Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-09 00:00:00

[PERSON] , заінтересовані особи\~Орган опіки\~та піклування,\~в особі\~Великоолександрівської селищної\~ради Бериславського\~району Херсонської\~області,\~ [PERSON] , звернувся із заявою про визнання особи недієздатною. Заявлені вимоги мотивовані тим, що мати заявника [PERSON] тривалий час хворіє, має розлади особистості та поведінки, внаслідок порушення функцій організму, виявляє психічні хронічні розлади, внаслідок яких не здатна усвідомлювати своїх дій та керувати ними, не виходитьз житлового будинку самостійно, а тому потребує опіки. Тому заявник просить визнати [PERSON] , [INFO] , недієздатною; призначити опікуном недієздатної особи [PERSON] , [INFO] . У судовому засіданні заявник зазначив, що з матір`ю проживають окремо. Щодня він привозить їй їжу та забирає речі для прання. Мати хворіє з 2021 року, проте раніше опіку не оформлював. Зараз звернувся із заявою, з огляду що є в цьому необхідність, оскільки повинен стати на облік в ТЦК. Заінтересована особа [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що проживає в смт Велика Олександрівка, проживає сама. ЇЇ син [PERSON] кожного дня приїздить до неї, привозить їжу та гуманітарну допомогу. Ще до неї навідується сусідка. Раніше зверталася до соціальних служб за допомогою, як одинокопроживаюча, однак надані послуги соціального працівника їй не сподобалися, тому вона від них відмовилася. Щодо заяви сина про визнання її недієздатною пояснила, що син сказав їй прибути до суду, тому вона прибула. Інших пояснень не надала. Представник заінтересованої особи у судове засідання не з`явився. З`ясувавши позиції учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що в заяві необхідно відмовити з огляду на таке. Суд встановив, що заявник [PERSON] є сином [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 27.05.2022. За довідкою КП «Криворізька багатопрофільна лікарня з надання психіатричної допомоги» Дніпропетровської обласної ради вих№684 від 26.07.2022, [PERSON] повідомлено, що вона страждає на хронічний психічний розлад. За висновком ЛКК №45/2 від 25.05.2022, [PERSON] за станом здоров`я через порушення функцій організму не може самостійно пересуватися та самообслуовуватися, потребує постійного стороннього догляду. До матеріалів справи додано перші сторінки висновку №123 від 28.07.2022, висновку від 06.07.2023, за якими повний зміст встановити не можна. Інші докази до матеріалів не додані. Стаття 3 Закону України "Про психіатричну допомогу" визначає презумпцію психічного здоров`я: кожна особа вважається такою, яка не має психічного розладу, доки наявність такого розладу не буде встановлено на підставах та в порядку, передбачених цим Законом та іншими законами України. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 39 ЦК України, фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними. У постанові Верховного Суду України від 19 жовтня 2016 року у справі N 6-384цс16 зроблено висновок, що "за положеннями частини першої статті 39 ЦК України фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними. При цьому зміст цієї норми слід тлумачити таким чином, що суд має право, але не зобов`язаний визнати фізичну особу недієздатною. Частиною другою статті 39 ЦК України встановлено, що порядок визнання фізичної особи недієздатною встановлюється ЦПК України. Відповідно до статті 239 ЦПК України суд за наявності достатніх даних про психічний розлад здоров`я фізичної особи призначає для встановлення її психічного стану судово-психіатричну експертизу. Метою проведення судово-психіатричної експертизи є з`ясування наявності чи відсутності психічного розладу, здатного вплинути на усвідомлення особою своїх дій та керування ними. Висновок про недієздатність фізичної особи слід робити, перш за все, на основі доказів, які свідчать про внутрішній, психічний стан особи в сукупності за умови, що особа страждає саме хронічним, стійким психічним розладом, внаслідок чого у особи виникає абсолютна неспроможність розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними, і в основу рішення суду про визнання особи недієздатною не може покладатися висновок експертизи, який ґрунтується на припущеннях. Суд звертає увагу, що дієздатність - це категорія цивільного та цивільно-процесуального права. Набуття дієздатності, обмеження