Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-22 00:00:00

Представник позивача КП «Харківські теплові мережі» Вірютіна О.В. звернулась до суду з позовом до відповідачів [PERSON] ,\~ [PERSON] , відповідно до якого просить: стягнути солідарно з відповідачів на користь позивача заборгованість за теплопостачання та гарячу воду у сумі 49\~858,20 грн. та судовий збір. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02.10.2023 справу передано для розгляду судді Колесник С.А. Ухвалою суду від 05.10.2023 відкрито спрощене позовне провадження у справі з повідомленням (викликом) сторін. Заочним рішенням Київського районного суду м.Харкова від 29.11.2023 позовні вимоги\~\~Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» - задоволено. Стягнуто солідарно з [PERSON] , [PERSON] на користь Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» заборгованість за опалення та гарячу воду за період з 01.06.2017 по 31.01.2022 у розмірі 49 858 грн. 20 коп. Стягнуто солідарно з [PERSON] , [PERSON] на користь Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» витрати по сплаті судового збору в розмірі 2 684 грн. 00 коп., з кожного по 1342 грн. 27.03.2024 до суду надійшла заява відповідача [PERSON] про перегляд заочного рішення від 29.11.2023 у цивільній справі № 953/9364/23, у якій заявник просить поновити строки на подання заяви про перегляд заочного рішення; переглянути заочне рішення Київського районного суду м. Харкова від 29.11.2023 у справі № 953/9364/23; та його скасувати. Протоколом передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 27.03.2024 справу передано судді Колесник С.А. Ухвалою судді Київського районного суду м.Харкова від 08.03.2024 заяву було прийнято до провадження та призначено розгляд заяви. Ухвалою Київського районного суду м.Харкова від 10.04.2024 заяву [PERSON] про перегляд заочного рішення Київського районного суду м. Харкова від 29 листопада 2023 року по цивільній справі № 953/9364/23 за позовною заявою Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості з теплопостачання та гарячу воду\~- задоволено. Заочне рішення Київського районного суду м. Харкова від 29 листопада 2023 року у цивільній справі № 953/9364/23 за позовною заявою Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості з теплопостачання та гарячу воду - скасувано. Цивільну справу № 953/9364/23 за позовною заявою Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості з теплопостачання та гарячу воду, призначено до розгляду\~в поряду спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Згідно протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 11.04.2024 справу передано для розгляду судді Колесник С.А. 01.04.2024 до суду від [PERSON] надійшла заява про застосування строків позовної давності (а.с.53-54). 14.04.2024 до суду від [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач просить відмовити у задоволенні позовних вимог (а.с.68-70). На обґрунтування відзиву відповідач вказує, що позивач просить стягнути заборгованість за період з 01.06.2017 по 31.01.2022, проте у вказаний період з 01.06.2017 [PERSON] не була власником (співвласником) та, взагалі, немала ніякого відношення до цієї квартири. Після отримання 21.02.2019 права власності на 1/4 квартири, [PERSON] також не могла користуватися належним їй правом, оскільки мешкаюча в цій квартирі [PERSON] , яка живе там постійно і одноосібно користується послугами позивача, не дає доступу до квартири. Неодноразові звернення до поліції не допомогли, тому [PERSON] була змушена звернутися до Київського районного суд з позовною заявою про примусове вселення (справа № 953/10270/20). Рішення по цій справі ще не прийнято. Таким чином, ні [PERSON] , ні [PERSON] жодного дня в квартири за адресом [ADDRESS] не проживали, послугами позивача не користувались, платіжних документів на своє ім?я не отримували, жодного разу за послуги позивача не сплачували. В свою чергу, позивач не надав доказів, що саме [PERSON] , [PERSON] користувались послугами позивача, та сплачували за ці послуги. Виходячи з норм ст.1 п 1.6 розд.1 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", та враховуючи норми ст.11 ЦК України, [PERSON] не повинна вважати споживачем, бо за вказаний позивачем період, послуг позивача не отримувала. У Відомості, яка додана як доказ заборгованості, власником о/р [NUMBER] вказано споживач [PERSON] , але невідомо хто, коли, та яких підставах призначив її власником о/р [NUMBER] . На офіційному сайті КП "ХТМ" власником о/р [NUMBER] вказана інша людина - [PERSON] , яка була власником цієї квартири. Вважає, що дані відомості є підробленими, з метою ввести в оману суд і цей доказ не може бути належним. На думку відповідача, нарахована сума боргу не відповідає дійсності, бо позивач не взяв до уваги, що позивач склав позовну заяву шаблонно, не з`ясував хто фактично живе у квартирі, хто є власником, а також не враховано, що [PERSON] отримала право власності 21.02.2019. 23.05.2024\~через систему\~«Електронний суд»\~від представника\~позивача надійшли\~додаткові пояснення,\~в яких\~ представник\~зазначила,\~що споживач\~не звільняється\~від оплати\~житлово-комунальних\~послуг,\~отриманих ним\~до укладення\~відповідного договору.