Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-08 00:00:00

05.04.2023 [PERSON] звернувся до Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області з позовом до [PERSON] про визначення місця проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , разом з ним за адресою: [ADDRESS] . Позовні вимоги обгрунтовані тим, що позивач та відповідач проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу. Під час спільного проживання у них [INFO] народився син - [PERSON] . Реєстрація народження дитини була проведена за спільною заявою батька та матері. Починаючи з 2022 р. позивач та відповідачка перестали проживати разом. Малолітній син після цього залишився проживати з батьком (позивачем по справі), де й проживає й нині та перебуває на повному утриманні позивача. Відповідачка (мати дитини) самоусунулася від виховання та утримання сина, переїхала жити в іншу місцевість. У сторін почали виникати суперечності щодо місця проживання дитини. На даний час позивач повністю опікується дитиною, займається її вихованням та утриманням. У цьому йому допомагає його мати - [PERSON] . Позивач звертався до органу опіки та піклування щодо визначення місця проживання сина та отримав висновок на свою користь, оскільки він має належні умови для проживання, виховання та розвитку дитини, має дохід та позитивно характеризується за місцем проживання та роботи. Натомість відповідачка не має власного житла, відсутній дохід та відсутність найголовнішого - бажання бути з дитиною, опікуватися нею, виховувати. Разом із тим позивач зазначає, що не чинитиме перешкод у спілкуванні матері з сином та готовий сприяти тому, щоб дитина не була позбавлена піклування матері. Ухвалою судді від 27.04.2023 року провадження по справі відкрито та ухвалено проводити розгляд справи за правилами загального позовного провадження. 25.09.2023 р. ухвалою суду підготовче провадження було закрито та справу призначено до судового розгляду по суті. У судовому засіданні 27.02.2024 позивач та його представник - адвокат Брус С.М. підтримали позов та наполягали на його задоволенні. У подальшому в судове засідання 09.05.2024 р. сторона позивача не з`явилася, але адвокат скерував до суду заяву про розгляд справи в їх відсутність, позов просив задовольнити, проти заочного рішення не заперечував. Відповідачка в судове засідання не з`явилася, не повідомивши суд про причину неявки, хоча про день, час та місце розгляду справи була повідомлена в установленому законом порядку. Представник Органу опіки та піклування виконавчого комітету Вознесенської сільської ради Золотоніського району Черкаської області - Курятник С.А. у судовому засіданні 27.02.2024 р. підтримала позов та наполягала на його задоволенні, вказавши, що орган опіки надав позивачу висновок про доцільність проживання дитини з батьком, оскільки мати дитини участі у вихованні не приймає. Відповідно до вимог ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Так як відповідачка належним чином повідомлена про дату, час і місце судового засідання, але в судове засідання не з`явилася без поважних причин, не подала відзив, позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, суд вважає за можливе проводити заочний розгляд справи. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, у зв`язку з розглядом справи за відсутності учасників справи. Дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до наступного висновку. Згідно з ч.ч.2, 8, 9 ст. 7 СК України, сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Відповідно до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя статті 11 Закону України «Про охорону дитинства»). Згідно ст.12 Закону України «Про охорону дитинства», на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Відповідно до ч.1 ст. 18, ч.1ст. 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. У ч.1ст.9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до ст. 31 ЦК України малолітньою особою є дитина віком до чотирнадцяти років. За приписами ч.4 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Відповідно до ч. 1 ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Згідно з ч.1 ст.160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Положеннями частини 1 ст. 161 СК України визначено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. У рішенні Європейського суду з прав людини від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (параграф 76). У параграфі 54 рішення Європейського суду з прав людини «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року, заява № 31111/04, зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини. Аналіз наведених норм права, практики Європейського суду з прав людини дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. Міжнародні та національні норми не містять положень, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною. При визначенні місця проживання дитини судам необхідно крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору. Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах. Судом встановлено, що позивач та відповідач являються батьками [PERSON] , [INFO] , що стверджено копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 19.06.2020 р. та витягом з Державного реєстру актів цивільного стану про державну реєстрацію народження №00039043372 від 28.03.2023 р. Рішенням Вознесенської сільської ради від 23.02.2023 р. №11 було затверджено висновок органу опіки та піклування «Про визначення місця проживання малолітнього [PERSON] ». Копія рішення міститься в матеріалах справи. Згідно копії висновку орган опіки та піклування виконавчого комітету Вознесенської сільської ради Золотоніського району Черкаської області вважає за доцільне визначити місце проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] , разом з батьком [PERSON] , [INFO] , за адресою: [ADDRESS] . Належні умови проживання [PERSON] , [INFO] , разом із батьком [PERSON] , [INFO] , за адресою: [ADDRESS] , стверджені копією акта обстеження умов проживання від 23.03.2023 р. Відповідно до копії довідки виконавчого комітету Вознесенської сільської ради від 24.03.2023 №193, позивач зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , а фактично проживає за адресою: [ADDRESS] . Разом з ним проживає його сина [PERSON] , [INFO] та перебуває на повному його утриманні. Відповідно до копії довідки №29 від 16.03.2023 р. [PERSON] працює на підприємстві СТОВ «Пальміравідгодівля» та відповідно до довідки №20 від 16.02.2023 його дохід за період з 01.01.2022 по 31.12.2022 р. склав 157695,72 грн. За місцем роботи [PERSON] характеризується позитивно, що стверджено копією характеристики директора СТОВ «Пальміравідгодівля» №30 від 16.03.2023 р. З копії характеристики, виданої виконкомом Вознесенської сільської ради №194 від 23.03.2023 р. вбачається, що позивач [PERSON] за місцем проживання також характеризується позитивно. Положеннями ст. 19 СК України встановлено, що при розгляді спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, визначення місця проживання дитини, обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних в результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. З огляду на викладене, виходячи з інтересів дитини, а також дотримуючись балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дітей і обов`язком батьків діяти в їх інтересах, враховуючи проживання малолітньої дитини з батьком, добросовісне виконання ним батьківських обов`язків, створення для дитини необхідних умов для проживання та розвитку, забезпечення її усім необхідним, а також відсутність виключних обставин, які б унеможливлювали проживання дитини з батьком, чи негативно впливали на її виховання та розвиток, зважаючи на самоусунення матері від виконання батьківських обов`язків, суд приходить до висновку про задоволення заявлених вимог у повному обсязі. При цьому суд вказує на те, що визначення місця проживання дитини разом із батьком не позбавляє права матері дитини-відповідача в справі, спілкуватися з дитиною та не обмежує її в здійсненні батьківських прав та обов`язків, оскільки мати дитини в разі визначення місця проживання останньої з батьком не обмежена в своєму праві на спілкування з дитиною, прояву турботи відносно неї та участі в її вихованні. Враховуючи вище викладене суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають до повного задоволення. На підставі ст. 141 ЦПК України необхідно стягнути з відповідачки на користь позивачки сплачений судовий збір в розмірі 1073,60 грн.

Outcome: approved