Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-12 00:00:00

Стислий виклад позовних вимог У січні 2024 року [PERSON] , в інтересах якої діє адвокат Ткачук О.В, звернулася до суду із зазначеним позовом, мотивуючи тим, що у липні 2023 року, маючи на меті отримати кредит, звернулася до товариства з обмеженою відповідальністю «Українське бюро кредитних історій» (далі - ТОВ «Українське бюро кредитних історій», ТОВ «УБКІ») для перевірки свого статусу і з`ясувала, що у її кредитній історії наявна інформація про заборгованість перед акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк» (далі - АТ КБ «Приватбанк») як поручителя за кредитним договором №407/к-3 від 20.09.2007. Під час перевірки АТ КБ «Приватбанк» підтвердив інформацію про заборгованість, вважає її коректною, посилається на відсутність фактів припинення поруки чи розірвання договору поруки. Крім того, 21.01.2024 АТ КБ «Приватбанк» надав сформовану за даними внутрішньої бази Банку довідку про наявність у позивача заборгованості за договором поруки №407/к від 17.09.2007 у сумі 588434,34 доларів США. (еквівалентно 22 114 833,58 грн). Позивач вказує на ігнорування Банком рішенням апеляційного суду Волинської області від 01.07.2016 у справі №159/7134/14-ц, яким відмовлено ПАТ КБ «Приватбанк» у стягненні з позивача кредитної заборгованості як з поручителя, оскільки строк існування самого зобов`язання поруки закінчився. Позивач зазначає, що своєї письмової згоди, на формування кредитної історії за договором поруки від 20.09.2007 не надавав, що підтверджує протиправність дій АТ КБ «Приватбанк», а збережена в електронній базі ТОВ «Українське бюро кредитних історій» недостовірна інформація про невиконані зобов`язання перед АТ КБ «Приватбанк» порушує права позивача на отримання банківських послуг у банківських установах, позбавляє права на споживче кредитування, як загальнодоступної послуги, завдає моральної шкоди. Ураховуючи наведене просить: - визнати неправомірними дії АТ КБ «Приватбанк» щодо передання ТОВ «Українське бюро кредитних історій» відомостей для внесення інформації (запису) в кредитній історії [PERSON] про наявність поруки за кредитним договором 407/к від 17.09.2007, - зобов`язати АТ КБ «Приватбанк» з дня набрання цим рішенням законної сили виключити з власної інформаційної (кредитної) бази персональних даних інформацію щодо поруки (заборгованості за договором поруки) за кредитним договором 407/к від 17.09.2007 (угода 407ёк@00676 від 17.09.2007), - зобов`язати ТОВ «Українське бюро кредитних історій» з дня набрання цим рішенням законної сили виключити з кредитної історії [PERSON] інформацію (запис: інформація за договором (6550171)) щодо поруки за кредитним договором 407/к від 17.09.2007, - стягнути з АТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] солідарно на користь [PERSON] 100 000 грн. моральної шкоди, - стягнути судові витрати зі сплати судового збору та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 30000 грн. Стислий виклад заперечень відповідачів АТ КБ «Приватбанк» у відзиві на позов позовні вимоги заперечив (а.с.50), мотивуючи тим, що позивач 20.08.2020 підписавши анкету-заяву приєдналася до банківських послуг, засвідчила обізнаність із розміщеними на сайті Банку Умовами та Правилами надання банківських послуг, а отже надала згоду на передачу, зберігання, використання та поширення через ТОВ «Українське бюро кредитних історій» інформації про кредитну історію суб`єкта. Передана того ж дня до ТОВ «Українське бюро кредитних історій» інформація про наявність у позивача заборгованості за договором поруки №407/к від 17.09.2007 у сумі 588434,34 доларів США є коректною, оскільки за змістом ст.10 Закону України «Про організацію формування та обліку кредитної історії» до кредитної історії не вносяться лише відомості про заборгованість за недійсними договорами. Рішенням апеляційного суду Волинської області від 01.07.2016 у справі №159/7134/14-ц не встановлена недійсність договору поруки, а тому незважаючи на відмову у стягненні заборгованості через збіг строку звернення з позовом до поручителя, зобов`язання поручителя із Банком залишаються чинними. АТ КБ «Приватбанк» також просив відмовити у задоволенні позову в частині відшкодування моральної шкоди. ТОВ «Українське бюро кредитних історій» у поданому представником [PERSON] відзиві просило відмовити у задоволенні позову (а.