ «Укрпошта». 28.04.2023р. позивачка оформила належним чином завірені документи про прийняття спадщини у радника з консульских питань Посольства України у Французькій республіці. Раніше у час цього зробити не змогла через скасування свого запису на 28.02.2023р. консулом (через неналежність до консульського округу), а в подальшому через завантаженість консульства. Надалі позивач направила заяву про прийняття спадщини адвокату, яка 15.06.2023р. їх отримала, а 10.08.2023р. звернулася до нотаріальної контори як уповноважений представник. На той час спадкова справа після смерті [PERSON] була зареєстрована за заявою іншого спадкоємця неповнорідного брата позивачки, відповідача у справі, спадкоємця за законом. Просить визначити\~їй додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини за заповітом після смерті батька - [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] , тривалістю 3 місяці, вирішити питання судових витрат. В судовому засіданні позивач позов підтримала. Суду пояснила, що була в батька пізньою дитиною, народилася, коли йому було 59 років. Відносини в них були гарні, тому, коли їй виповнилося 18 років, він склав на її користь заповіт, щоб забезпечити її житлом. Перед виїздом у Францію 27.02.2022р. вона провідувала батька, розуміла, що в силу віку може його більше не побачити. Звістка про його смерть [INFO] , невдовзі після приїзду в іншу країну, біженкою, яка оформлювала виплати, жила на квартиру у друзів, мала для позивачки психотравмуючий характер. Вона не юрист за фахом, отримала консультацію про 10-місячний строк для прийняття спадщини, написала заяву, попросила брата відправити їй на електронну пошту копію документів, які підтверджують смерть батька, але на пошті загубився її лист в Україну. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримала, просить задовольнити. Відповідач позов не визнав, подав відзив (а.с.55-67), зазначивши, що сторони є неповнорідними братом та сестрою по батьку, [PERSON] . У лютому 2022 року, з початком збройної агресії Росії проти України, позивачка залишила територію України та постійно мешкає у Франції. 16.03.2022р. [PERSON] , доглядом за батьком та його похованням займався виключно відповідач. Він же без зволікань сповістив позивачку про смерть батька. 14.09.2022р., за два дні до завершення строку на прийняття спадщини, відповідач як спадкоємець за законом першої черги, подав до Першої дніпровської державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини після смерті батька, і дізнався про складений на користь позивачки заповіт. А позивачка з пропуском строку на прийняття спадщини в 11 місяців через свого представника, звернулася до Першої дніпровської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті батька. Відповідач вважає, що жодна з наведених причин не може бути визнана судом поважною причиною пропуску строку на прийняття спадщини. Введення на території України воєнного стану не є універсальною причиною для поновлення будь яких процесуальних строків. Позивачка ніколи не перебувала в зоні бойових дій та на окупованій території. 27.02.2022 року, як вона про це зазначає, позивачка покинула Україну та, починаючи з даної дати, війна не може вважатися фактором, який будь-яким чином міг впливати на дії позивачки. На відміну від відповідача, який, незважаючи на наявність воєнного стану та проживання в Україні, вчинив всі необхідні дії для прийняття спадщини. Вимушений переїзд позивачки на проживання на територію Франції також не може розглядатися як поважна причина для поновлення строку на прийняття спадщини. Дане рішення приймалося позивачем, виходячи з міркувань власної безпеки, та вона мала розуміти наслідки прийняття такого рішення. В тому числі юридичні. позивач не була обмежена в можливості протягом строку на прийняття спадщини відвідати Україну (наприклад, будь-яку із західних областей чи Закарпаття) та подати відповідну заяву. Правова необізнаність та надання їй недостовірних юридичних консультацій не можуть бути причинами на поновлення строку на прийняття спадщини. Верховний Суд у постановах від 26.06.2019р. у справі № 565/1145/17, від 17.10.2019р. у справі № 766/14595/16, від 30.01.2020р. у справі № 487/2375/18, від 31.01.2020р. у справі № 450/1383/18 неодноразово зазначав, що судом не можуть бути визнані поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна, похилий вік, непрацездатність, незнання про існування заповіту, встановлення судом факту, що має юридичне значення