Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-09 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з позовом посилаючись на те, що 18 березня 2020 року АТ «Альфа-Банк» акцептував оферту відповідача на укладання угоди про надання кредиту № 491035184, відповідно до якої позивач зобов`язався надати відповідачу кредит у сумі 38128,14 грн. Позивач свої зобов`язання за договором виконав, надавши відповідачу кредит в сумі 38128,14 грн з метою повернення заборгованості за кредитним договором № 630753903 від 11.10.2017 на умовах зворотності, платності, а саме кредит готівкою, сума кредиту 38128,14 грн, процентна ставка 39,9 відсотків річних, строк кредиту 60 місяців, погашення кредиту повинно було відбуватись відповідно до графіку погашення заборгованості (Додаток № 1). АТ «Альфа-Банк» свої зобов`язання за Договором виконав у повному обсязі, а саме надав відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах, передбачених Договором. 12.08.2022 року загальними зборами акціонерів АТ «Альфа-Банк» затверджено рішення про зміну найменування АТ «Альфа-Банк» на АТ «Сенс Банк», запис про що, внесено до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 30.11.2022. Однак у порушення умов договору відповідач свої зобов`язання належним чином не виконував (не сплачував щомісячні мінімальні платежі), в результаті чого станом на 28.02.2023 виникла заборгованість у розмірі 47137,07 грн, просить стягнути вказану суму в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 491035184 від 18.09.2020 року та відшкодувати понесені витрати при зверненні до суду в розмірі судового збору. Представник позивача АТ «СЕНС БАНК», за довіреністю Рудницький Ю.І. (а.с.46), наполягає на задоволенні позову з підстав викладених у позовній заяві, а також не заперечує проти винесення заочного рішення у разі неявки відповідача у судове засідання (а.с.44). Додаткові пояснення, які надійшли від представника позивача засобами підсистеми «Електронний суд» до судового засідання 10.05.2024, суд не досліджує, оскільки вони подані з порушенням ч.7 ст. 43 ЦПК України у частині подання доказів надсилання цих пояснень відповідачу.\~ Відповідач у судове засідання не з`явився, хоча про день, час та місце розгляду справи повідомлявся в установленому законом порядку (а.с.43, 61), причиною неявки зазначив введення воєнного стану на всій території України відповідно до Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні». 23.04.2024 від останнього до канцелярії суду надійшов відзив у якому [PERSON] заперечує суму заборгованості у розмірі 47137,07 грн. Зазначає, що позивач не надав належного розрахунку заборгованості, оскільки в матеріалах справи відсутні первинні документи, посилаючись на те, що обов`язок доказування сум заборгованості лежить цілком на позивачі. Зауважує, що відсутні підстави вважати, що при укладенні договору АТ «СЕНС БАНК» дотримався вимог, передбачених ч.2 ст. 11 Закону № 1023-ХІІ про повідомлення його, як споживача про умови кредитування та узгодження з ним саме тих умов, про які банк вважав узгодженими. Посилається на те, що позивач в односторонньому порядку збільшив строк позовної давності та виснував, що умовами споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт) не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору, якщо такі умови не містять підпису позичальника. Також зазначив, що кредитний договір не містить умов щодо сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальності у вигляді пені та комісій за порушення термінів виконання договірних зобов`язань (а.с.51-56). 06.05.2024 до канцелярії суду від відповідача надійшла заява про розгляд справи у його відсутності (а.с.59). Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги підлягаючими задоволенню за таких підстав. Відповідно до ст.ст. 13, 43, 81 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом; учасники сторін зобов`язані подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. З огляду на вищенаведене, суд розглядає справу на підставі тих доказів, які є у матеріалах справи і вважає, що їх достатньо для розгляду цієї справи по суті. Відповідно до ст. 263 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Під час ухвалення рішення суд вирішує питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими обставинами вони підтверджуються (п. 1 ч. 1 ст. 264 ЦПК України). Із матеріалів справи встановлено, що при укладанні Договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України. Згідно цієї статті ЦК договором приєднання є договір, умови якого встановлено однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Положеннями оферти на укладання угоди про надання кредиту № 491035184 та анкети-заяви від 18.09.2020 визначено, що анкета-заява разом з Умовами, Тарифами, Таблицею обчислення вартості кредиту, паспортом споживчого кредиту, графіком та розрахунком сукупної вартості кредиту є невід`ємною частиною Договору. Підписавши заяву-анкету відповідач підтвердив, що ознайомився та отримав примірники зазначених вище документів, що складають договір та зобов`язується виконувати його умови. Із копії оферти на укладення угоди про надання кредиту № 491035184 та додатку № 1, що є невід`ємною частиною угоди (а.