с.45). Відзив мотивований тим, що бюро вилучає з кредитної історії інформацію у разі відсутності кредитного договору чи визнання його недійсним, відсутності письмової згоди суб`єкта кредитної історії на збір, зберігання, використання та поширення через бюро інформації про нього, у разі закінчення терміну зберігання інформації в кредитній історії. Оскільки АТ КБ «Приватбанк» підтвердив коректність інформації, а визначених законодавством фактів для виключення інформації не було встановлено, товариство без судового рішення не уповноважене вносити зміни у бази даних. Відповідач [PERSON] у поданому відзиві (а.с.71) просив відмовити у заявлених вимогах до нього, вказав, про відсутність його вини у заподіянні моральної шкоди позивачу. Рух справи Ухвалою від 02.02.2024 відкрите провадження у справі, визначено розглядати справу за правилами загального позовного провадження. Аргументи учасників справи, наведені під час судового розгляду Позивач [PERSON] позов підтримала з підстав, наведених у позовній заяві, додатково пояснила, що є клієнтом АТ КБ «Приватбанк», проте має можливість користуватися лише власними коштами. У 2017 році кредитний ліміт по картковому рахунку складав 300 грн, а з 2021 року - 0 грн. Намагаючись у 2024 році оформити кредит через додаток «Приват 24», вона отримала повідомлення про існування заборгованості за кредитним договором №407/к-3 від 20.09.2007, боржником за яким є відповідач [PERSON] , а вона виступала поручителем. Як з`ясувалося згодом, аналогічна інформація передана АТ КБ «Приватбанком» у серпні 2020 року в ТОВ «Українське бюро кредитних історій», і є актуальною до сьогодні. Вважає інформацію про кредитну заборгованість неправдивою, дії АТ КБ «Приватбанк» щодо збереження цієї інформації у власній базі даних та щодо передачі в ТОВ «Українське бюро кредитних історій» неправомірними і такими, що позбавляють її можливості залучити додаткові коштами для розвитку у майбутньому власної справи. Представник позивача адвокат Ткачук О.В. вважає, що АТ КБ «Приватбанк» ігнорує рішення апеляційного суду Волинської області від 01.07.2016 у справі №159/7134/14-ц, яким відмовлено ПАТ КБ «Приватбанк» у стягненні з позивача кредитної заборгованості як з поручителя, допускає власне тлумачення судового рішення, і як наслідок неправомірно формує дані про існування у позивачки невиконаного зобов`язання, що фактично позбавляє позивачку реальної можливості отримати кредит у банках України. Представник АТ КБ «Приватбанк» Мельник В.М. проти задоволення позову заперечила, вважає позовні вимоги безпідставними, одночасно просить застосувати до заявлених вимог строк позовної давності (а.с.90). Вказує на обізнаність позивачки з Умовами та Правилами надання банківських послуг в АТ КБ «Приватбанк», згоду на обробку даних та включення відомостей про неї до Єдиної клієнтської бази Банку, а також передачу даних про кредитну історію до ТОВ «УБКІ». Незважаючи на судове рішення про відмову у стягненні з [PERSON] заборгованості за кредитним договором №407/к від 17.09.2007, правовідносини сторін не припинилися, договір поруки не визнаний недійсним, тому у позивача не виконане зобов`язання погасити заборгованість за основного боржника. Представник ТОВ «Українське бюро кредитних історій» Наконечна А.