дієздатності та визнання особи недієздатною встановлюються зазначеними галузями права та відбувається за рішенням суду. Обмеження дієздатності та визнання особи недієздатною обмежує здатність фізичної особи самостійно вступати в правовідносини, та після визнання такого факту особі призначається опікун чи піклувальник. Таким чином, недієздатність - втрата здатності здійснювати особою цивільні права та обов`язки внаслідок тяжкого порушення психічного стану. Критерії недієздатності психічно хворих визначені в Цивільному кодексі України. Стан недієздатності характерний тільки для фізичних осіб та встановлюється в судовому порядку після обов`язкового проведення судово-психіатричної експертизи. Визнання особи недієздатною - це не тільки визначення стану здоров`я, але й складне юридичне поняття, яке містить в собі два критерії: медичний та юридичний (психологічний). Під медичним критерієм слід розуміти "хронічний, стійкий психічний розлад". Другий, юридичний (психологічний) критерій, вказує на нездатність особи усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними. Але чіткого категоричного розмежування юридичного (психологічного) та медичного критеріїв існувати не може. Вказані критерії одночасно несуть як медичний, так і юридичний характер. Юридичний критерій недієздатності має, перш за все, психологічну природу. Він свідчить про тяжкість психічного захворювання, ступінь розладів у інтелектуально-мнестичної та емоційно-вольової сферах психічної діяльності. Не кожний психічний розлад призводить до нездатності особи приймати участь у цивільних відносинах, а тільки такий його ступінь (глибина), який суттєво впливає на волю, пам`ять та інтелект хворого, що позбавляє особу можливості усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Таким чином, для визнання особи недієздатною встановити, у передбаченому порядку, тільки наявність психічного захворювання недостатньо. Суттєве значення має встановлення наслідків, які настали в результаті захворювання у вигляді глибини ураження інтелектуально-мнестичної та емоційно-вольової сфери. Таким чином, межа між дієздатністю та недієздатністю психічно хворого встановлюється відповідно до юридичного (психологічного) критерію - здатності особи усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, визначення якого віднесено до компетенції судово-психіатричних експертів. Суттєве ураження інтелектуально-мнестичної та емоційно-вольової сфери психічної діяльності, яке проявляється у неможливості особи усвідомлювати значення своїх дії та (або) керувати ними, може потягнути за собою важливі наслідки правового характеру у вигляді визнання громадянина недієздатним. Виходячи з вищенаведеного, матеріали справи не дають жодних підстав для встановлення тієї обставини, що [PERSON] не розуміє значення своїх дій та не може керувати ними, що є підставою для визнання особи недієздатною. Остання у судовому засіданні продемонструвала повне розуміння укладу свого життя, своїх потреб. Чітко відповідала на запитання, розуміла де вона знаходиться. Крім того зазначала, що проживає сама без постійного стороннього догляду. Також, відповідного медичного висновку, що [PERSON] не розуміє значення своїх дій та не може керувати ними у вказаній справі немає. Щодо встановлення опіки та визнання заявником, суд зазначає, що оскільки заява про визнання особи недієздатною не підлягає задоволенню, отже відсутні підстави для встановлення опіки. Однак, суд також надав оцінку мотивам призначення опікуном заявника. Так, за п.п 3.1, 2.4 Правил опіки та піклування, при призначенні опікуна (піклувальника) беруться до уваги його можливості виконувати опікунські обов`язки, стосунки між ним та підопічним. Опікун чи піклувальник призначається лише за його згодою і, як правило, зчисла родичів чи близьких підопічному осіб. Опіка (піклування) встановлюється за місцем проживання особи,яка підлягає опіці (піклуванню), або за місцем проживання опікуна (піклувальника). Заявник зазначив, що спільно з матір`ю не проживає, також не зазначав про таке проживання й в майбутньому. Окрім того, у справі відсутнє подання органу опіки і піклування про призначення заявника опікуном. Таким чином, суд вважає, що підстави для визначення заявника опікуном [PERSON] відсутні, а тому у задоволенні заяви у цій частині слід відмовити.

Outcome: dismissed