Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-22 00:00:00

Представник позивачки [PERSON] - адвокат Макух А.В. 01 листопада 2023 року звернувся до Калуського районного суду Івано-Франківської області з позовною заявою до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Гардіан» (далі Товариство) про відшкодування шкоди та стягнення страхового відшкодування та просила стягнути з відповідача на користь позивачки страхове відшкодування моральної шкоди у розмірі 39000 грн, 20556.73 грн. витрат понесених на лікування та судові витрати. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 15 травня 2022 року мала місце дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля марки «Hyundai Tucson», д.н.з. [NUMBER] . Під час поїздки [PERSON] перебував на капоті, з якого впав та помер в лікарні. Цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу на момент дорожньо-транспортної пригоди була застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів у Товаристві. 12.08.2022 позивач через свого представника звернулася до відповідача із заявою про виплату страхового відшкодування, в тому числі моральної шкоди та витрат на лікування. У листопаді 2022 року відповідачу надіслано копію вироку суду. У липні 2023 року відповідачу надіслано завірені копії медичних документів. У липні 2023 року відповідач виплатив страхове відшкодування витрат на поховання в розмірі 22506.00 грн. У серпні 2023 року відповідач виплатив страхове відшкодування моральної шкоди в розмірі 39000.00 грн. Листом від 27.09.2023 відповідач повідомив, що сума виплати страхового відшкодування моральної шкоди зменшується на підставі ч.2 ст.1193 ЦК України. Щодо витрат на лікування відповідач відмовив у виплаті на підставі ст.ст.23, 1166 ЦК України. Позивачка вважає, відмову Товариства у виплаті страхового відшкодування необґрунтованою та такою, що порушує права потерпілих на отримання страхового відшкодування. Зазначені обставини є підставою для звернення позивачки із зазначеним позовом до суду. Відповідно до ухвали судді Калуського районного суду Івано-Франківської області від 01.11.2023 цивільну справу за позовною заявою [PERSON] до ТДВ" Страхова компанія "Гардіан" про стягнення невиплаченого страхового відшкодування передано за підсудністю до Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області. Ухвалою судді Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 23 листопада 2023 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. 26.12.2023 представником відповідача [PERSON] було подано відзив на позовну заяву, відповідно до якого Товариство позовні вимоги позивачки не визнає у повному обсязі та просить у їх задоволенні відмовити. ТДВ СК «Гардіан» не погоджується із заявленими позовними вимогами, вважає їх незаконними, необґрунтованими, такими, що не підлягають задоволенню з огляду на наступне. Щодо необґрунтованості вимог у частині страхового відшкодування витрат на лікування у розмірі 20666, 73 грн. представниця відповідача вказала, що витрати, пов`язані із лікуванням потерпілого, шкода, пов`язана з тимчасовою втратою працездатності, відшкодовуються страховиком тільки потерпілому відповідно до положень пункту 1.3 статті 1 розділу 1 Закону №1961-IV, яким є особа, життю та здоров`ю якої заподіяна шкода внаслідок дорожньо-транспортної пригоди за участю забезпеченого транспортного засобу. Щодо необґрунтованості вимог у частині доплати моральної шкоди у розмірі 39000, представник відповідача зазначила, що на момент ДТП син позивачки перебував у стані алкогольного сп`яніння. Його дії - а саме те, що він самостійно, на власний розсуд і з власного бажання, виліз на капот автомобіля, сів спиною до лобового скла, тримаючись руками за виступи капоту та запропонував водію щоб він його так віз. І далі, він не втримавшись, впав з капоту, призвели до дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок якої він отримав тілесні ушкодження, від яких загинув на місці, що і було встановлено досудовим слідством та судом. Отже, на переконання відповідача, такі дії потерпілого цілком підпадають під ознаки грубої необережності, тому відповідач правомірно зменшив розмір страхового відшкодування моральної шкоди на 50 %. У судовому засіданні представник позивачки - адвокат Макух А.В., позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила позов задовольнити. Вказала, що чинним законодавством не обмежується страхова виплата моральної шкоди, а встановлена в чіткому розмірі, тому відповідач неправомірно зменшив вказану виплату. Жодних обмежень з приводу поведінки потерпілого, як на це посилається представник відповідача в законі не передбачено. Крім того, вироком суду не встановлено, що страховий випадок настав з вини потерпілого, навпаки, вирок суду є обвинувальним, тобто вина водія встановлена, його цивільно-правова відповідальність була застрахована відповідачем. Що стосується відшкодування витрат понесених на лікування, такі слід стягнути на користь позивачки, яка фактично їх здійснила. Потерпілий помер, тому його мати, яка фактично сплачувала кошти на ліки, має право на відшкодування вказаних витрат. Представник відповідача [PERSON] позовні вимоги заперечувала посилаючись на те, що страхова компанія вже в повній мірі виплатила передбачені законом виплати. Просила в задоволенні позову відмовити. Суд, заслухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, дослідивши та оцінивши письмові докази, приходить до висновку про задоволення позовних вимог. Так, відповідно до вироку Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 02.09.2022 [PERSON] , 15 травня 2022 року, близько 23 години, в темну пору доби, у суху погоду, керуючи автомобілем «HyundaiTucson» чорного кольору номерний знак [NUMBER] , який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] належить [PERSON] , мешканці міста Калуш, та яким він користувався на підставі довіреності приїхав до села Закерничне Перегінської селищної ради Калуського району Івано-Франківської області разом із [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Поблизу будинку [ADDRESS] , [PERSON] , який перебував в стані алкогольного сп`яніння, заліз на капот автомобіля «HyundaiTucson» номерний знак [NUMBER] , за кермом якого знаходився [PERSON] та запропонував останньому провезти його на капоті. [PERSON] , будучи відповідно до пункту 1.10. Правил дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10 жовтня 2001 року учасником дорожнього руху, грубо порушуючи вимоги Правил дорожнього руху. підпунктів «в», «д» пункту 2.3., відповідно до яких: для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: на автомобілях, обладнаних засобами пасивної безпеки (підголовники, ремені безпеки), користуватися ними і не перевозити пасажирів, не пристебнутих ременями безпеки; не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху; пункту 21.1., відповідно до якого дозволяється перевозити пасажирів у транспортному засобі обладнаному місцями для сидіння в кількості, що передбачена технічною характеристикою так, щоб вони не заважали водієві керувати транспортним засобом і не обмежували оглядовість, відповідно до правил перевезення; підпункту «а» пункту 21.11., відповідно до якого забороняється перевозити: пасажирів поза кабіною автомобіля (крім передбачених цими Правилами випадків перевезення пасажирів у кузові вантажного автомобіля з бортовою платформою або в кузові-фургоні, призначених для перевезення пасажирів), у кузові автомобіля-самоскида, трактора, інших самохідних машин, на вантажному причепі, напівпричепі, в причепі-дачі, в кузові вантажного мотоцикла; виконання яких було необхідною і достатньою умовою для запобігання указаної дорожньо-транспортної пригоди, погодився на пропозицію [PERSON] . Після чого, проявляючи неуважність, увімкнув першу передачу та розпочав рух вказаного вище автомобіля вперед. Проїхавши близько 20 метрів [PERSON] побачив, що [PERSON] дещо зсунувся з капоту вперед, тому вирішив зупинити автомобіль, натиснувши на педаль гальмів. Коли автомобіль зупинився, [PERSON] не втримався та впав з капоту автомобіля на проїжджу частину дороги, внаслідок чого останній отримав відповідно до висновку судово-медичної експертизи Обласного бюро судово-медичної експертизи Івано-Франківської обласної державної адміністрації № 488 від 30 травня 2022 року тілесні ушкодження у вигляді відкритої черепно-мозкової травми з переломом потиличної кістки зліва з переходом на основу, крововиливом над твердою мозковою оболонкою в проекції перелому, переломом лівої стінки основної пазухи, крововиливом під тверду мозкову оболонку в середній і задній черепних ямках справа, в задній черепній ямці зліва, крововиливами під м`яку мозкову оболонку в правій та лівій лобних долях, в проекції їх полюсів, в лівій тім`яній долі, в обох потиличних долях, крововиливом в лівий боковий шлуночок, забоєм речовини головного мозку тяжкого ступеня в проекції полюса правої лобної долі з поширенням на тім`яну долю, в правій скроневій ділянці в проекції полюса, крововиливом в речовину лівої півкулі мозочка, крововиливом в м`які тканини голови в лівій потиличній ділянці, від яких втратив свідомість та був доставлений в Комунальне некомерційне підприємство «Обласна клінічна лікарня» Івано-Франківської обласної ради, де 27 травня 2022 року, не приходячи до свідомості помер. Смерть [PERSON] відповідно до