В. просила у задоволенні позову до ТОВ «УБКІ» відмовити, зазначила, що законодавство визначає чіткі критерії відповідальності за правдивість інформації, яку банки передають для формування кредитних історій своїх клієнтів. Товариства не уповноважене проводити додаткові перевірки. Підстави для внесення змін чи виключення інформації з бази даних товариства передбачені ст.10 Закону України ««Про організацію формування та обліку кредитної історії», відсутні. Після звернення [PERSON] у 2023 році із заявою про виключення інформації про заборгованість за кредитним договором №407к від 20.09.2007, товариство скерувало запит Банку і отримало підтвердження коректності інформації, тому визначена позивачем інформація може бути виключена лише на підставі рішення суду. Фактичні обставини справи, встановлені судом 20.09.2007 між [PERSON] та ЗАТ КБ «ПриватБанк» укладений договір поруки №407/к-3, предметом якого є надання поруки [PERSON] перед банком за виконання [PERSON] своїх обов`язків за кредитним договором 407/к від 17.09.2007. Рішенням апеляційного суду Волинської області від 01.07.2016 у справі №159/7134/14-ц відмовлено ПАТ КБ «Приватбанк» про стягнення з [PERSON] кредитної заборгованості як з поручителя. У цій справі ПАТ КБ «ПриватБанк» зверталося до суду з позовом до [PERSON] , ТзОВ «Технобудекспорт», [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № 407/К, укладеним 17.09.2007 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] , за яким позичальнику надано кредит у сумі 170 тис. доларів США з терміном повернення кредиту не пізніше 15.09.2010 року. Вимоги банку були обґрунтовані неналежним виконанням останнім умов кредитного договору та невиконанням ТзОВ «Технобудсервіс», [PERSON] , [PERSON] умов договорів поруки. Банк просив суд стягнути з відповідачів [PERSON] , ТзОВ «Технобудсервіс», [PERSON] , [PERSON] солідарно заборгованість за кредитним договором у розмірі 245 640,50 доларів США. Рішенням Ковельського міськрайонного суду від 06.02.2015 року в задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» відмовлено. Апеляційний суд Волинської області 01.07.2016 скасував рішення першої інстанції та ухвалив нове про часткове задоволення вимог банку - стягнув з [PERSON] заборгованість за кредитним договором № 407/к від 17.09.2007, пеню та судові витрати. В позові ПАТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором як з поручителів - відмовив. Апеляційний суд встановив, що на час пред`явлення позову порука вже припинила свою дію. Рішення апеляційного суду набрало законної сили. В Єдиному реєстрі наявності кредитної історії, формування та ведення якої здійснюється відповідачем ТОВ «Українське бюро кредитних історій», в кредитній історії позивача міститься інформація про заборгованість позивача перед відповідачем АТ КБ «Приватбанк» (звіт від 24.07.2023). Зокрема наявна інформація про те, що [PERSON] є поручителем за договором 6550171, тип кредиту - кредитний договір на поповнення обігових коштів, дата видачі кредиту 25.09.2007, сума кредиту - 170000.00, поточна заборгованість -471982.89, поточна прострочена заборгованість -471982.89, валюта - USD, термін кредиту до 15.09.2010, кредит відкритий, дата оновлення 26.07.2023, вид забезпечення - кілька видів забезпечення, вартість забезпечення в базовій валюті - NA, донор інформації - ПриватБанк, історія погашення: разом за поруками загальна сума кредитів - 6,216,900.00 грн., загальна сума відкритих лімітів - 0.00 грн., загальна поточна заборгованість - 17,260,414.29 грн., загальна поточна прострочена заборгованість - 17,260,414.29 грн. На звернення позивача 14.08.2023 відповідач ТОВ «Українське бюро кредитних історій» повідомив про відсутність підстав для вилучення інформації з кредитної історії, оскільки АТ КБ «ПриватБанк» підтвердив наявність згоди позивача на передачу даних до бюро та коректність інформації. Заяви позивача від 13.09.2023 і 03.11.2023 до АТ КБ «Приватбанк» з проханням врахувати судове рішення і вилучити відомості про наявність заборгованості, залишені без задоволення. Відповідно до довідки АТ КБ «Приватбанк» від 26.01.2024 позивач [PERSON] має перед банком заборгованість за договором поруки №407/к від 17.09.2007 у сумі 588434,34 доларів США., у еквіваленті 22 114 833,58 грн. 20.02.2020 [PERSON] підписала у АТ КБ «Приватбанк» заяву про приєднання до Умов та Правил надання послуг, відповідно до якої приєдналася до банківських послуг та надала згоду, що заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Тарифами, які