Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-21 00:00:00

Неповнолітній [PERSON] , [INFO] , діючи через свого представника - адвоката Перетятко А.Л., звернувся до суду з позовом про позбавлення батьківських прав батька - [PERSON] та стягнення аліментів. В обгрунтування позовних вимог вказує, що відповідач покинув їх з мамою п"ять років тому і з того часу не спілкувався з ними. [PERSON] ніколи не проявляв до сина батьківської турботи, моральної та психологічної підтримки, матеріально не допомагав. Постійно знущався над мамою, бив їх. 24 серпня 2023 року мама позивача, після тяжкої хвороби, померла. Ще коли мати хворіла, [PERSON] почав жити у її рідної сестри - [PERSON] , де й проживає на даний час. При цьому відповідач жодного разу не поцікавився його особистим життям, здоров"ям, навчанням у школі. Не приймає участі у його вихованні, матеріальному забезпеченні. Хоча після смерті матері відповідач почав телефонувати і вимагати гроші, що належали мамі від поділу майна, мотивуючи це тим, що він за власні кошти побудував будинок. При цьому протягом останніх років, [PERSON] не сплатив жодної копійки аліментів. Дані обставини вказують на ухилення батьком від виконання своїх обов`язків, при цьому все це відповідач здійснює свідомо без жодних для того перешкод. Усі обов`язки щодо навчання, виховання [PERSON] виконує його рідна тітка - [PERSON] , яка піклується про нього вдома, в школі, забезпечує всі умови для його гармонійного, здорового розвитку, навчання та проживання. Вище наведені обставини і стали підставою для звернення до суду з позовом про позбавлення відповідача батьківських прав та стягнення аліментів з [PERSON] на користь [PERSON] , в розмірі 1/4 частки всіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, і до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 20 листопада 2023 року. Вказаний позов надійшов до суду 20 листопада 2024 року. Ухвалою Володимирецького районного суду Рівненської області від 07 грудня 2023 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження. Ухвалою Володимирецького районного суду Рівненської області від 29 лютого 2024 року закрито підготовче провадження в справі та призначено судове засідання. У судовому засіданні [PERSON] та його представник - адвокат Перетятко А.Л., підтримали позовні вимоги і надали пояснення в межах пред`явленого позову. Батько, відповідач [PERSON] , покинув їх з матір`ю, коли йому 11 років. Не спілкувався з ними, матеріально не допомагав. А коли жили разом, знущався з матері, бив їх. Потім мама захворіла і [INFO] померла. Під час хвороби матері і після її смерті по даний час, [PERSON] проживає у сестри останньої - [PERSON] . Відповідач не пропонував йому йти жити до нього, не цікавився його життям. Декілька разів телефонував, говорив повернути кошти, що належали мамі від поділу майна. Батько самоусунувся від виховання сина, нехтує своїми батьківськими обов`язками. Представник органу опіки і піклування Володимирецької селищної ради в судовому засіданні ствердила, що згідно Висновку, затвердженого рішенням виконавчого комітету від 27.02.2024 №22, орган опіки та піклування Володимирецької селищної ради вважає доцільним та таким, що відповідає інтересам дитини, позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно неповнолітнього сина - [PERSON] . [PERSON] ухиляється від виконання батьківських обов`язків, не бере участі у вихованні сина, не надає будь-якого виду допомоги, не цікавиться його життям, навчанням. В телефонній розмові відповідач відмовився повідомити, де живе. Коли приїхали за місцем реєстрації останнього, мати [PERSON] повідомила, що він там не проживає вже декілька років. На засідання комісії відповідач запрошувався, не заперечував щодо розгляду даного питання в його відсутності. Також на засіданні Служби у справах дітей прослуховували запис телефонної розмови, наданої [PERSON] з батьком - [PERSON] , де останній в грубій формі говорив «віддай гроші і роби що хочеш». Неповнолітній [PERSON] , проживає в родині тітки, рідної сестри матері, де створені належні умови з утримання, виховання та догляду за дитиною. Хлопцеві приділена належна увага та турбота. [PERSON] хоче проживати в родині тітки. Представник відповідача - адвокат Бойчук К.М. позовні вимоги визнав частково, зазначивши, що обставини викладені в позовній заяві не відповідають дійсності. Не надано доказів, що [PERSON] бив дружину і сина, зловживав спиртними напоями. Відповідач спілкується з сином по телефону, по можливості матеріально допомагає. У [PERSON] інша сім`я, немає власного житла. Не заперечують щодо стягнення аліментів. Крім того, після продажу будинку, відповідач дав додатково кошти в рахунок майбутніх аліментів. Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON] ствердила, що [PERSON] це її племінник. Коли сестра захворіла, лікувалася, хлопець проживав у її родині, де й живе по даний час після смерті матері. [PERSON] був тиран, пив, бив сестру, ще в 2018 році вона втікала з сином від нього. Жили в батьків, потім знімали квартиру. [PERSON] вихованням сина не займався, матеріально не допомагав. Після смерті сестри, відповідач вимагає в сина гроші від продажу будинку. Останній не приїжджав до сина, не телефонував йому, є заборгованість по аліментах - 9000 гривень. Свідок [PERSON] суду пояснила, що вона хрещена мати [PERSON] .. Батько останнього ніякого відношення до виховання сина не мав. Відповідача більше п`яти років не бачила і не спілкувалася з ним. Свідок [PERSON] також ствердив, що він є хрещеним батьком [PERSON] .. Відповідач вихованням сина не займався. А після розлучення взагалі перестав спілкуватися з сином, матеріально не допомагав. Суд, вислухавши пояснення сторін, їх представників, третьої особи, свідків, дослідивши обставини справи, проаналізувавши всі докази у їх сукупності, приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. У відповідності до ст.165 СК України та п.18 Постанови № 3 Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" від 30 березня 2007 року, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] , [INFO] є батьком неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , що стверджується свідоцтвом про народження дитини, серії І [NUMBER] . Відповідно до Акту обстеження умов проживання від 29.08.2023, складеного спеціалістами служби у справах дітей Володимирецької селищної ради Рівненської області на підставі заяви [PERSON] , за місцем його проживання, а саме в [ADDRESS] , проживають [PERSON] , [INFO] , дядько; [PERSON] , [INFO] , тітка; [PERSON] , [INFO] , двоюрідна сестра, [PERSON] , [INFO] . Стосунки, традиції сім`ї хороші, доброзичливі. Тарасу приділена належна увага і турбота. [PERSON] виявляє бажання проживати в сім`ї тітки, де почувається комфортно і в безпеці. 28.08.2023 [PERSON] , а 30.08.2023 [PERSON] - тітка [PERSON] зверталися до служби у справах дітей Володимирецької селищної ради із заявами, де повідомили, що [PERSON] проживає у своєї тітки - [PERSON] , яка опікується ним, та просять залишити останнього проживати за місцем проживання [PERSON] , після смерті матері - [PERSON] . Згідно доповідної записки головного спеціаліста служби у справах дітей Володимирецької селищної ради №17 від 11.01.2024, у телефонній розмові 09.01.2024, [PERSON] , який є відповідачем у справі №556/3325/23 про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів, повідомив, що лист Служби із проханням надати документи для підготовки висновку органу опіки та піклування отримав, на питання чи будуть надіслані запитувані документи, ствердної відповіді не надав. За місцем реєстрації, адреса: [ADDRESS] не проживає, адресу фактичного місця проживання назвати [PERSON] відмовився, як і з`явитися до Служби для проведення бесіди. Обстежити житлово-побутові умови відповідача та скласти акт обстеження умов проживання не видається можливим. Відповідно до Висновку органу опіки та піклування про доцільне позбавлення батьківських прав №22 від 27.02.2024, затвердженого рішенням виконавчого комітету Володимирецької селищної ради Рівненської області, [PERSON] не бере участі у вихованні сина, [PERSON] , ухиляється від виконання батьківських обов`язків, не надає будь-якого виду допомоги, не цікавиться його життям, навчанням, станом здоров`я, враховуючи рішення комісії з питань захисту прав дитини від 21.02.2024 № 7, орган опіки та піклування Володимирецької селищної ради вважає доцільним та таким, що відповідає інтересам дитини, позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] , відносно неповнолітнього сина, [PERSON] [INFO] . Вище наведене свідчить, що [PERSON] ухиляється від виконання своїх батьківських обов"язків по вихованню сина, не піклується про його фізичний і духовний розвиток, навчання. Відповідно до вимог ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, наданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язанні виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров`я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідно до закону. Частинами 8, 9 статті 7 Сімейного кодексу України передбачено, що регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї, сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Нормами Сімейного кодексу України встановлено, що батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом (ст.ст. 150, 155 СК України). Згідно ч.1 ст.152 СК України, право дитини на належне батьківське виховання, забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом. Частиною 4 статті 155 СК України передбачено, що ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Згідно ст. 165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до п.п. 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Згідно ст. 3 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20 листопада 1989 року та ратифікованої постановою Верховної ради України від 27 лютого 1991 року, в редакції зі змінами, схваленими резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21 грудня 1995 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно зі статтею 166 СК України позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою надзвичайні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини. Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування необхідно вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо і лише при наявності вини у діях батьків. Відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права. ЄСПЛ у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини. У частинах п`ятій, шостій статті 19 СК України встановлено, що орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. При вирішенні такої категорії спорів судам необхідно мати на увазі, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, вирішення сімейних питань, на який вони йдуть лише у виняткових випадках, і головне - за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особливості батька й матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку. Дитина має право на особливе піклування та повинна мати свободу вибору щодо своїх батьків. Аналізуючи встановлені факти у контексті позбавлення батьківських прав, суди повинні зважувати на те, що позбавлення батьківських прав на дитину вже несе в собі негативний вплив на свідомість дитини, та застосовувати цей захід як крайню міру впливу та захисту прав дитини. Таким чином, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який необхідно розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків. Аналогічний правовий висновок викладений Верховним Судом у постановах: від 29 квітня 2020 року у справі № 522/10703/18 (провадження № 61-4014св20), від 13 квітня 2020 року у справі № 760/468/18 (провадження № 61-8883св19), від 11 березня 2020 року у справі № 638/16622/17 (провадження № 61-13752св19), від 23 грудня 2020 року у справі № 522/21914/14 (провадження № 61-8179св19), від 17 червня 2021 року у справі № 466/9380/17 (провадження № 61-2175св20), від 29 липня 2021 року у справі № 686/16892/20, від 03 серпня 2022 року у справі № 306/7/20, від 07 грудня 2022 року у справі № 562/2695/20, від 11 січня 2023 року у справі № 461/7447/17. З урахуванням принципу забезпечення «якнайкращих інтересів дитини» суд може застосувати до батька дитини крайній захід впливу у вигляді позбавлення його батьківських прав у разі непідтримання ним стосунків з дитиною протягом тривалого часу, відсутність у батька інтересу до її життя, самоусунення від виконання своїх батьківських обов`язків. (Постанова Верховного Суду від 21 липня 2021 року, справа № 202/7712/18) Права батьків і дітей, які засновані на спорідненості, становлять основоположну складову сімейного життя, а заходи національних органів, спрямовані перешкодити реалізації цих прав, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. (Постанова Верховного Суду від 29 липня 2021 року, справа № 686/16892/20). Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. У рішенні від 16 липня 2015 року справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09), Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним. Розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, позбавлення батька спорідненості з дитиною, а це буде вважатись виправданим лише за виняткових обставин (рішення ЄСПЛ від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України»). Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доведення обставин свідомого, умисного ухилення відповідачем від виконання батьківських обов`язків, які можуть бути підставою позбавлення останнього батьківських прав, покладено на позивача. Суд має встановити усі фактичні обставини для правильного вирішення справи і визначити, у чому саме полягає свідоме та умисне ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків, чи є рішення суду таким, що ухвалене в інтересах дитини. Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 16.01.2019 року у справі № 465/3694/14-ц (провадження № 61-36265св18) Аналогічна позиція сформульована у постановах Верховного Суду від 07.02.2019 року у справі № 713/63/17 (провадження № 61-27680св18). Судом встановлено, що [PERSON] протягом тривалого часу, більше п`яти років, життям сина не цікавиться, участі у вихованні не бере, не піклується про фізичний і духовний розвиток останнього, його навчанням, підготовкою до самостійного життя, із сином не спілкується, матеріально не допомагає. Даний факт ствердили і допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Таким чином, суд належним чином дослідивши та давши оцінку наданим сторонами доказам, встановивши усі фактичні обставини для правильного вирішення справи, дійшов до висновку про те, що неповнолітнім позивачем [PERSON] та його представником та органами опіки та піклування наведені підстави, передбачені частиною першою статті 164 СК України для позбавлення батька батьківських прав. [PERSON] в судове засідання не з`явився, його інтереси представляв адвокат, який заперечував щодо задоволення позову, відзив на позовну заяву не подали. Відповідач не скористався своїми правами, свідомо та умисно ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, а тому суд вважає, що слід позбавити батьківських прав [PERSON] відносно йогонеповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , як крайній захід, і таке рішення, на думку суду, ухвалене в інтересах дитини. В той же час, позбавлення батьківських прав не тягне невідворотних наслідків, оскільки не позбавляє особу, яка позбавлена батьківських прав, на спілкування з дитиною і побачення з нею, а також права на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. Аналогічна правова позиція міститься в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 02 серпня 2021 року у справі № 331/8310/15, провадження № 61-4879св20. Таким чином, позивачем надано суду достатньо доказів, що підтверджують ухилення [PERSON] від виконання своїх батьківських обов`язків та його небажання виховувати власну дитину, відповідач не підтримує стосунків з неповнолітнім сином протягом тривалого часу, не цікавиться його життям, самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків, а тому суд прийшов до висновку про застосування до відповідача крайнього заходу впливу у вигляді позбавлення його батьківських прав, оскільки [PERSON] свідомо ухиляється від виконання батьківських обов`язків. Що стосується позовної вимоги про стягнення аліментів, то судом встановлено наступне. Відповідно до ч. 2 ст. 150 СК України, батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. За змістом ч.ч. 1, 2 ст. 155 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Статтею 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, що ратифікована постановою Верховної Ради України №789-ХІІ від 27 лютого 1991 року, визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно зі статтею 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з частиною третьою статті 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. А як зазначено в ч.1, ч.2 ст.183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Щодо розміру аліментів, які підлягають стягненню суд враховує наступне. Відповідно до вимог статті 182 СК України, обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів є стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Також даною статтею визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Згідно п. п. 3 п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Статтею 179 СК України встановлено, що аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на її утримання. Неповнолітня дитина має право на самостійне одержання аліментів та розпорядження ними відповідно до ЦК України. Неповнолітні особи віком від чотирнадцяти до вісімнадцяти років, а також особи, цивільна дієздатність яких обмежена, можуть особисто здійснювати цивільні процесуальні права та виконувати свої обов`язки в суді у справах, що виникають з відносин, у яких вони особисто беруть участь, якщо інше не встановлено законом (частина друга статті 47 ЦПК України). Згідно з частиною першою статті 18 СК України, кожен учасник сімейних відносин, який досяг чотирнадцяти років, має право на безпосереднє звернення до суду за захистом свого права або інтересу. Частиною четвертою статті 152 СК України, дитина має право звернутися за захистом своїх прав та інтересів безпосередньо до суду, якщо вона досягла чотирнадцяти років. Особа, якій виповнилось 14 років, може сама звернутись до суду із заявою, зокрема про стягнення аліментів. У даній справі позовні вимоги неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , стосуються безпосередньо його майнових прав, як неповнолітньої особи, яка станом на день подання позову досягла 14 років. Обґрунтовуючи підстави позову, позивач посилався на те, що його мати [PERSON] - померла, останній має намір проживати самостійно без участі батька - [PERSON] , а тому просить стягнути аліменти безпосередньо на свою користь відповідно до статті 179 СК України. А як зазначено у Постанові Верховного Суду від 23 серпня 2023 року у справі № 707/1319/22, неповнолітня дитина має право на самостійне одержання аліментів та розпорядження ними, тому може сама звернутися до суду з позовом про стягнення аліментів з батьків, які не можуть досягнути згоди щодо стягнення аліментів на її утримання. Таким чином, враховуючи, що відповідач є батьком неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , зобов`язаний його утримувати до досягнення повноліття, працездатний, мати неповнолітнього позивача померла, а також відсутні обставини, які б перешкоджали [PERSON] виконувати свій обов`язок по утриманню сина, а тому суд приходить до висновку, що неповнолітній позивач має право на самостійне одержання і розпорядження аліментами від батька. Відповідач має можливість надавати матеріальну допомогу неповнолітньому сину, а докази, які спростовують даний факт [PERSON] суду не надані. Відповідач визнав позовні вимоги в частині стягнення аліментів. Оскільки, неповнолітній позивач звільнений від сплати судового збору за позовними вимогами про позбавлення батьківських прав та про стягнення аліментів на підставі статті 5 Закону України «Про судовий збір», з відповідача підлягає стягненню в дохід держави судовий збір в розмірі 2422 (дві тисячі чотириста двадцять дві) гривні 40 копійок. На підставі наведеного,

Outcome: approved