Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-22 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом до відповідача та просить стягнути суму заборгованості за кредитним договором №2369738 в розмірі 32800грн. та судові витрати. Свої вимоги мотивує наступним. 16.09.2021 року між ТзОВ "Лінеура Україна" (первісний кредитор) та [PERSON] був укладений договір про надання коштів у позику №2369738. 15.07.2022 між ТзОВ "Лінеура Україна" та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Росвен інвест Україна» укладено Договір факторингу №2-15072022, у відповідності до умов якого відступило ТОВ «Фінансова компанія «РОСВЕН ІНВЕСТ УКРАЇНА» права вимоги до відповідача за кредитним договором. Оскільки відповідач зобов`язання за договорами кредиту не виконує, заборгованість не сплачує, позивач просить суд стягнути вищевказану суму заборгованості та понесені витрати по сплаті судового збору. Ухвалою Сокальського районного суду Львівської області від 11.01.2024 року відкрито провадження у справі та вирішено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Клопотань від жодної із сторін про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (виклику) сторін до суду не надходило, а тому відповідно до ч.5 ст.279 ЦПК України суд постановив розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними в справі матеріалами. 13.02.2024р. відповідач надала відзив на позовну заяву, в якому просила відмовити у задоволенні позовних вимог та стягнути в її користь судові витрати. Враховуючи наведене, відповідно до ч.8 ст. 178 та ч.5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов наступних висновків. Відповідно до положень ч.1 ст. 13 Цивільного процесуального кодексу України (далі по тексту - ЦПК України) суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що 16.09.2021 року між [PERSON] та ТзОВ "Лінеура Україна" було укладено договір про надання коштів на умовах споживчого кредитування №2369738, на суму\~\~ 10 000грн. Пунктом 1.4.1 договору встановлено, що за користування кредитом позичальник сплачує проценти у розмірі 1,90 % в день. Пунктом 1.3. договору встановлено, що строк кредиту 30 днів. У відповідності до п.1.5 та 1.6 договору, орієнтовна реальна річна процентна ставка на дату укладення договору складає 24079,41%\~ та орієнтовна загальна вартість кредиту складає 15 700грн. 15.07.2022 між ТзОВ "Лінеура Україна" та ТзОВ "Росвен інвест Україна" укладено Договір факторингу №2-15072022, у відповідності до умов якого ТзОВ "Лінеура Україна" передає (відступає) ТзОВ "Росвен інвест Україна" за плату належні йому Права Вимоги, а ТзОВ "Росвен інвест Україна" приймає належні ТзОВ "Лінеура Україна" права вимоги до Боржників, вказаними у Реєстрі боржників. Відповідно до Реєстру боржників до Договору факторингу ТзОВ "Росвен інвест Україна" набуло права грошової вимоги до Відповідача кредитним договором № 2369738 в розмірі\~ 32 800грн., з яких 10 000грн. -\~ заборгованість за основним боргом та 22 800грн. - заборгованість за відсотками. Щодо тверджень відповідача про те, що позивачем не надано належних доказів на підтвердження підписання договору про надання кредиту цифровим електронним підписом слід зазначити наступне. На підставі ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з положень ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Статтею 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (стаття 628 ЦК України). Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. (ст. 627 Цивільного кодексу України) Відповідно до положень ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. В статті 3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним таГосподарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Частина 5статті 11 Закону України «Про електронну комерцію`передбачає, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію`визначає, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: - електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; - електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; - аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Стаття 652 ЦК Українидає визначення, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти. Розмір процентів може встановлюватися договором. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням (ст.610 ЦК України). Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно із ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 ЦК України, якою регламентовано, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Із розрахунку заборгованості за кредитним договором № 2369738 в розмірі 32800грн., з яких 10 000грн. -\~ заборгованість за основним боргом та 22800грн. - заборгованість за відсотками. Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України). Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України). Разом з цим, щодо тверджень відповідача про те, що позивачем не надано належних доказів на підтвердження\~ факту укладення договору факторигну та перерахунку коштів слід зазначити наступне. Згідно з п. 1 ч.1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав за правочином (відступлення права вимоги). Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом (ч. 3 ст. 512 ЦК України). Жодних обмежень щодо заміни кредитодавця у зобов`язанні, що випливає з кредитного договору, закон не містить, таких обмежень не встановлено і укладеними між фінансовими установами та відповідачем договором позики. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 514 ЦК України). Згідно зі ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до положень ст. ст. 1077, 1079 цього ж Кодексу за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор), яким може бути лише банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції, передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Частина 1 ст. 1078 ЦК України визначає, що предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога) а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Отже, в даному випадку слід виходити з презумпції правомірності правочину вищезазначених договорів у цій справі (ст. 204 ЦК України), а також презумпції обов`язковості виконання договору (ст. 629 ЦК України). Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним, а договір є обов`язковим для виконання сторонами. У порушення норм закону та умов договору відповідачка зобов`язання за вказаними договорами належним чином не виконала, а, також, не надала доказів, що сплачувала заборгованість первісному кредитору після відступлення права вимоги позивачу. З огляду на викладене, суд дійшов до висновку про наявність підстав для стягнення з [PERSON] на користь позивача заборгованості за основною сумою в розмірі 10 000грн. за кредитним договором № 2369738. За змістом статті 1048 ЦК України, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Такі висновки викладені, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року (справа №444/9519/12) та 04 липня 2018 року (справа №310/11534/13-ц), в постанові Верховного Суду від 15 березня 2023 року (справа №300/438/18). За умовами кредитного договору № 2369738 від 16.09.2021 року передбачено надання кредиту в розмірі 10 000 грн. строком на 30 днів, тобто до 15.10.2021 року. Отже, ТзОВ "Росвен інвест Україна" має право на стягнення процентів за користування кредитними коштами за вказаним договором, нарахованих за 30 днів кредитування до 15.10.2021р., що виходячи із установлених в договорі процентних ставок, становить 5700 грн. Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Разом з цим, відповідч просить стягнути з позивача понесені нею судові витрати, в тому числі витрати на правничу допомогу. Згідно ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, з поміж іншого, витрати на професійну правничу допомогу. Статтею 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» визначено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Відповідач підтвердив витрати на правничу допомогу договором про надання правничої допомоги № 1 від 01.02.2024р., детальним описом робіт (наданих послуг), актом приймання-передачі наданої правової допомоги від 01.02.2024, квитанцією КБ "Райффайзен Банк" про сплату коштів на суму 4000 грн. Позивач просив стягнути з відповідача 32 800грн. Суд дійшов до висновку, що позовні вимоги\~ ТзОВ "Росвен інвест Україна" слід задовольнити частково та стягнути з відповідачки в користь позивача 10 000грн. - заборгованості за основною сумою боргу та\~ 5 700 грн.\~ - заборгованості за відсотками, всього на загальну суму 15 700грн.\~ В решті вимог відмовлено. Тобто, з відповідача на користь позивача стягнуто 47,86% від заявленої позивачем суми (32 800грн. х100 : 15 700грн. = 47,86). А отже, відмовлено у 52,14 % вимог. Відповідно, оскільки позов задоволений частково, з позивача на користь відповідача\~ [PERSON] слід стягнути частину понесених останньою витрат на правову допомогу, яка складатиме 1915грн. 40 коп.\~

Outcome: partial