Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-15 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом, в якому просить позбавити батьківських прав [PERSON] , [INFO] , відносно малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Свої вимоги обґрунтовує тим, що з [PERSON] вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з 15 жовтня 2010 року по 24 жовтня 2016 року. Від шлюбу мають двох малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , які з часу їх розлучення постійно проживають зі нею та знаходяться на її утриманні. Відповідач в добровільному порядку відмовлявся надавати матеріальну допомогу на утримання дітей і вона була змушена звернутись до суду із заявою про стягнення аліментів. 18 листопада 2018 року Комунарським відділом державної виконавчої служби міста Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області на підставі судового наказу № 333/4236/18, виданого Комунарським районним судом м. Запоріжжя 16.08.2018 р., про стягнення з [PERSON] , [INFO] , на користь [PERSON] , [INFO] , аліментів на утримання неповнолітніх дітей - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , починаючи з 09 серпня 2018 р., у розмірі 1/3 частини усіх видів доходу (заробітку), але не більше десяти прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку, до повноліття кожного з дітей було відкрито виконавче провадження з примусового виконання судового наказу. Через ухилення відповідача від сплати аліментів йому було встановлено тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі. Однак не дивлячись на всі обмеження відповідач аліменти не виплачує і не бажає цього робити зі самого початку їх призначення. Так станом на 21 липня 2023 року заборгованість по аліментам становить 241 638.81 грн. Відповідач відразу ж після розлучення самостійно самоусунувся від виконання батьківських обов?язків: не надає ніякої матеріальної допомоги на утримання дітей, аліменти не сплачує, життям дітей не цікавиться, не телефонує, не виявляє бажання спілкуватись з дітьми, на протязі останніх років жодного разу не привітав їх із днем народження та іншими святами, не приймає участі у їх вихованні та фізичному і духовному розвитку, не піклувався їх здоров?ям . На її неодноразові пропозиції поспілкуватись із дітьми він лише обіцяє. Вона повністю займається фізичним та духовним розвитком дітей, дбає про їх здоров?я, цікавлюсь повсякденним життям та навчанням. Вона з дітьми мешкає в [ADDRESS] в будинку її чоловіка [PERSON] , з яким має спільну дитину [PERSON] , [INFO] . Її старші діти навчаються в Олександрівському закладі загальної середньої освіти Чорноморської міської ради Одеського району Одеської області, мають досягнення на достатньому та високому рівні, користуються повагою серед учителів та дітей. Її чоловік, [PERSON] , їй допомагає у вихованні дітей та їх матеріальному забезпеченні, діти називають його батьком. Усі ці фактори свідчать про ухилення батька від виконання своїх батьківських обов`язав, у зв`язку з чим вонв змушена звертатись до суду з даним позовом. Ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 20.10.2023 року відкрито загальне позовне провадження по справі та призначено підготовче судове засідання. 06.12.2023 року від відповідача на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому він просить відмовити у задоволенні позовної заяви повністю. В обґрунтування посилався, що позовні вимоги є безпідставними, необґрунтованими, не підкріпленими належними доказами, і ґрунтуються виключно на припущеннях позивача, без належного врахування всіх суттєвих обставин, що мають значення для вирішення спору. Вказав, що позивачка своїми діями зробила неможливим його спілкування з дітьми, без його дозволу та погодження вивезла дітей з квартири, де вони проживали та були зареєстровані у Одеську область, адресу йому не повідомила. Він тривалий час не знав, де вони проживають тому, дійсно, втратив зв?язок з дітьми. Між тим, вважає, то підстави для позбавлення його батьківських прав відсутні, так як позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, а він має інтерес щодо участі у вихованні дітей, який на теперішній час не може бути повною мірою реалізований внаслідок його перебування під вартою. З наведених підстав заперечує проти позбавлення батьківських його прав. 29.12.2023 року від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій зазначила наступне. 3 самого початку народження дітей відповідач умисно самоусунувся від виконання своїх батьківських обов?