Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-15 00:00:00

[PERSON] звернувся до Суворовського районного суду м. Одеси з позовною заявою до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору: Орган опіки та піклування Петровірівської сільської ради Березівського району Одеської області, про позбавлення батьківських прав. Позивач зазначає, що в період перебування у фактичних шлюбних відносинах з відповідачем у справі, у них сторін народились діти: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Рішенням суду від 23.11.2022 року позивача визнано батьком [PERSON] . Діти проживають з батьком та перебувають на його повному утриманні. Мати відмовилась від дітей, її фактичне місце знаходження не відомо, дітей не відвідує та ними не цікавиться. На підставі викладеного позивач просить: позбавити [PERSON] , [INFO] , батьківських прав щодо дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Після надходження та реєстрації зазначеного позову, суддю визначено автоматизованою системою документообігу суду, відповідно до вимог ст.ст. 14, 33 ЦПК України. Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 20 вересня 2023 року позовну заяву прийнято до розгляду, призначено розгляд справи в підготовче засідання. Сторонам надіслано копію ухвали суду, відповідачу запропоновано надати відзив на позовну заяву, третій особі роз`яснено про право в порядку ст. 181 ЦПК України надати письмові пояснення, та зобов`язано третю особу надати висновок на розв`язання спору. Ухвалою суду від 30 січня 2024 року підготовче провадження у справі закрито, призначено справу до судового розгляду по суті (а.с.48). На адресу суду позивачем надано Акт обстеження матеріально-побутових умов проживання (а.с.53). Чергове судове засідання у справі призначено на 16 травня 2024 року сторони до суду не з`явились. На адресу суду 16.05.2024 року (вх. № 16831) надійшла заява за підписом позивача щодо можливості проведення судового засідання у його відсутність, в якій позивач зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити та, що не заперечує проти заочного розгляду справи (а.с.58). Відповідач [PERSON] до суду не з`явилась, про час та місце слухання справи повідомлялась у встановленому законом порядку, шляхом направлення судової повістки за місце реєстрації, на адресу суду повернувся поштовий конверт з відміткою працівника поштового зв`язку «адресат відсутній за вказаною адресою» (а.мс.38;39-41; 55-56). Крім іншого, відповідачу раніше, було направлено смс-повідомлення про виклик до суду, згідно роздруківки комп`ютерної програми ДЗ смс-повідомлення відповідач отримала 23.11.2023 року (а.са.44). Таким чином, будучи обізнаною щодо наявності справи відносно неї, про причини не явки суду не повідомила, не надала відзиву або заперечень з приводу позовних вимог. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору: Орган опіки та піклування Петровірівської сільської ради Березівського району Одеської області до суду також не з`явився, третя особа про час та місце слухання справи повідомлена (а.с.43). З огляду на зазначене судом встановлено, що сторони про час та місце слухання справи повідомлені, позивач та представник третьої особи звернулись із заявами про слухання справи за їх відсутності, відповідач повідомлений, про причини не явки суд не повідомив. Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України - неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи. Судом, враховано, що в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку. Верховний Суд у постанові від 29 квітня 2020 року у справі № 348/1116/16-ц зазначив, що якщо сторони чи їх представники не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті. Відкладення розгляду справи є правом суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні сторін чи представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні без їх участі за умови їх належного повідомлення про час і місце розгляду справи. Виходячи з вищевказаного, враховуючи передбачені діючим процесуальним законодавством строки розгляду справи, період знаходження справи на розгляді в суді, неодноразове призначення справи до розгляду, баланс інтересів учасників справи у якнайшвидшому її розгляді, усвідомленість учасників справи про її розгляд, створення судом під час розгляду даної справи умов для реалізації її учасниками принципу змагальності сторін, викладення сторонами свої правової позиції у заявах по справі, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду, суд вважає за можливе провести судове засідання у відсутність сторін. Згідно положення ч. 3 ст. 211 ЦПК України - учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з розглядом справи за відсутності учасників справи. Ухвалою суду від 16.04.2024 року ухвалено провести заочний розгляд справи. Суд, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши письмові докази надані позивачем в їх сукупності, дійшов висновку щодо можливості задоволення позовних вимог виходячи з наступного. Судом встановлено, що позивач у справі [PERSON] , [INFO] , та відповідач [PERSON] , [INFO] , є батьками малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] (а.с.8,9). Заочним рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 23.11.2022 року (справа № 523/7152/22) позов [PERSON] до [PERSON] , третя особа Відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), про визнання батьківства - задоволено. Визнано, що [PERSON] , є батьком [PERSON] , [INFO] . Копію рішення суду направлено до Відділу державної реєстрації актів цивільного стану у м.Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) для внесення змін до актового запису про народження [PERSON] , [INFO] , актовий запис №5381 від 14.11.2018 року, складений Одеським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, вказавши в графі «відомості про батька» - [PERSON] , [INFO] , громадянин України, зареєстроване місце проживання за адресою: [ADDRESS] , змінивши прізвище дитини з « [PERSON] » на « [PERSON] », інші відомості залишити без змін, видавши нове свідоцтво про народження дитини з урахуванням зазначених змін. Рішення суду набрало законної сили 30.12.2022 року (а.