для прийняття спадщини, невизначеність між спадкоємцями, хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини. Сама позивачка у своєму позові зазначає, що консультувалася з адвокатом та нотаріусом з питань вступу у спадщину, але за результатами даних консультацій у встановлені строки жодних дій не вчинила. Як можна встановити з позову, позивачці було відомо про порядок звернення із заявами про прийняття спадщини через консульські установи України закордоном. Їй було відомо про смерть батька та вона могла проявити розумну обачливість та звернутися до консульських установ України заздалегідь, з урахуванням їх навантаження. В той же час, матеріали справи містять докази того, що позивачка намагалася зареєструватися на прийом до консульського відділу посольства України в королівстві Бельгія 28.02.2023р. та до консульського відділу посольства України у Франції 27.04.2023р., який і посвідчив документи, необхідні для оформлення спадщини 28.04.2023р. (на наступний день після реєстрації). Таким чином, можна прийти до обгрунтованого висновку, що позивачка проявила легковажність та знехтувала строками до звернення до консульських установ України закордоном. Жодних доказів навіть спроб звернення до даних установ з боку позивачки не приймалося до 27.04.2023р., про що вона й зазначає у своїй позовній заяві. Відповідач надав позивачці свідоцтво про смерть батька відразу як вона до нього звернулася, тобто у вересні 2022р, і сама позивачка на це вказує. Викладене свідчить про те, що займатися збором документів, необхідних для подання відповідної заяви вона почала лише у вересні 2022р. Втрата поштового відправлення із заявою про прийняття спадщини при пересилці з Франції в Україну не може бути причиною для визнання поважними причин пропуску строку на подання заяви на прийняття спадщини, оскільки цей лист також направлено вже після спливу встановленого законом строку, даний лист не було зареєстровано в системі реєстрації кореспонденції АТ «Укрпошта». Також неможливо встановити, що саме було надіслано позивачем на адресу приватного нотаріуса Красота Т.О. Окрім того, Позивачка зазначає датою відправлення 01.12.2022р. Вона розуміла, що станом на 16.01.2023р. повідомлення не доставлене до України але не вжила жодних заходів для направлення повторного повідомлення. На думку відповідача, датою звернення позивачки із заявою про прийняття спадщини можливо вважати виключно 15.08.2023р., відтак жодна з наведених причин для поновлення строку на прийняття спадщини не може бути поважною та не ноже бути підставою для задоволення позовних вимог. В судовому засіданні відповідач пояснив, що опікувався батьком виключно він, в тому числі впродовж ковідної епідемії. В день його смерті також був поруч, поховав, розпорядився квартирою, здавши її в оренду переселенцям. Позивачка завжди дбала лише про свої інтереси та про себе, не родичалася, коли почалася війна, то майже одразу поїхала за кордон, про стан батька та догляд за ним не думала, і заповіт на себе також випросила, адже відповідачу про це не казали. Копію свідоцтва про смерть батька надіслав позивачці електронною поштою за можливості, а про саму смерть повідомив одразу ж. Вважає, що саме він має успадкувати батькову квартиру, адже опікувався ним, поховав його, сплачував після його смерті комунальні послуги. Представник відповідача всі наведені доводи підтримав, просить у задоволенні позову відмовити. Суд, вислухавши учасників справи та їх представників, дослідивши матеріали справи, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Спадкодавець [PERSON] є батьком сторін (а.с.17-19). 11.07.2014р. він склав заповіт, яким розпорядився на користь позивачки усім належним йому майном та майновими правами та обов`язками, які належатимуть йому на день смерті (а.с.20). Заповіт не оспорюється. Згідно копії закордонного паспорту позивачки, вона виїхала з України 27.02.2022р. (а.с.14зв) Спадкодавець помер [INFO] (а.с.10). 02.09.2022р. позивачка попросила відповідача надіслати їй копію свідоцтва про смерть засобами електронного зв`язку, і отримала її 21.09.2022р. Згідно копії спадкової справи, заведеної після його смерті (а.с.71-105), із заявами про прийняття спадщини звернулися: 14.09.2022р. - відповідач в межах 6-місячного строку для прийняття спадщини (а.с.83), позивач - 28.04.2023р. за пропуском цього строку, посвідчивши свій підпис на заяві про прийняття спадщини через консульську установу (а.