Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-22 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідачки про позбавлення батьківських прав. На обґрунтування своїх вимог посилається на те, що відповідачка є матір`ю [PERSON] , [INFO] , проте фактично позивач з сином проживає окремо від відповідачки з 2017 року. За весь час окремого проживання відповідачка жодного разу не приїздила до сина, не цікавилась його успіхами в навчанні, зв`язок з сином не підтримує, ухиляється від участі в матеріальному забезпеченні та вихованні дитини. Зважаючи на те, що відповідачка свідомо нехтує своїми обов`язками щодо утримання та виховання дитини, позивач просить суд позбавити відповідачку батьківських прав щодо сина [PERSON] , [INFO] . Позивач в судовому засіданні позов підтримав в повному обсязі та пояснив суду, що на даний час він мешкає з сином та своєю матір`ю окремо від відповідачки, а шлюб між ними розірвано в квітні 2024 року. Після реєстрації шлюбу в 2013 році сторони лише три роки прожили добре, а потім відповідачка стала зловживати спиртними напоями та просто залишала родину на деякий час. Позивач звертався неодноразово до поліції з проханням встановити її місцезнаходження, та весь цей час виховував сина самостійно, а також двох дітей відповідачки від попереднього шлюбу. Приблизно в 2018 році відповідачка залишила родину і стала мешкати з іншим чоловіком однією сім`єю, а спільний син сторін залишився з позивачем. На даний час дитина навчається в 4 класі, проте мати навіть не привіталася з ним, коли проходила поз на вулиці, не цікавиться його життям та матеріально не забезпечує. Просив задовольнити позов. Відповідачка в судове засідання не з`явилася, та на адресу суду надала заяву про визнання позову в повному обсязі та просила суд розглядати справу без її участі (а. с. 51). Представник третьої особи - органу опіки та піклування в судове засідання не з`явився. Згідно поданої заяви просили розглядати справу без їх участі (а.с.87). На адресу суду було надано Висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] . Малолітній [PERSON] будучи опитаним в судовому засіданні пояснив суду, що мати з ним не спілкується взагалі, ніколи не приходить в гості, в школу та навіть не привіталася з ним на вулиці. Свідок [PERSON] надала показання, згідно яких вона є рідною сестрою позивача та їй відомо, що відповідачка безвідповідально ставиться до дитини, оскільки коли [PERSON] було 3 роки, то вона залишила родину, зловживала спиртними напоями і просто не приходила по декілька днів додому у зв`язку з чим її розшукували з поліцією. Після того як [PERSON] виповнилося 4 роки, відповідачка не з`являється в житті дитини, а сина виховує самостійно позивач. Свідок [PERSON] надав показання, згідно яких він є товаришем позивача та йому відомо обставини його сімейного життя. Пояснив, що коли [PERSON] виповнилося приблизно 4 роки, то дружина позивача залишила родину і не спілкується з дитиною, не допомагає у його вихованні. Свідок [PERSON] надала показання, згідно яких вона знає дуже давно позивача, оскільки вони разом пасли череду корів. Свідку відомо, що завжди з позивачем був [PERSON] , вихованням якого позивач займається самостійно, оскільки дружина не мешкає разом з ними. Оскільки свідок мешкає біля школи, то вона бачить як регулярно до шкоди дитину приводить батько, пасе корів [PERSON] разом з батьком, а матір дитини свідок жодного разу не бачила поряд з [PERSON] . Вислухавши пояснення позивача, показання свідків, дослідивши матеріали справи та заслухавши думку малолітнього [PERSON] , оцінивши подані докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову з огляду на наступне. Відповідно до положень ст.ст. 12, 13, 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, а кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Спірні правовідносини сторін регулюються положеннями СК України, Законом України «Про охорону дитинства». Відповідно до ст.150 СК України батьки зобов`язанні виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати до самостійного життя. Згідно положень ч.2 ст.157, ст.180-182 цього Кодексу той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні та утриманні. Статтею 165 цього Кодексу передбачено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. У судовому засіданні встановлено, що відповідачка [PERSON] є матір`ю малолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , яке видане відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Солонянського районного управління юстиції Дніпропетровської області 15 липня 2014 року, актовий запис № 110 (а. с. 10). З матеріалів справи з`ясовано, що відповідачка жодним чином не спілкується з сином, не цікавиться його життям, аліменти не сплачує. Відповідно до рішення виконавчого комітету Солонянської селищної ради Дніпровського району Дніпропетровської області № 123 від 21 березня 2024 року та Висновку, затвердженого рішенням виконавчого комітету Солонянської селищної ради Дніпровського району Дніпропетровської області № 123 від 21 березня 2024 року доцільним є позбавлення батьківських прав [PERSON] по відношенню до її малолітньої дитини [PERSON] , оскільки остання свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, не піклується про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток (а. с. 54-60). Статтею 3 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року (редакція зі змінами,схваленими резолюцією від 21 грудня 1995 року), яка ратифікована Постановою ВР № 789-XII від 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Частиною 1 ст. 7 Конвенції передбачено, що дитина має право знати своїх батьків і має право на їх піклування. Згідно з ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх або неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Відповідно до п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 20 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Згідно з абз. 2 п. 18 вищезгаданої постанови Пленуму Верховного Суду України, зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Ухилення від виконання обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток, як складову виховання, не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних, інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм маралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу, не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо так і в сукупності можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківський прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Позбавлення батьківських прав допускається тоді, коли змінити ставлення батьків до виховання дитини неможливо (ухвала ВССУ від 01.11.2017 року у справі № 211/559/16-ц). Суд вважає, що під час розгляду справи знайшов своє підтвердження факт ухилення від виконання батьківських обов`язків з боку відповідачки [PERSON] відносно її малолітнього сина [PERSON] , оскільки остання свідомо не бажає виконувати свої батьківські обов`язки по відношенню до малолітнього сина, що також підтверджується її добровільною заявою про визнання позову (а.с.51). Тому суд вважає, що відповідачка умисно ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дитини, не приймає жодної участі в його вихованні, не спілкується з ним та не проявляє заінтересованості в його подальшій долі, не цікавиться його успіхами, не піклується про його фізичний та духовний розвиток, не виявляє інтересу до його внутрішнього світу, стану здоров`я, у зв`язку з чим є підстави для позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно малолітнього [PERSON] , [INFO] , виключно виходячи з інтересів дитини. Статтею 5 ЦПК України передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. На підставі викладеного, суд, оцінивши надані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, з точки зору їх достатності і взаємного зв`язку у їх сукупності, вважає, що існують правові підстави для задоволення позову. У зв`язку із задоволенням позову відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, суд вважає необхідним стягнути з відповідачки на користь держави судовий збір в розмірі 1 211 гривень 20 копійок.

Outcome: approved