викладені на банківському сайті, складають договір про надання банківських послуг. У пункті 2.1.1.10.1 позивач надала згоду на передачу, зберігання, використання та поширення через Бюро кредитних історій інформації щодо себе та згоду ТОВ «Українському бюро кредитних історій» на збір, зберігання і використання інформації з інших джерел, яка впливає на можливість виконання зобов`язань клієнта, а так само на доступ і отримання кредитної історії клієнта в ТОВ «Українське бюро кредитних історій» у порядку та на умовах, визначених Законом України «Про організацію формування та обігу кредитних історій» та Законом України «Про захист персональних даних». У пункті 2.1.1.10.2 надала згоду на передачу банком до кредитного реєстру Національного банку України інформації про свої кредитні операції та виконання зобов`язань за ними, а також на отримання доступу до інформації про кредитні операції в порядку та на умовах, визначених Законом України «Про Національний банк України». Висновки суду та мотиви прийнятого рішення Позов підлягає частковому задоволенню з таких мотивів. Правові та організаційні засади формування і ведення кредитних історій, права суб`єктів кредитних історій та користувачів бюро кредитних історій, вимоги до захисту інформації, що складає кредитну історію визначаються Законом України «Про організацію формування та обігу кредитних історій» (далі - Закону). Відповідно до ст. 3 Закону ведення кредитної історії - діяльність Бюро із збирання, оброблення, зберігання, захисту, використання інформації, яка складає кредитну історію. Користувач Бюро - юридична або фізична особа - суб`єкт господарської діяльності, яка укладає кредитні правочини та відповідно до Договору надає і має право отримувати інформацію, що складає кредитну історію. Кредитний правочин - правочин, за яким виникає, змінюється або припиняється зобов`язання фізичної або юридичної особи щодо сплати грошових коштів Користувачу протягом певного часу в майбутньому (в тому числі договір страхування або купівлі-продажу майна з відстроченням платежу). Згідно з ч. 1 ст. 5 Закону джерелами формування кредитних історій є: відомості, що надаються користувачем до Бюро за письмовою згодою суб`єкта кредитної історії відповідно до цього Закону; відомості державних реєстрів, інформація з інших баз даних публічного користування, відкритих для загального користування джерел за винятком відомостей (інформації), що становлять державну таємницю. У ст. 7 Закону визначено, що кредитна історія серед іншого містить такі відомості про грошове зобов`язання суб`єкта кредитної історії: а) відомості про кредитний правочин та зміни до нього (номер і дата укладання правочину, сторони, вид правочину); б) сума зобов`язання за укладеним кредитним правочином; в) вид валюти зобов`язання; г) строк і порядок виконання кредитного правочину; ґ) відомості про розмір погашеної суми та остаточну суму зобов`язання за кредитним правочином; д) дата виникнення прострочення зобов`язання за кредитним правочином, його розмір і стадія погашення; е) відомості про припинення кредитного правочину та спосіб його припинення (у тому числі за згодою сторін, у судовому порядку, гарантом тощо); є) відомості про визнання кредитного правочину недійсним і підстави такого визнання. Кредитна історія також містить інформацію про суб`єкта кредитної історії, яка складається із сукупності документованої інформації про особу з державних реєстрів, інших баз даних публічного користування, відкритих для загального користування джерел: а) наявність заборгованості за податками та обов`язковими платежами; б) рішення судів, що стосуються виникнення, виконання та припинення зобов`язань за укладеним кредитним правочином; в) рішення судів та органів виконавчої влади, що стосуються майнового стану суб`єкта кредитної історії; г) інші відомості, що впливають на спроможність виконання суб`єктом кредитної історії власних зобов`язань. Відповідно до ч.1 ст.10 Закону Бюро вилучає з кредитної історії: 1) інформацію, яка передбачена пунктом 2 частини першої статті 