с.72). Вищевикладеного сторони не спростовують. Але позивач зазначає, що пропустила строк на подання спадщини з поважний причин, оскільки була проінформована про 10-місячний строк для прийняття спадщини, вчиняла дії з подання заяви про прийняття спадщини у межах цього строку, але її лист був втрачений при міжнародному пересиланні, і вона повторно оформлювала заяву про прийняття спадщини вже в консульській установі, куди змогла записатися на прийом через великий попит послуг лише у квітні 2023р., і повторно направила вже цю заяву поштою своєму представнику в Україні. Відповідач зазначав, що причини пропуску строку на прийняття спадщини не є поважними, зазначив, що позивачка проявила легковажність, знехтувала строками до звернення до консульських установ України за кордоном, вкладення до листа, який вона направила приватному нотаріусу Красоті Т.О., неможливо встановити, але в будь-якому випадку всі ці дії вона вчинила після спливу 6-місячного строку на прийняття спадщини, будучи обізнаною про смерть спадкодавця в день цієї смерті. Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до статті 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно з частиною 1 статті 1241 ЦК України малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов`язкова частка). Відповідно до статей 1258, 1261 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (частини 1, 3 ЦК України статті 1268 ЦК України). Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина 1 статті 1269, частина 1 статті 1270 ЦК України). Якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її (частина 1 статті 1272 ЦК України). Відповідно до частини 3 статті 1272 ЦК України, за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Підсумовуючи вищевикладене, поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є ті, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Правила частини 3 статті 1272 ЦК України можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними. Закон гарантує право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин. Разом з тим Пленум Верховного Суду України у пункті 24 постанови від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» судам роз`яснив, що, вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: 1) тривала хвороба спадкоємців; 2) велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; 3) складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; 4) перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; 5) необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо (правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 13 березня 2020 року у справі № 314/2550/17 (провадження № 61-41480св18). Матеріали справи свідчать про те, що позивачка знала про смерть батька, бажаючи прийняти спадщину, вчиняла активні послідовні дії, направлені на оформлення своїх спадкових прав перебуваючи за кордоном, з`ясувала строк прийняття спадщини, який Кабмін на той час збільшив до 10 місяців (але до ЦК України відповідні зміни внесені не були), попросила у відповідача копію свідоцтва про смерть спадкодавця, направила приватному нотаріусу лист, надалі записувалася на прийом до консульських установ, розшукувала втрачений лист на пошті, направила посвідчену в консульській установі заяву про прийняття спадщини в Україну. З урахуванням негативного впливу воєнного стану в Україні у його сукупності з правовою невизначеністю, пов`язаною зі зміною законодавства, яким були врегульовано зупинення строку на прийняття спадщини, перебування позивачки в евакуації за кордоном, що вимагало від неї прикладати додаткових зусиль для організації своєї життєдіяльності у незнайомому місці, дійсно істотно зашкодили їй вчасно подати заяву про прийняття спадщини. Враховуючи зазначені обставини, встановлена наявність поважних причин, пов`язаних з істотними труднощами у позивача на вчинення дій щодо звернення до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини у визначений законом строк. Законодавець встановив 6-ти місячний строк для прийняття спадщини,\~не маючи на меті безумовне позбавлення спадщини спадкоємців, які бажали її прийняти, але за певних обставин пропустили цей строк. Власні доводи відповідача в судовому засіданні зводяться до незгоди із заповітом, але він складений в 2014р., і батько сторін помер через 7 років після складання, в 2022р., не змінивши своєї волі. Відтак слід позов задовольнити. Сплачену позивачем суму судового збору стягнути з відповідача на її користь згідно положень ст.141 ЦПК України.

Outcome: approved