зазначеної вище експертизи настала від відкритої черепно-мозкової травми з крововиливами над, під оболонки, в речовину та шлуночки головного мозку, забоєм речовини головного мозку тяжкого ступеня, переломом кісток черепа, яка ускладнилась гнійним менінгітом та розвитком гострої мозкової недостатності. На момент вчинення дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність водія [PERSON] була застрахована у ТДВ «СК «Гардіан» відповідно до полісу № АР2009473 (діючий на 15.05.2022) - транспортний засіб «HyundaiTucson» номерний знак [NUMBER] . Позивачка через свого представника звернулася до Товариства із заявою про виплату страхового відшкодування на загальну суму 121062, 73 грн. до заяви було долучено копії документів про родинний зв`язок та понесених витрат на лікування (а.с.10-47) Сторонами не оспорюється, що відповідачем виплачено позивачці страхове відшкодування витрат на поховання в розмірі 22506.00 грн. та страхове відшкодування моральної шкоди в розмірі 39000.00 грн., тобто відповідач визнав свій обов`язок виплатити позивачу страхове відшкодування та прийняв відповідне рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), і вказана обставина визнана учасниками справи. 27.09.2023 позивачці надано відповідь про відмову у виплаті страхового відшкодування моральної шкоди у розмірі 39000 грн, та 20556.73 грн. витрат понесених на лікування (а.с.49). Таку відмову мотивовано тим, що мала місце груба необережність потерпілого, та відмовив у виплаті витрат на лікування, оскільки вказана вимога повинна бути пред`явлена до винуватця ДТП. Суд вважає, що відповідачем безпідставно відмовлено у виплаті вказаних страхових виплат, виходячи з наступного. Цивільно правові відносини, які склалися між сторонами відносяться до відносин у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Відповідно до частини 1 статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно із частинами 1, 2, 5 статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Відповідно до частини 1 статті 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення. Відповідно до постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України від 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. З огляду на презумпцію вини завдавача шкоди (частина друга статті 1166 ЦК) відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п`ята статті 1187 ЦК, пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК). Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду. Відповідно до статті 3 Закону України від 01 липня 2004 року № 1961-IV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон) обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Статтею 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено порядок відшкодування шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого. Зокрема, у пункті 27.1. зазначено, що страхове відшкодування (регламентна виплата) виплачується, якщо смерть потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди настала протягом одного року після дорожньо-транспортної пригоди та є прямим наслідком цієї дорожньо-транспортної пригоди. У пункті 27.3. визначено, що страховик (у випадках, передбачених підпунктами «г» і «ґ» пункту 41.1 та підпунктом «в» пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами. Відповідно до висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18), у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди. З огляду на презумпцію вини заподіювача шкоди, передбаченої частиною другою статті 1166 Цивільного кодексу України, відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоду було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п`ята статті 1187 Цивільного кодексу України, пункт 1 частини другої статті 1167 Цивільного кодексу України). Порядок та умови відшкодування шкоди безпосередньо встановлено Цивільним кодексом України, відповідно до якого умовами відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є протиправність поведінки заподіювача шкоди, наявність цієї шкоди у потерпілого і причинного зв`язку між ними. При цьому слід враховувати, що особливі правила статті 1187 Цивільного кодексу України діють тоді, коли шкоду завдано тими властивостями об`єкта, через які діяльність із ним визнається джерелом підвищеної небезпеки. Головною особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є те, що володілець небезпечного об`єкта зобов`язаний відшкодувати шкоду незалежно від його вини. Перед потерпілим несуть однаковий обов`язок відшкодувати завдану шкоду як винні, так і невинні володільці об`єктів, діяльність з якими є джерелом підвищеної небезпеки. Разом із тим, відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, має