с.5, 5 зворот) вбачається, що 18.09.2020 року між АТ "Альфа-Банк" та відповідачем укладений кредитний договір шляхом акцептування банком оферти на укладення угоди про надання кредиту № 491035184. За умовами укладеного між сторонами договору відповідач з метою повернення заборгованості за кредитним договором № 630753903 від 11.10.2017 року у розмірі 38128,14 грн отримав кредит на вказану суму на строк 60 місяців зі сплатою 39,90 % річних за користування кредитними коштами з датою повернення кредиту 21 вересня 2025 року. Отримання відповідачем кредитних коштів та користування ними підтверджується копією меморіального ордеру № 3575607 від 21.09.2020 (а.с.10), випискою по особовим рахункам [PERSON] за період з 18.09.2020 по 28.02.2023 (а.с.11-23). За наданим позивачем розрахунком (а.с.9) заборгованість відповідача за кредитом № 491035184 станом на 21.02.2023 становить 47137,07 грн та складається із заборгованості за тілом кредиту в сумі 33457,29 грн, заборгованості за відсотками в сумі 13679,78 грн. Відповідач належним чином свої зобов`язання за договором № 491035184 не виконує, про що свідчать виписка по особовому рахунку та розрахунок заборгованості. 12 серпня 2022 року АТ «Альфа-Банк» змінив найменування з АТ «Альфа-Банк» на АТ «Сенс Банк» та дана інформація знаходиться у загальному доступі, а тому розцінюється судом, як\~ загальновідомий факт та не потребує додаткового обґрунтування. Із досудової вимоги (а.с.24) вбачається, що 01.08.2023 на адресу проживання відповідача позивачем було направлено досудову вимогу від 03.07.2023 щодо добровільного погашення заборгованості або повного виконання договору, яку останнім виконано не було. Правовідносини, що виникли між сторонами, є зобов`язальними і регулюються нормами глав 47-49 ЦК України, а також спеціальними нормами глави 71 ЦК України. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Як встановлено ч.1 ст. 638 ЦК України істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором кредитодавець зобов`язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Статтями 526, 527, 530 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), тобто ухиляючись від сплати заборгованості за кредитом. Відповідачка порушує зобов`язання за даним договором. Статтею 525 ЦК України передбачена недопустимість односторонньої відмови від зобов`язання. Згідно ч. 2 ст. 615 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. Статтею 599 передбачено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином або частково чи у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом відповідно до ч. 1 ст. 598 ЦК України. Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Частиною 2 статті 1048 УК України передбачено таке: якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася та сплати процентів належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу. Відповідно до ч.2 ст. 1054 та ч.2 ст. 1050 ЦК України наслідками порушення Боржником зобов`язання щодо повернення чергової частини кредиту є право Заявника достроково вимагати повернення всієї суми кредиту. Таким чином, оцінюючі зібрані докази в їх сукупності та враховуючи, що фактично отримані шляхом акцептування банком оферти запропонованої [PERSON] на укладення угоди про надання кредиту № 491035184 від 18.09.2020, з метою погашення кредитної заборгованості за кредитним договором № 630753903 від 11.10.2017, позичальником кошти в добровільному порядку АТ «Сенс Банк» не повернуті, а також беручи до уваги вимоги ч. 2 ст. 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, суд вважає, що позивач вправі вимагати захисту своїх прав через суд шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів та відсотків, які виникли у період з лютого місяця 2022 року до лютого місяця 2023 року, тобто у межах строку дії договору, а тому наявні правові підстави для стягнення з відповідача усієї суми заборгованості. Заперечення відповідача, які зазначені у відзиві на позовну заяву суд відхиляє з огляду на таке. Позиція відповідача щодо не погодження зі сумою заборгованості суд розцінює, як намагання уникнути виконання зобов`язання, з огляду на те, що своїх розрахунків заборгованості та/або доказів погашення заборгованості останній не надає. Посилання на збільшення строку позовної давності, розрахунку заборгованості на умовах споживчого