\~Відсутність письмового\~договору щодо\~надання житлово-комунальних\~послуг сама\~по собі\~не може\~бути підставою\~для звільнення\~споживача від\~встановленого законом\~обов`язку\~оплати послуг\~у повному\~обсязі,\~якщо він\~фактично користується\~ними зі\~згоди постачальника\~послуг.\~За таких\~обставин зобов`язання\~відповідача оплатити\~послуги з\~теплопостачання виникає\~на підставі\~закону з\~узгоджених дій\~постачальника і\~споживача послуг.\~По особовому\~рахунку,\~що відкритий\~по кв. [ADDRESS] \~нарахування відбуваються\~за опалення\~відповідно до\~показників приладу\~обліку,\~встановленому у\~будинку.\~Гаряча вода\~відсутня за\~проектом.\~Нарахуваннь за\~послугу гарячої\~води не\~має.Відповідно до\~довідки про\~зареєстрованих у\~житловому приміщенні\~осіб вбачається,\~що відповідачі\~зареєстровані за\~адресою:\~ [ADDRESS] \~та є\~споживачами послуг\~з теплопостачання.\~На підставі\~наданих правовстановлюючих\~документів,\~ [PERSON] є\~спадкоємицею [PERSON] ,\~яка була\~власницею вказаної\~квартири.\~На підставі\~свідоцтва про\~спадщину є\~співвласницєю 1/4\~спадкового майна.Відповідно до\~довідки про\~зареєстрованих у\~житловому приміщенні\~осіб,\~за адресою\~ [ADDRESS] \~зареєстровані -\~ [PERSON] ,\~ [INFO] ,\~ [PERSON] ,\~ [INFO] ,\~та [PERSON] ,\~ [INFO] .На підставі викладеного, просить позовні вимоги задовольнити у повному обсязі (а.с.100-103). В судове засідання представник позивача не з`явився, 23.05.2024 від представника надійшла заява про розгляд справи за відсутності представника (а.с.106). Відповідачі та їх представник в судове засідання не з`явилися, представник відповідача [PERSON] - [PERSON] , діючий на підставі довіреності від 22.04.2024, 23.05.2024 подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, вказавши, що позицію, викладену у відзиві, підтримує та просить відмовити у задоволенні позову (а.с.104). Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Згідно з ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Відповідно до ч.1 ст.287 ЦПК України неявка осіб, належним чином повідомлених про дату, час і місце засідання, не перешкоджає розгляду справи. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Частиною 3\~статті 129 Конституції України\~визначено основні засади судочинства, однією з яких, згідно пункту 3 вказаної статті, є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Відповідно до статті 6\~Конвенції\~про\~захист\~прав\~людини\~і\~основоположних\~свобод всі судові процедури повинні бути справедливими. Рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Тобто саме на суд покладено обов`язок під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів. Частиною 1\~ст. 2 ЦПК України\~передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частиною 1 ст. 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ч. 1 ст. 5 ЦПК України). Згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1\~ст. 13 ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У відповідності до вимог ч. 2 ст. 77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України (далі - Конвенція), та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права. Згідно з практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонами матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Статтею 15 ЦК України визначено право кожної особи та захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Отже, об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес і саме воно є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Такі способи захисту передбачені статтею 16 ЦК України. Суд, вивчивши подані заяви по суті справи, дослідивши надані документи і матеріали, з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті приходить до наступних висновків. Судом встановлені наступні фактичні обставини. [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , зареєстровані в квартирі, що розташована за адресою: [ADDRESS] , з централізованою системою теплопостачання, яке здійснює КП "Харківські теплові мережі" (а.с. 4,9). [PERSON] є співвласницєю 1/4 квартири за адресою: [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом (а.с.35). Так, відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки визначені\~Законом України "Про житлово-комунальні послуги". Згідно зі\~ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»\~(далі - Закон) житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил. Споживач - фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу. Відповідно до ст. 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно матеріалів справи, КП «ХТМ» надаються послуги з централізованого опалення та підігріву холодної води для потреб гарячого водопостачання, а відповідачі, в свою чергу, споживають зазначені послуги, що свідчить про наявність між ними взаємних зобов`язань. Приписами п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України\~«Про житлово-комунальні послуги» встановлено, що споживач, серед іншого, зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги в строки, встановлені договором або законом. Згідно зі ст.68 ЖК України, плата за комунальні послуги у жилому приміщенні, що належить громадянинові, береться, крім квартирної плати, за затвердженими у встановленому порядку тарифами, у строки, визначені угодою сторін. Наймач зобов`язаний своєчасно вносити плату за