7, у разі відсутності кредитного правочину, Договору або визнання їх недійсними; 2) всю інформацію, що міститься у кредитній історії, у разі відсутності письмової згоди суб`єкта кредитної історії на збір, зберігання, використання та поширення через Бюро інформації про нього; 3) інформацію, яка передбачена пунктами 2-4 частини першої статті 7, у разі закінчення терміну зберігання інформації в кредитній історії. Бюро має право за участю Користувача здійснювати звірення інформації, яка була надана цим Користувачем для формування кредитної історії, та вносити до неї зміни на умовах і в порядку, передбачених цим Законом та Договором (ч.2 ст.10 Закону). Бюро зберігає інформацію протягом десятирічного терміну з моменту припинення кредитного правочину. Отже, у цій справі відповідальним за надання достовірної інформації, що складає кредитну історію позивача, є виключно відповідач АТ КБ «Приватбанк». Суд встановив, що інформація про наявність у позивача як у поручителя кредитної заборгованості за кредитним договором № 407/к від 17.09.2007 передана Банком до ТОВ «УБКІ» 20.08.2020. Однак, рішенням апеляційного суду Волинської області від 01.07.2016 у справі №159/7134/14-ц встановлена та обставина, що на день пред`явлення позову (27.11.2014) про стягнення кредитної заборгованості за кредитним договором № 407/к від 17.09.2007 порука [PERSON] вже припинила свою дію, відповідно суб`єктивне право кредитора ПАТ КБ «Приватбанк» на пред`явлення вимоги за договором поруки до [PERSON] припинене. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Суд відхиляє доводи відповідача АТ КБ «Приватбанк»про те, що відмова суду у задоволенні позову про стягнення з [PERSON] заборгованості за договором поруки не припиняє зобов`язання позивача за договором поруки, як такі, що не ґрунтуються на приписах законодавства. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч. 4 ст. 263 ЦПК України). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 22.09.2022 у справі № 462/5368/16-ц (провадження № 14-143цс20) зроблено такі висновки: «15. Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду, передаючи справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду, вказав, що ефективним способом захисту прав поручителя може бути вимога про визнання припиненою поруки, а не про визнання припиненим договору поруки. Велика Палата Верховного Суду з цим погоджується. 31. Велика Палата Верховного Суду зауважує, що захист цивільних прав та інтересів не досягається встановленням юридичних фактів. Таке встановлення є елементом оцінки обставин справи й обґрунтованості вимог. Тому воно не зумовить попередження порушення або відновлення порушеного, невизнаного, оспорюваного права чи інтересу. Отже, позовна вимога про визнання договору поруки припиненим (тобто про встановлення факту того, що цей договір припинився) є неналежним способом захисту прав та інтересів поручителя, який стверджує про зміну основного зобов`язання без його згоди, внаслідок чого збільшився обсяг його ж відповідальності. 32. Велика Палата Верховного Суду знову звертає увагу на те, що спосіб захисту права або інтересу має бути таким, щоб у позивача не виникала необхідність повторного звернення до суду. 46. Після звернення кредитора з позовом про стягнення коштів поручитель не може окремо ініціювати вирішення спору про визнання відсутності у кредитора права вимоги (про визнання поруки припиненою). Такий окремий позов не є належним способом захисту, а тому його не можна задовольнити. Наявність у поручителя відповідного боргу чи його відсутність, як і відсутність підстав для нарахування банком боргу, є предметом доказування у спорі про стягнення коштів. Оскільки банк ініціював вирішення такого спору, поручитель може ефективно захистити своє право саме у справі № 462/5579/15-ц, заперечуючи проти позову кредитора, наприклад, через те, що порука припинилася. Для цього непотрібно заявляти зустрічний позов про визнання відсутності права кредитора (про визнання поруки припиненою) (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 