язків. Не піклувався про дітей, не приймав участі в їх розвитку, не цікавився життям дітей і відносився недбало до їх здоров`я. Так, коли їх донька [PERSON] в 9 місяців захворіла на пневмонію її потрібні були ліки, коштів в сім"ї не було, вона була в декретній відпустці, а відповідач як завжди не працював. Відповідач, через брак коштів на лікування дитині пішов у ломбард і задав планшет, однак в той день додому не повернувся, ліки дитині не приніс, кошти витратив на свої потреби, повернувся додому наступного дня в алкогольному сп`янінні, через його недбалість дитині не було придбано своєчасно ліки і вона з донькою потрапили в лікарню, де лікувались за кошти її батьків. Вона, при досягненні дитиною однорічного віку змушена була вийти на роботу і забезпечувати матеріально сім`ю. Відповідач мав і має схильність до вчинення кримінальних злочинів, за що неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності за ч.3 ст.185 Кримінального кодексу України (вирок від 18.12.2014 р.. справа №6333/9404/14-к); вживав наркотичні засоби, за що був засуджений за ч. 1 ст.309 КК України (вирок від 26.06.2018 р. справа №333/1145/18), на шлях виправлення не став і на сьогоднішній день, як зазначає сам у своєму відзиві, обвинувачується у вчиненні злочинів передбачених ч.2 ст. 289. ч.1 ст.263 КК України, за що йому обрано міру запобіжного заходу тримання під вартою. Твердження відповідача, що нібито вона своїми діями зробила неможливим його спілкування з дітьми через переїзд до Одеси не відповідає дійсності. Так, вона з відповідачем відразу після одруження проживали у його бабусі, де головною в родині була мама відповідача і всі мали її слухати. Коли вона втратила роботу, а відповідач взагалі не працював, виносив майно до ломбарду, то в них стали виникати конфлікти з його матір`ю і так під час одного із конфліктів її було виставлено з будинку із дітьми та викинуто її та дітей речі за двері. Вона з початку 2016 року стала проживати у своїх батьків за адресою [ADDRESS] , де і зареєстровані по цей час. Відповідач залишився у своїй родині і на її пропозицію проживати окремо він відмовив. Після розірвання шлюбу, відповідач не проявляв інтересу до дітей та їх життя, не допомагав матеріально, тобто відповідач фактично самоусунувся від виконання батьківських обов`язків. Вона з дітьми жила за рахунок своїх батьків, а тому була змушена звернутись до суду із заявою про стягнення аліментів з відповідача. 24.10.2016 року заочним рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 24.10.2016 року шлюб з відповідачем було розірвано та встановлено, що відповідач у вихованні дітей та їх матеріальному забезпеченні участі не приймає. Вважає, що відповідач усунувся від виконання своїх батьківських обов`язків ще задовго до 28 квітня 2023 року, коли йому було обрано запобіжний захід тримання під вартою, чим він намагається виправдати своє умисне ухилення від своїх батьківських обов`язок на протязі тривалого часу. Ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 22.01.2024 року закрито підготовче провадження по справі та справу призначено до судового розгляду по суті. У судовому засіданні представник позивача підтримав повністю позовні вимоги та наполягав на їх задоволенні. Також зазначив, що відповідач заперечує проти позову, ймовірно й того, що наявність двох дітей враховується судом при притягненні його до кримінальної відповідальності. У судовому засіданні представник відповідача заперечувала проти задоволення позовних вимог. Пояснювала, що відповідач тривалий час не знав, де проживають діти, тому, дійсно, втратив зв?язок з ними. Той факт, що відповідач притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення злочинів, не пов`язаних із застосуванням насильства до дітей, та наразі відносно нього обрано запобіжний захід тримання під вартою характеризують його виключно як людину, а не батька та не є підставою для позбавлення його батьківських прав. Від представника третьої особи - виконавчого комітету Чорноморської міської ради Одеського району Одеської області до суду надійшла заява, в якій просить розгляд справи проводити за її відсутності. Крім того, просить долучити до матеріалів справи рішення виконавчого комітету Чорноморської міської ради від 22.12.2023 року №4411 «Про затвердження висновку щодо позбавлення батьківських прав [PERSON] » та висновок органу опіки та піклування виконавчого комітету Чорноморської міської ради Одеського району Одеської області. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що позивачка- її донька, відповідач- колишній чоловік доньки. Після народження дітей [PERSON] не працював, почав уходити з будинку, у [PERSON] почали зникати золоті прикраси. На початку війни [PERSON] телефонував [PERSON] , цікавився, де знаходяться діти, діти на той час знаходилися у Молдові. Зазначила, що відповідач підписаний на дітей у «Інстаграмі», тому має можливість з ними зв`язуватися, чого він не робить. Відразу після того, як [PERSON] пішла від [PERSON] з дітьми, він один раз дав 2000 грн дитині та один раз вітав з днем народження дочку (дарував подарунок). Вказала, що не знає, чи повідомляла дочка [PERSON] про їх від`їзд до Одеси. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що позивачка- його донька, відповідач- колишній чоловік доньки. Пояснив, що після народження дітей [PERSON] дуже змінився в негативний бік, його звільнили з роботи за крадіжку, міг зникнути на кілька днів, нікого не попереджаючи. Після того,як [PERSON] пішла від [PERSON] з дітьми і вони стали проживати у свідка, відповідач приходив до [PERSON] , але тільки вночі, вона виходила до нього з будинку, ці зустрічі закінчувалися скандалом. На даний час, зі слів дочки, відповідач не допомагає дітям, не приймає участь у їх вихованні. Свідок декілька разів приїжджав до відповідача, маючи намір з`ясувати, чи збирається останній брати участь у вихованні дітей, але так й не застав його вдома. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що позивачка- її сусідка. Пояснила, що після того,як [PERSON] пішла від [PERSON] з дітьми і вони стали проживати у її батьків, свідок часто бачила [PERSON] та її дітей. Бачила й дениса, який іноді приходив до них, але свідок не побачила жодних почуттів в поведінці [PERSON] до дітей. На її думку, він повинен був обіймати їх, він того не робив. Суд, вислухавши пояснення представників сторін, свідків, вивчивши та дослідивши матеріали справи, прийшов до наступних висновків. При судовому розгляді встановлено наступне. Позивачка по справі - [PERSON] та відповідач по справі - [PERSON] є батьками малолітніх [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , про що свідчать копії свідоцтв про народження серія [NUMBER] , [NUMBER] виданих Комунарським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції. 24.10.2016 року рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. 18 листопада 2018 року Комунарським відділом державної виконавчої служби міста Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області на підставі судового наказу № 333/4236/18, виданого Комунарським районним судом м. Запоріжжя 16.08.2018 р., про стягнення з [PERSON] , [INFO] , на користь [PERSON] , [INFO] , аліментів на утримання неповнолітніх дітей - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , починаючи з 09 серпня 2018 р., у розмірі 1/3 частини усіх видів доходу (заробітку), але не більше десяти прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку, до повноліття кожного з дітей було відкрито виконавче провадження з примусового виконання судового наказу. Як вбачається з копії постанови державного виконавця про встановлення тимчасового обмеження у праві керування транспортними засобами від 28.01.2019 року на підставі судового наказу про стягнення аліментів з [PERSON] на користь [PERSON] , останньому встановлено тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі. Відповідно до розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, наданого державним виконавцем Комунарського відділу ДВС м. Запоріжжя ГТУЮ у Запорізькій області від 25.07.2023, заборгованість зі сплати аліментів з [PERSON] на утримання [PERSON] станом на 21.07.2023 складає 241 638.81 грн. Згідно характеристики з місця навчання, [PERSON] , [INFO] , навчається в 7-А класі Олександрівського ЗЗСО м. Чорноморська з 4 класу. За період навчання зарекомендувала себе як дисциплінований учень. Мати - [PERSON] приділяє належну увагу вихованню дочки, постійно цікавиться успіхами у школі, приймає активну участь у житті школи та класу, підтримує дитину у власних інтересах. Батько - [PERSON] за період навчання дочки до школи не з?являвся, життям дитини не цікавиться. Згідно характеристики з місця навчання, [PERSON] , [INFO] , навчається в 6-А класі Олександрівського ЗЗСО м. Чорноморська з 3 класу. За період навчання зарекомендував себе як дисциплінований учень. Мати - [PERSON] приділяє належну увагу вихованню чина, постійно цікавиться успіхами у школі, приймає активну участь у житті школи та класу, підтримує дитину у власних інтересах. Батько - [PERSON] за період навчання сина до школи не з?