кредиту (Рострочки) або (Стандарту) в судовому засіданні підтвердження не знайшли та у матеріалах справи не міститься. Із наданим позивачем розрахунком заборгованості суд погоджується, у зв`язку з тим, що він відповідає умовам та не виходить за межі оферти (власної пропозиції) поданої до банку, та підписаної відповідачем, яку акцептовано банком та в подальшому на підставі якої перераховано кошти на погашення попередньої заборгованості відповідача перед банком, а саме: суми кредиту у розмірі 38128,14 грн, процентної ставки у розмірі 39,90 % річних, строку кредитування терміном 5 років. Суд звертає увагу відповідача, що кредитний договір не містить умов щодо нарахування штрафних санкцій у вигляді комісій і пені за порушення термінів виконання договірних зобов`язань, та позивач не просить застосування таких штрафних санкцій. Щодо думки відповідача, що банк не дотримався вимог, передбачених ч.2 ст. 11 Закону № 1023-ХІІ про повідомлення його, як споживача про умови кредитування та узгодження з ним саме тих умов, про які банк вважав узгодженими, суд вважає хибною, оскільки умови кредитування були запропоновані саме відповідачем в поданій ним до банку оферті, яку банк акцептував та відповідно до якої видав строком на 60 місяців погоджену сторонами суму кредиту 38128,14 грн та застосував зазначену фіксовану процентну ставку (39,9 % річних) задля розрахунку відсотків за користування кредитними коштами, інших нарахувань та штрафних санкцій не передбачених офертою до вказаного договору позивачем не здійснювалось. Також відповідачем не зазначено, які саме умови він вважає незрозумілими та з ним не погодженими.\~\~\~ На посилання відповідача щодо відсутності доказів підтвердження суми заборгованості у вигляді первинних документів суд зазначає таке. Згідно ст. 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення. Враховуючи п.2.1.1. Положення про організацію бухгалтерського обліку та звітності в банках України, підставою для бухгалтерського обліку операцій банку є первинні\~ документи, які фіксують факти здійснення цих операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення операції, а якщо це неможливо безпосередньо після її закінчення та можуть складатися у паперовій формі та/або у вигляді електронних записів (у формі, яка доступна для читання та виключає можливість внесення будь-яких змін). У разі складання їх у вигляді електронних записів при потребі повинно бути забезпечене отримання інформації на паперовому носії. Відповідно до п. 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року № 254, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. До первинних документи відносяться також документи, які підтверджують розмір наданого відповідачу кредиту. А відтак, долучений банком до матеріалів справи розрахунок заборгованості підтверджує розмір заборгованості за кредитним договором, адже містить детальний опис нарахованої заборгованості, дати здійснення платежів боржником, залишок заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту) та відсотками, а також включає суми погашеного позичальником тіла кредиту та відсотків по кожному платіжному періоду. В свою чергу, банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що свідчать про рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня. Тобто, вказані вище документи суд вважає належними доказами на підтвердження суми заборгованості за кредитним договором. Отже, надана банком виписка підтверджує обставини видачі кредиту та його розмір. Водночас заборгованість по кредиту, розмір якої відображено також у детальному розрахунку, не спростована будь-якими розрахунками відповідача. Таким чином, у судовому засіданні встановлено, що відповідно до оферти на укладання угоди про надання кредиту № 491035184 від 18.09.2020 року із додатками, яка власноручно підписана позичальником та акцептована банком (а.с.5-6), було укладено угоду про надання кредиту задля повернення заборгованості у розмірі 38128,14 грн за кредитним договором № 630753903 від 11.10.2017. Станом на 21.02.2023 загальна сума заборгованості відповідача, у зв`язку зі несвоєчасним погашенням кредитної заборгованості,\~ перед АТ «Сенс Банк» становить 47137,07 грн. Згідно положень ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). З огляду на викладене вище суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь акціонерного товариства «Сенс Банк» 47137,07 грн, заборгованість за кредитним договором № 491035184 від 18.09.2020. Крім того, згідно ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати, які складаються із 3028,00 гривні сплаченого судового збору, що підтверджується копіями меморіальних ордерів № 1911494983 на суму 2684,00 грн та № 293364225 від 11.03.2024 на суму 344,00 (а.с.1-2).

Outcome: approved