свої межі, за якими відповідальність виключається. До них належать непереборна сила та умисел потерпілого. Під умислом потерпілого слід розуміти усвідомлене бажання особи заподіяти шкоду. При цьому особа повинна розуміти значення своїх дій та мати змогу керувати ними. Обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається також на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція заподіювача шкоди. Такі правові висновки зроблені у постановах Верховного Суду від 05 червня 2019 року у справі № 466/4412/15-ц (провадження № 61-37654св18), від 15 серпня 2019 року у справі № 756/16649/13-ц (провадження 61-26702св18), від 02 жовтня 2019 року у справі № 447/2438/16-ц (провадження № 61-26195св18), від 11 грудня 2019 року у справі № 601/1304/15-ц (провадження № 61-33216св18), від 03 червня 2020 року у справі № 345/3335/17 (провадження № 61-22598св18), від 07 жовтня 2020 року у справі № 742/637/19 (провадження № 61-320св20). Судом встановлено, що дорожньо-транспортна подія, внаслідок якої помер [PERSON] , мала місце в межах строку дії договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, отже, вищевказана обставина є страховим випадком. Таким чином, загальний розмір страхового відшкодування стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами. Цей розмір страхового відшкодування є мінімальним. Вказані норми є імперативними та відповідають меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, які є джерелом підвищеної небезпеки. Відповідно до статті 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» мінімальна заробітна плата з 1 січня 2022 року складає 6500 грн. З урахуванням вищенаведеного, суд приходить до висновку, що розмір страхового відшкодування моральної шкоди, завданої смертю сина позивачки, внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, який підлягав виплаті їй відповідачем, не може бути меншим ніж 78000,00 грн. (12*6500,00 грн), а відтак позовна вимога про стягнення недоплаченої суми страхового відшкодування в розмірі 39000,00 грн. є обгрунтованою та підлягає до задоволення. Посилання в відзиві на те, що у разі наявності грубої необережності зі сторони потерпілого шкода може бути поділена або зменшена спростовуються вищезазначеними нормами права та судовою практикою.Посилання страхової компанії на п.27.3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», як на підставу для виплати страхового відшкодування у розмірі 50%, зважаючи на невірне тлумачення відповідачем норм чинного законодавства. Крім того, відповідно до статті 24 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з лікуванням потерпілого відшкодовуються обґрунтовані витрати, пов`язані з доставкою, розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням, протезуванням та реабілітацією потерпілого у відповідному закладі охорони здоров`я, медичним піклуванням, лікуванням у домашніх умовах та придбанням лікарських засобів. Зазначені в цьому пункті витрати та необхідність їх здійснення мають бути підтверджені документально відповідним закладом охорони здоров`я. З товарних чеків, встановлено, що розмір понесених витрат на лікування [PERSON] , з моменту ДТП до настання його смерті, становив 20556.73 грн. вказана сума відповідачем не оспорювалася. Пунктом 36.4. цього ж Закону визначено, що виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється безпосередньо потерпілому (іншій особі, яка має право на отримання відшкодування) або погодженим з ним особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна, сплатили страхове відшкодування за договором майнового страхування (крім регламентної виплати, передбаченої підпунктом «а» пункту 41.1 статті 41 цього Закону), лікування потерпілих та інші послуги, пов`язані з відшкодуванням збитків. Тому доводи відповідача, щодо отримання відшкодування витрат на лікування мають тільки потерпілі особи є необґрунтованими. За таких обставин, відсутні підстави для відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на лікування в розмірі 20556.73 грн. Таким чином, позовні вимоги в частині стягнення страхового відшкодування підлягають задоволенню у повному обсязі. Щодо розподілу між сторонами судових витрат. Відповідно до приписів пункту 1 частини другої статті 141 Цивільного процесуального кодексу України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи у разі задоволення позову покладаються на відповідача. Так, ціна позову становить 59556 грн. 73 коп., судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь держави в розмірі мінімальної ставки, яка була встановлена Законом України «Про судовий збір» на час подання позову для юридичних осіб - 3028 грн.

Outcome: approved