являвся, життям дитини не цікавиться. Відповідно до довідки №718, виданою Олександрівською селищною адміністрацією Чорноморської міської ради Одеського району Одеської області від 05.09.2023, [PERSON] , який мешкає в [ADDRESS] без реєстрації з 15.06.2018 року, склад сім`ї: дружина - [PERSON] , донька - [PERSON] , сини - [PERSON] та [PERSON] . Як вбачається з виписок із медичної карти, виданих Чорноморською лікарнею Чорноморської міської ради Одеського району Одеської області за місцем вимоги від 20.07.2023 року, [PERSON] та [PERSON] знаходяться під наглядом дитячої поліклініки м. Чорноморськ з 2014 року, за період нагляду рекомендації щодо вакцинації, профоглядів, лікування виконувала мати, батько на прийом до лікаря ніколи не приходив. Вироком Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 18.12.2014 [PERSON] визнано винним у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, та призначено йому покарання у виді штрафу в розмірі 1700 (одна тисяча сімсот) гривень. Вироком Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 26.06.2018 встановлено, що відповідач по справі- [PERSON] , маючи умисел на незаконне придбання та зберігання наркотичних засобів без мети збуту, біля будівлі Комунарського районного суду м. Запоріжжя, розташованого за адресою: м. Запоріжжя, вул. Європейська, б.7, шляхом присвоєння знайденого, незаконно придбав шість поліетиленових зіп-пакетів із кристалічною речовиною білого кольору та полімерний флакон і медичний шприц із рідинами коричневого кольору, які, незаконно зберігав при собі. [PERSON] визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.309 КК України та призначено покарання у виді штрафу. Постановою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 11.12.2019 року встановлено, що на виконанні у Комунарському відділі державної виконавчої служби м. Запоріжжя Головного територіального управління у Запорізькій області перебуває виконавче провадження № 57629541 з примусового виконання судового наказу № 333/4236/18, виданого Комунарським районним судом м. Запоріжжя 16.08.2018 р., про стягнення з [PERSON] , [INFO] , на користь [PERSON] , [INFO] , аліментів на утримання неповнолітніх дітей - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , починаючи з 09 серпня 2018 р., у розмірі 1/3 частини усіх видів доходу (заробітку), але не більше десяти прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку, до повноліття кожного з дітей. Боржник [PERSON] аліменти на утримання дітей сплачує в не повному обсязі, станом на 01 вересня 2019 р. має заборгованість по сплаті аліментів в розмірі 41679,96 грн. за період з серпня 2018 р. до серпень 2019 р., що призвело до виникнення заборгованості, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за шість місяців з дня пред`явлення виконавчого документа до примусового виконання. [PERSON] визнати винним у скоєнні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.183-1 КУпАП. Притягнуто [PERSON] до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 183-1 КУпАП та призначено йому адміністративне стягнення у вигляді 120 (сто двадцять) годин суспільно корисних робіт. Ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 29.11.2023 року [PERSON] продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів. Відповідно до висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Чорноморської міської ради Одеського району Одеської області, затвердженого рішенням виконавчого комітету Чорноморської міської ради Одеського району Одеської області від 22.12.2023 року №441, орган опіки та піклування- виконавчий комітет Чорноморської міської ради Одеського району Одеської області вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] відносно малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Статтею 150 Сімейного кодексу України встановлено обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини, в тому числі зобов`язання піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною освіти. Відповідно до п.2 ч.1 ст.164 Сімейного Кодексу України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання батьківських обов`язків по вихованню дитини. Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава позбавлення батьківських прав, можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Згідно з ч. 1 ст. 20 Конвенції ООН про права дитини, дитина, яка тимчасово або постійно позбавлена сімейного оточення, має право на особливий захист і допомогу, які надаються державою. Відповідно до п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30.03.2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав", ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Постановою Верховного Суду від 6 травня 2020 року у справі № 753/2025/19 (провадження № 61-1344св20) роз`яснено умови позбавлення особи батьківських прав . КЦС ВС роз`яснив, за яких умов особа може бути позбавлена батьківських прав через невиконання батьківських обов`язків. Так, пунктом 2 ч. 1 ст. 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини. Тлумачення цієї норми права дає змогу зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Статтею 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року передбачено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращий бік неможливо і лише за наявності вини у їхніх діях. Питання щодо сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав свідчить про його інтерес до дитини. За обставин недоведеності свідомого нехтування відповідачем батьківськими обов`язками, а також враховуючи те, що батько дитини проти позбавлення батьківських прав заперечує, висновок органу опіки та піклування щодо доцільності позбавлення відповідача батьківських прав стосовно малолітньої дочки не є обов`язковим для суду (частини 5, 6 ст. 19 СК України), від його висновку суд має право мотивовано відступити, такий висновок є доказом у справі, який підлягає дослідженню та оцінці судом. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] висловлював бажання спілкуватися з дітьми, має намір на відновлення відносин з ними, відтак суд вважає, що родинний зв`язок між батьком і дітьми можливо відновити, а тому не вбачається доведеності обставин необхідності застосування до відповідача такого крайнього заходу впливу як позбавлення батьківських прав, тобто природних прав, наданих батькам щодо дитини на її виховання, доцільність вжиття якого органом опіки та піклування достатньо не аргументовано. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року (далі - Декларація), у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю (батьком). Також, ВССУ у справі № 211/559/16-ц від 01.11.2017 року зауважив, що позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини та допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Позивачем та її представником не доведено, що поведінка відповідача відносно дітей є свідомим нехтуванням ним своїми батьківськими обов`язками та наявність в його діях вини. Також позивач та її представник не довели та не надали суду доказів, в чому полягає захист інтересів дітей шляхом позбавлення батька по відношенню до дитини батьківських прав. У судовому засіданні було встановлено, що відповідач по справі дійсно не приймає участі у вихованні дітей через виниклі неприязні відносини між ним та матір`ю та через те, що наразі він знаходиться в умовах позбавлення волі, однак відповідач досі не втратив інтересу до дітей та, як зазначено представником, має намір налагодити із ними відносини. Так само не можуть бути беззаперечними доказами для позбавлення батьківських прав довідки з навчального закладу та медичних установ, які містять загальні фрази щодо неучасті відповідача у вихованні дітей і не розкривають всіх аспектів та змісту такої складної категорії, як участь у вихованні дитини, вони в сукупності з іншими доказами не є достатніми для позбавлення відповідача батьківських прав. Далі продовжуючи аналіз необхідності позбавлення відповідача батьківських прав для суду є важливим питання, яким чином така юридична процедура (мається на увазі позбавлення батьківських прав) змінить існуючу ситуацію в бік покращення «положення дитини» та сприятиме реалізації її інтересів. Суд розуміє можливе існування між сторонами неприязних відносин, але дані суперечки не повинні йти на шкоду дітям і можуть лише свідчити про взаємну неправильну поведінку сторін по відношенню до дітей і ніяк не свідчать про необхідність позбавлення одного із батьків батьківських прав, наведене вимагає від обох з батьків зміни свого ставлення до спільної їх участі у вихованні дітей. Аналізуючи особу відповідача, суд звертає увагу, що в матеріалах справи відсутні докази того, що він притягувався до кримінальної