Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-19 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду із позовом до відповідача про стягнення суми боргу за кредитним договором, посилаючись на те, що АТ "Акцент-банк" уклав із відповідачем кредитний договір 14 липня 2017 року, за яким відповідач отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 46,8 % річних. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана нею Анкета-Заява про приєднання до Умов та Правил надання Банківських послуг у А-Банку разом з Умовами та правилами, які викладені на банківському сайті https://a-bank.com.ua/terms, складає між нею та банком кредитний договір, що підтверджується підписом у заяві. Також надала свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку, і клієнт дає право банку в будь-який момент змінити (зменшити, збільшити або анулювати) кредитний ліміт. Підписання даного договору є прямою і безумовною згодою позичальника щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком. Банк свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит (встановив кредитний ліміт) у розмірі, відповідно до умов договору. Однак відповідач не виконала своїх зобов`язань, на підставі чого заборгувала банку суми з повернення кредиту, відсотків на загальний розмір 38963,81 грн., з яких борг за тілом кредиту 23065,90 грн., борг із відсотків 15897,91 грн. Враховуючи, що добровільно сплатити суму боргу відповідач не бажає, представник позивача просив суд стягнути з відповідача наявну заборгованість у вказаному розмірі разом із судовими витратами на користь банку. Ухвалою від 26.03.2024 року відкрито провадження по справі та призначено до розгляду в порядку спрощеного провадження, з викликом сторін. Відповідачка надала відзив на позовну заяву в якому заперечувала проти задоволення позову, мотивуючи тим, що наявна в матеріалах справи Анкета-заява не містить ні даних про ліміти, ні даних про отримання кредитної картки. Копія договору, на якому ґрунтуються позовні вимоги, в матеріалах відсутня. Позивачем не надано доказів того, що 14.07.2017 року нею підписувались Умови та правила надання банківських послуг. Не підтверджено і той факт, що до матеріалів позову додана копія саме тих Умов та правил надання банківських послуг, яка була актуальна на 14.07.2017 року. З паспортом споживчого кредиту за програмою «Кредитна карта» 14.07.2017 року, вона фактично тільки ознайомилася з умовами кредитування в АТ Акцент-Банк, що не є тотожним отриманню кредиту в АТ Акцент-Банк. Крім того, Положення про застосування цифрового власноручного підпису в банківській системі України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України 13.12.2019 року №151 на момент вчинення правочину 14.07.2017 року не діяла, тоді як в Паспорті споживчого кредиту за програмою «Кредитна карта» вказано, що його підписано простим електронним підписом. До того ж, виходячи з позиції Великої Палати Верховного суду, надані позивачем Правила надання банківських послуг , з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору, що свідчить про відсутність правових підстав для стягнення на користь банку визначеної ним заборгованості за користування кредитом. Також викликають сумніви у правильності наведеного позивачем розрахунку заборгованості, оскільки тільки з наявної перевірки вбачаються надлишкові нарахування, які повністю впливають на підсумок розрахунку, з яким вона не погоджується. Представник відповідача надав відповідь на відзив у якому зазначив, що відзив не підлягає взяттю до уваги, а позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідач в Анкеті-Заяві про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг (яка разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг та тарифами складають кредитний договір №б/н від 14.07.2017 року) в А-Банку підтвердила під розпис факт ознайомлення з Умовами і Правилами надання банківських послуг та зобов`язалася в подальшому регулярно знайомитися зі змінами до них, викладеними на сайті Банку. Підписання кредитного договору електронним підписом, передбачено умовами законодавства. Наявна у позивача заборгованість, нарахована у відповідності до умов кредитування, які складаються із Анкети-Заяви, Тарифів та Умов і Правил. Щодо розрахунку заборгованості, то його нарахування було підтверджено банківською випискою, яка є первинним бухгалтерським документом. Представник позивача в судове засідання не з`явився, просив розглядати справу в його відсутності та задовольнити позовні вимоги. У судове засідання відповідачка не з`явилася, просила проводити розгляд справи в її відсутності, заперечувала проти задоволення позову. Відповідно до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, надавши оцінку доводам сторін у їх сукупності, суд прийшов до такого. Судом встановлено, що АТ «Акцент-Банк» надано копію анкети-заяви [PERSON] від 14.07.2017 року про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у в А-Банку, відповідно до якої відповідач виявляє бажання оформити на своє ім`я банківську карту. Зазначена вище анкета-заява не містить умов щодо розміру тіла кредиту (кредитного ліміту), строку дії кредитного договору, розміру та порядку нарахування процентів за користування кредитом. Долучений до позовної заяви витяг з Умов та Правил надання банківських послуг у АТ «Акцент-Банк», яким передбачено, зокрема, пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування та інші умови, відповідачкою не підписані. Тарифи по картці "Універсальна" "Універсальна Gold" також відповідачкою не підписані. Анкета-заява містить текст про погодження споживача з Умовами та Правилами надання банківських послуг, але не конкретизовано, яка саме редакція Умов та Правил надання банківських послуг погоджена споживачем. На підтвердження свого позову банком представлено розрахунок заборгованості за кредитним договором №б/н від 14.07.2017 року, згідно якого станом на 24.10.2023 року утворилась заборгованість у розмірі 38963,81 грн., яка складається з наступного: 23065,90 грн. заборгованість за кредитом; 15897,91 грн. заборгованість за відсотками. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За змістом ст.ст.626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст. 1048 ЦК України). Частиною 2 ст. 1054 ЦК України передбачено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним, що передбачено ст.1055 ЦК України. Згідно із ч.1 ст. 633 ЦК України, публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. Отже, з урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що у даному випадку неможливо застосувати до вказаних правовідносин норми ч.1 ст.634 ЦК України, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (https://a-bank.com.ua/) неодноразово змінювалися самим АТ «А-Банк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. Також на думку суду відповідач АТ «А-Банк» не дотримався вимог, передбачених ч.2 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» №1023-XII про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими Банк, а тому Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в розміщених на сайті https://a-bank.com.ua/terms/, які містяться в матеріалах даної справи без підпису відповідача - не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 14.07.2017 шляхом підписання заяви-анкети. Даний висновок суду узгоджується з постановою Великої Палати Верховного Суду під час розгляду справи №342/180/17, провадження №14-131цс19 від 03.07.2019, а тому інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору. У зв`язку з наведеним вище, суд вважає необґрунтованими доводи позивача про наявність підстав для задоволення позову в частині стягнення з відповідача процентів за користування кредитом, оскільки в анкеті\~заяві підписаній сторонами, ця складова кредитного договору не зазначена, тому відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами. У постанові Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 23 травня 2022 року у справі №393/126/20 (провадження №61-14545сво20) висловила такий висновок про застосування норми права. Під формою правочину розуміється спосіб вираження волі сторін та/або його фіксація. Правочин оформлюється шляхом фіксації волі сторони (сторін) та його змісту. Така фіксація здійснюється різними способами. Першим і найпоширенішим з них є складання одного або кількох документів, які текстуально відтворюють волю сторін. Зазвичай правочин фіксується в одному документі. Це стосується як односторонніх правочинів (наприклад, складення заповіту), так і договорів (дво- і багатосторонніх правочинів). Домовленість сторін дво- або багатостороннього правочину, якої вони досягли, фіксується в його тексті, який має бути ідентичним у всіх сторін правочину. Потрібно розмежовувати форму правочину та спосіб підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавцем по наданню споживачу інформації, необхідної для порівняння різних пропозицій кредитодавця. Способом підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавця є паспорт споживчого кредиту. Ознайомлення з паспортом споживчого кредиту, його підписання споживачем не означає укладення договору про споживчий кредит та дотримання його форми, оскільки в паспорті кредиту не відбувається фіксація волі сторін договору та його змісту. З огляду на наведений правовий висновок, суд відхиляє доводи позивача,що підписання позичальником Паспорта споживчого кредиту електронним підписом, в якому чітко зазначені всі оговорені умови кредитування, строки, процентна ставка та багато іншого надає Банку право на стягнення цих складових кредитного договору. Матеріалами справи встановлено, що, [PERSON] відкрито рахунок та видано дві картки зі строком дії до березня 2021 року та липня 2026 року, зі встановленим початковим кредитним лімітом 14.07.2017 в розмірі 500 грн., який в подальшому збільшувався та зменшувався та станом на 29.08.2023 становив 23100 грн. Відповідачем не було подано до суду будь-яких доказів, які б спростовували факт отримання нею кредитних карток, встановлення на них кредитного ліміту, а також відсутності у неї заборгованості за кредитним договором б/н від 14.07.2017 року. Отже, суд вважає, що позивач має право на повернення залишку заборгованості за кредитом (тілом кредиту) в загальному розмірі\~23065,90 грн., як і просив Банк у позовній заяві. При цьому, суд не приймає до уваги доводи відповідача щодо невідповідності наведеного позивачем розрахунку заборгованості, оскільки виписка по картковому рахунку, що міститься в матеріалах справи є належним доказом щодо заборгованості відповідача за тілом кредиту, та береться судом до уваги у сукупності з іншими доказами. Крім того, відповідачем не було наведено свого контррозрахунку та не заявлено клопотання про проведення судово-бухгалтерської експертизи. Щодо інших доводів відповідача, то вони не спростовують фактично встановлених судом обставин та обґрунтованих висновків суду. Закон України «Про судоустрій і статус суддів»\~встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд. Відповідно до\~статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»\~суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини. Суд, у цій справі, враховує положення Висновку №11(2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32 - 41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи в апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява №65518/01; від 06 вересня 2005 року; пункт 89), «Проніна проти України» (заява №63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява №4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58) (Рішення): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29). Таким чином, підсумовуючи викладене, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог. Також, пропорційно розміру задоволених позовних вимог, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати понесені по сплаті судового збору в розмірі 1610,40 грн. (60%).

Outcome: partial