с.10-11). Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом (ч. 4 ст. 82 ЦПК України). Звертаючись до суду з зазначеним позовом позивач зазначив, що мати дітей, залишила дітей на батька, тобто позивача у справі, її місце знаходження/перебування не відоме, вона не цікавиться життям дітей, не виходить на зв`язок, не піклується та не надає будь-якої допомоги на утримання дітей, а відтак позивач просить позбавити відповідача батьківських прав відносно малолітніх дітей. Судом встановлено, що малолітні діти: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , проживають за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується довідкою Петровірівської сільської ради (а.с.12). Відповідно до довідки виданої начальником ЄСД Петровіріською сільської ради О.Колесніченко (служба у справах дітей Петровірівської сільської ради Березівського району Одеської області ) від 11.08.2023 року вих. № 196/2023 - [PERSON] являється батьком малолітніх дітей, який сам виховується дітей. Мати дітей, веде аморальний спосіб життя, зловживає алкогольними напоями, не проживає з дітьми понад 3 роки. Діти відвідують заклад дошкільної освіти з січня 2023 року. Протягом усього часу мати дітей не відвідувала, до дитсадка не приходила (а.с.13,14). Судом досліджується висновок комісії з захисту прав дітей Петровірівської сілької ради про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] затверджений рішення виконавчого комітету Петровірівської ради від 28.02.2023 року № 31. Згідно висновку зазначено, що [PERSON] зловживає спиртними напоями, веде аморальний спосіб життя, ухиляється від виконання батьківських обов`язків, не бере участі у вихованні дітей, не піклується про них, не дбає про їх стан здоров`я та розвиток, не проявляє батьківської турботи та не допомагає матеріально. У зв`язку з цим, комісія вважає доцільним позбавити [PERSON] батьківських прав по відношенню до малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] (а.с.19,20). Відповідно до Акту обстеження матеріально-побутових умов проживання від 18.03.2024 року складеного начальником ССД [PERSON] , спеціалістом Петровірівської с/р [PERSON] та [PERSON] встановлено, що за адресою: [ADDRESS] проживають: [PERSON] , син - [PERSON] , 2016 р.н., син [PERSON] , 2018 р.н., та мати позивача [PERSON] 1959 р.н. Житлово-побутові умови проживання задовільні. Сім`я проживає у власному будинку, в якому є три житлових кімнати. В будинку чисто, охайно, сім`я забезпечена всім необхідним, є продукти харчування. У дітей окрема кімната, окремі ліжка. Батько виховує дітей самостійно (а.с.53). Отже, з огляду на досліджені докази судом встановлено, що позивач самостійно займається вихованням малолітніх дітей, відповідач самоусунулась від виконання батьківських обов`язків, не піклується, не цікавиться та не проживає разом з дітьми. Вирішуючи позовні вимоги суд виходить з наступного. Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Крім того, ст. 9 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про дитину. Згідно зі статтею 18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до статті 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Згідно з пунктом 2 частини першої статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляється від виконання своїх обов`язків з виховання дитини. Право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років (ст. 165 СК України). Судом встановлено, що діти проживають та перебувають на утриманні позивача, вихованням та утриманням малолітніх дітей повністю займається батько дітей. Згідно п. 15 Постанови № 3 Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, що не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Стаття 11 Закону України «Про охорону дитинства» визнає, що сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Відповідно до основних сформованих принципів суспільства, задекларованих у національному та міжнародному законодавстві, діти мають право на особливе піклування і допомогу, внаслідок своєї фізичної і розумової незрілості, потребують спеціальної охорони і піклування, включаючи належний правовий захист як до, так і після народження. Приписами ст. 171 СК України передбачено врахування думки дитини при вирішенні питань, що стосуються її життя, так, ч. 1 ст. 171 цієї норми зазначено, що дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Отже, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом і може мати місце при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав і інтересів дитини, направлений на позитивний результат у долі неповнолітньої дитини і допускається тоді, коли змінити ставлення батьків до виховання дитини неможливо. Суд, дослідивши обставини справи, надавши оцінку наявним у ній доказам, приходить до висновку, що відповідач виявила ознаки стійкого небажання підтримувати особисті відносини з дітьми, не виявляє бажання піклування про них, не піклується про їх духовний та фізичний розвиток, не допомагає матеріально. Вихованням сина у повній мірі займається батько. Судом з поданих документів встановлено, що найменшому сину сторін у справі є лише 5 років, також судом встановлено, що мати дітей понад 3 роки не проживає в родині та її місце перебування не відоме. Вказане свідчить про свідоме ухилення відповідача від виховання дітей та нехтування своїми обов`язками. На підставі викладеного, враховуючи, що відповідач протягом тривалого часу не виконує батьківські обов`язки, не цікавиться життям дітей, не приймає участі в їх вихованні, не відвідує та не спілкується з синами у будь-який спосіб без поважних причин, що свідчить про свідоме ухиленням відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків, таке невиконання батьківських обов`язків не пов`язане із наявністю душевної хвороби чи іншого тяжкого захворювання або з інших незалежних причин, приймаючи до уваги висновок органу опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав, необхідно дійти висновку, що позбавлення батьківських прав буде відповідати інтересам малолітніх дітей. В силу положення ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають до стягнення судові витрати у розмірі: 1 073,60 гривень.

Outcome: approved