комунальні послуги. Згідно з пунктом 18 «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води», затверджених\~постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630, постачання холодної та гарячої води, плата за житлово-комунальні послуги вноситься власниками квартир, наймачами та орендарями щомісяця, не пізніше 20 числа, що настає за розрахунковим. Плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку води або до затверджених нормативів (норм) споживання. Порядок формування та затвердження цін і тарифів на житлово-комунальні послуги встановлені ст.31\~Закону України «Про житлово-комунальні послуги». До повноважень позивача не входить зменшення або збільшення тарифів, встановлених для оплати наданих послуг. Згідно з п. 8 «Правил надання населенню послуг по водо-теплопостачанню і водовідводу», послуги надаються відповідно до умов договору. Але це не означає, що під час відсутності такого договору, відповідачі мають право користуватися послугами, що фактично надаються і не оплачувати їх. Частиною 6\~\~статті 19 Закону України «Про теплопостачання»\~передбачено, що споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. Відповідно до вимог\~\~статті 25 Закону України «Про теплопостачання»\~у разі відмови оплачувати споживання теплової енергії заборгованість стягується в судовому порядку. Це випливає з положення\~ст. 11 ЦК України\~відповідно до якої, цивільні права і зобов`язання виникають не тільки з основ передбачених законодавством, а також з дії громадян. Такими діями відповідачів є фактичне користування послугами, що надаються позивачем. Згідно\~ст. 525 ЦК України\~одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається. Згідно\~ст. 526 ЦК України\~зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог\~відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За приписами ст. 64 ЖК України, члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору. Також відповідно до ст. 156 ЖК України члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. За згодою власника будинку (квартири) член його сім`ї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сім`ї. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей згоди власника не потрібно. Члени сім`ї власника будинку (квартири) зобов`язані дбайливо ставитися до жилого будинку (квартири). Повнолітні члени сім`ї власника зобов`язані брати участь у витратах по утриманню будинку (квартири) і придомової території та проведенню ремонту. Спори між власником та членами його сім`ї про розмір участі в витратах вирішуються в судовому порядку. Відповідачі належним чином свої зобов`язання щодо оплати послуг з централізованого водопостачання та водовідведення не виконали, плату за спожиті послуги у повному обсязі не вносили, у зв`язку з чим утворилася заборгованість. Як вбачається з Відомості нарахувань та оплату за послуги з теплопостачання, відповідачі є споживачами послуг теплової енергії шляхом відкриття особового рахунку № [NUMBER] за період з 01.06.2017 по 31.01.2022 відповідачі мають заборгованість за послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води в розмірі 49\~858,20 грн. (а.с. 3). Доказів того, що послуги відповідачам не надавались належними та допустимими доказами не доведено та матеріалами справи не підтверджено. Враховуючи диспозитивність цивільного судочинства, та надані позивачем розрахунки, суд приходить до висновку, що зроблені позивачем розрахунки заборгованості є обгрунтованими, та підстав їм не довіряти у суду не має. Розрахунок боргу, наданий позивачем, сумніву не викликає та приймається судом. Досліджуючи вимоги позивача в частині періоду виниклої заборгованості, суд зазначає наступне. Так, позивач просить стягнути з відповідачів заборгованість за період з 01.06.2017 по 31.01.2022, у свою чергу [PERSON] набула права власності на квартири за адресою: [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом 21.02.2019. Відповідно до ч. 2 ст. 1281 ЦК України \~кредиторові спадкодавця належить пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, не пізніше шести місяців з дня одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину на все або частину спадкового майна незалежно від настання строку вимоги. Однак, позивачем не надано доказів пред`явлення вимоги до [PERSON] щодо стягнення заборгованості з 01.06.2017, у зв`язку з чим суд приходить до висновку про те, що з [PERSON] підлягає стягненню заборгованість з 01.03.2019 по 31.01.2022. При цьому суд зазначає, що з інформаційної довідки з Реєстру територіальної громади міста Харкова вбачається, що [PERSON] зареєстрований у квартирі за адресою: [ADDRESS] з 14.01.2021, у зв`язку з чим суд приходить до висновку про те, що з [PERSON] підлягає стягненню заборгованість з 01.02.2021 по 31.01.2022. Також, згідно зі ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Частиною 1 ст. 257 ЦК України передбачено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно зі ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). Відповідно до ч. ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Відповідачем заявлено про пропуск КП «ХТМ» строку позовної давності щодо позовних вимог про стягнення заборгованості за період з 01.06.2017 по 31.01.2022. У свою чергу, представник позивача просила врахувати п. 12, п. 19 Перехідних положень Цивільного кодексу України. Правила про позовну давність мають застосовуватись лише тоді, коли буде доведено існування самого суб`єктивного права. У випадку відсутності такого права або коли воно ніким не порушено, в позові має бути відмовлено не з причин пропуску строку позовної давності, а в зв`язку з необґрунтованістю самої вимоги. Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2»\~(із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) установлено з 12 березня 2020 року на всій території України карантин. Строк карантину неодноразово продовжувався. Запроваджено обмежувальні заходи щодо протидії поширенню коронавірусу COVID-19, які безпосередньо впливають на виконання державою своєї соціальної, економічної, правозахисної функцій, введено певні обмеження прав та свобод людини і громадянина. Законом України № 530-ІХ від 17 березня 2020 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)»\~введення карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, віднесено до форс-мажорних обставин (частина друга\~статті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати»). Законом України від 30 березня 2020 року № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)»\~розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України\~доповнено, зокрема, пунктом 12 наступного змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями\~257,\~258,\~362,\~559,\~681,\~728,\~786,\~1293\~цього\~Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину». У пункті 12\~розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України\~у редакції\~Закону України від 30 березня 2020 року № 540-IX\~перелічені всі\~статті цього Кодексу, які визначають строки позовної давності. І всі ці строки продовжено для всіх суб`єктів цивільних правовідносин на строк дії карантину у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19). Інститут позовної давності має на меті, зокрема, гарантувати правову визначеність, забезпечення захисту порушених прав, притягнення до відповідальності. Також він стимулює уповноважену особу до активних дій щодо реалізації належного їй права під загрозою його втрати, запобігає несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу. Рівність і недискримінація є одними із основних принципів реалізації прав людини. Виходячи із взаємозв`язку норм права, які були прийняті органом законодавчої влади в Україні під час дії карантину, введеного Урядом України у зв`язку із поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19), цілей, з метою яких ці норми впроваджені, а також з метою недопущення безпідставного звуження прав учасників цивільних правовідносин, суд дійшов висновку, що пункт 12 Перехідних і прикінцевих положень ЦК\~України\~щодо продовження під час карантину строків загальної і спеціальної позовної давності, передбачених статтями\~257,\~258,\~362,\~559,\~681,\~728,\~786,\~1293\~цього\~Кодексу, підлягає застосуванню і у тому випадку, коли тривалість строку позовної давності, визначена законом, була збільшена за домовленістю сторін на підставі\~статті 259 ЦК України. Даний висновок узгоджується з правовою позицією викладеною у постанові Верховного Суду від 07 вересня 2022 року у справі №679/1136/21. Також, Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року\~№ 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року на території України введено воєнний стан. Так, відповідно до п. 19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року\~№ 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року\~№ 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану. Таким чином, з огляду на приписи статей\~256,\~257 ЦК України, на встановлений Кабінетом Міністрів України карантин з 12 березня 2020 року, який неодноразово був продовжений, введенний Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року\~№ 64/2022 воєнний стан на території України, пункти 12, 19\~Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, а також на встановлені судом обставини, а саме, дату звернення КП «Харківські теплові мережі» із даною позовною заявою та період нарахування останнім заборгованості, що становить з 01 червня 2017 року по 31 січня 2022 року, строк позовної давності позивачем не пропущено. Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як напідставу своїх вимог та заперечень. Відповідно до вимог\~ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ч. 1, 2, 5\~ст. 263 ЦПК України\~судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.\~\~Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Суд постановляє рішення в межах заявлених ними вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог, а саме стягненню підлягає заборгованість за послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання з 01.03.2019 по 31.01.2021 з [PERSON] у розмірі 16\~042,52 грн. та з 01.02.2021 по 31.01.2022 солідарно з [PERSON] та [PERSON] у розмірі 12\~153,21 грн. Питання про розподіл судових витрат між сторонами суд вирішує відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, та враховуючи, що позовні вимоги задоволені на 56,6%, у зв`язку з чим з відповідачів на користь КП «ХТМ» підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1519,14 (2684 грн. Х 56,6%). На підставі викладеного,

Outcome: partial