та адміністративної відповідальності у зв`язку із неналежним поводженням щодо дитини, вчиняв насильство по відношенню до неї. Важливим для є те, що відповідачу ніколи раніше не виносились попередження про неналежне виконання батьківських обов`язків і його поведінка не була предметом розгляду компетентних органів, що в сукупності з іншими обставинами переконує суд, що відповідача не потрібно позбавляти батьківських прав. Суд наголошує, дійсно роль батька у вихованні дитини є край важливою для неї і посідає одне із найважливіших місць у вихованні дитини, а тому позбавлення батька батьківських прав по відношенню до дитини повинно здійснюватися як крайній захід і вимагає обов`язкового дослідження можливості застосування інших, менш радикальних заходів. Також, як вбачається з висновку органу опіки та піклування, за результатами опитування малолітніх [PERSON] , [PERSON] в службі у справах дітей встановлено, що вони знають, що у них є десь у м. Запоріжжі батько [PERSON] , але ніяких почуттів до нього вони не відчувають. Батько не приходить до них в гості, не телефонує, не вітає з святами, не дарує подарунків. 3 свого боку діти також не виявляють родинних почуттів до батька, не мають бажання спілкуватися з ним. Своїм батьком вони вважають [PERSON] (чоловіка матері). [PERSON] та [PERSON] разом з молодшим братиком, мамою та [PERSON] комфортно, спокійно. [PERSON] займається бальними танцями, відвідує заняття з англійської мови. [PERSON] відвідує спортивну секцію з футболу та заняття з англійської мови. Відповідно до особистої думки дітей, під час опитування службою у справах дітей, не можна стверджувати щодо існування однозначного висновку про втрату довіри та любові до батька, незважаючи на те, що діти зазначили, що батько їм не телефонує, не проявляє до них інтересу. Дослідивши вказане, суд зазначає, що важливими при врахуванні думки дітей органом опіки, є ті обставини, що вони довгий час мешкають разом із матір`ю, яка створила нову сім`ю з іншим чоловіком, також враховується міра набуття ними знань, досвіду і розуміння дійсності, усвідомлення сутності проблеми враховуючи їх вік, а тому їх поглядам надається менша значимість при оцінці найкращих інтересів, наприклад в порівнянні з більш дорослою людиною. Тому суд наголошує, що думка дітей хоч і має значення, але в сукупності з іншими обставинами не є вирішальною. Причиною негативного ставлення дітей до свого батька суд вважає не тільки бездіяльність останнього, але і деякий психологічний вплив з боку позивача, який якщо навіть не виявлявся в її активній поведінці, але з кожним роком міцнів через сталі сімейні зв`язки, які склались між нею та дітьми. При цьому суд не заперечує, що дітям дійсно необхідно жити саме з матір`ю та її родиною, проте з цього всього не слідує, що біологічний батько не вправі спілкуватися з ними, а такий невеликий проміжок часу розлуки з батьком не виключає поновлення дитячо-батьківського зв`язку. В обґрунтування цього доводу суд приводить приклад справи «Mandet c. France, в якій 11 років бездіяльності батька не розглядалась Європейським судом як обставина, що є підставою для позбавлення його батьківських прав. Навпаки, суд зазначив, що існує потенційна вигода майбутніх дитячо-батьківських відносин, оскільки поновлення цього зв`язку надає дитині можливість отримати більше, ніж втратити. Таким чином, в даній конкретній ситуації, суд, співставляючи інтереси окремої особи в право якої здійснюється втручання (відповідача), враховуючи суспільні інтереси та інтереси дитини, знаходить, що не позбавлення батьківських прав відповідача буде кращим заходом для дітей ніж зворотнє, оскільки позбавлення батьківських прав не вплине ні на обставини щодо виховання і розвитку дітей, не створює додаткових умов щодо її безпечного виховання, захисту її здоров`я, не сприяє захисту її прав взагалі, а не вжиття такої процедури створює умови для дітей і батька для належного спілкування і розвитку дітей, особливо в тій ситуації, коли батько виявив таке бажання, це створить умови для додаткових гарантій для дітей, навіть матеріального характеру. Що стосується висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Чорноморської міської ради Одеського району Одеської області, суд вважає за необхідне зазначити, що органом опіки не надано мотивованого висновку щодо розв`язання даного спору. З урахуванням наведеного, суд вважає за необхідне у позові відмовити повністю.

Outcome: dismissed