26 січня 2021 року у справі № 522/1528/15-ц (пункти 62-63))». Банк, скеровуючи 20.08.2020 до ТОВ «Українське бюро кредитних історій» інформацію про наявність у позивача заборгованості як поручителя за кредитним договором 407/к від 17.09.2007, проігнорував рішення суду. Такі дії відповідача АТ КБ «Приватбанк» є неправомірними, а внесена інформація є недостовірною. Не спростовують висновків суду твердження відповідача АТ КБ «Приватбанк» про надання [PERSON] при відкритті 20.08.2020 карткового рахунку згоди на передачу третім особам інформації про попередні зобов`язання перед банком, оскільки відповідно до вимог Закону України «Про організацію формування та обігу кредитних історій» може бути використана і передана лише актуальна інформація. Суд також встановив, що відповідач АТ КБ «Приватбанк» донині у власній інформаційній (кредитній) базі персональних даних щодо [PERSON] розміщує недостовірну інформацію про поруку (заборгованість за договором поруки) за кредитним договором 407/к від 17.09.2007 (угода 407ёк@00676 від 17.09.2007). Така недостовірна інформація лягає в основу формування банком поточного розміру заборгованості позивача, а також кредитної історії в ТОВ «Українське бюро кредитних історій» та відомостей у Кредитному реєстрі Національного банку України. З урахуванням наведеного, ефективним і належнимспособом захисту прав позивача буде зобов`язати ТОВ «Українське бюро кредитних історій» виключити з кредитної історії [PERSON] інформацію про наявність заборгованості у [PERSON] як поручителя за кредитним договором 407/к від 17.09.2007, а також зобов`язати АТ КБ «Приватбанк» виключити аналогічну інформацію з власної Єдиної клієнтської бази. Що стосується вимоги позивача про визнання неправомірними дії АТ КБ «Приватбанк» щодо передання ТОВ «Українське бюро кредитних історій» відомостей для внесення інформації (запису) в кредитній історії [PERSON] про наявність поруки за кредитним договором 407/к від 17.09.2007, то за своїм змістом встановлення неправомірності дій відповідача є підставою для застосування певних способів захисту (ефективних способів захисту), і не потребує виокремлення в окрему позовну вимогу, тому в цій частині позов задоволенню не підлягає. Щодо строків позовної давності. Представником відповідача АТ КБ «Приватбанк» Мельник В.М. 18.03.2024 (а.с.90) подана заява про застосування строків позовної давності. Заява задоволенню не підлягає. Відповідно до ч.1 ст. 256 ЦК позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК). Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Відповідач вважає, що позивач, підписавши 20.08.2020 анкету-заяву приєднання до банківських послуг, надала згоду на поширення і зібрання щодо неї інформації, тому могла дізнатися про зміст переданої до ТОВ «УБКІ» інформації. Суд не погоджується із такими доводами відповідача, оскільки позивач з огляду на зміст рішення апеляційного суду Волинської області від 01.07.2016 вправі була розраховувати на відсутність будь яких підстав для обліковування за нею непогашеної кредитної заборгованості за договором 407/к від 17.09.2007. Про порушення своїх прав позивач дізналася у липні 2023 року, коли мала намір отримати кредит. Крім того, збереження щодо особи недостовірної інформації є триваючим порушенням і права особи підлягають захисту упродовж усього періоду збереження і використання такої інформації. Щодо вимоги позивача про солідарне стягнення з відповідачів АТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] моральної шкоди у розмірі 100 000 грн. суд зазначає таке. Згідно зі статтею 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Тобто, позивач повинен надати докази, як на підтвердження протиправних дій чи бездіяльності фізичної чи юридичної особи, так і докази спричинення йому моральної шкоди, а також наявності причинного зв`язку між діями, бездіяльністю заподіювача та спричиненою шкодою. Відповідно до положень ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Звертаючись до суду з позовом про відшкодування моральної шкоди, позивач зазначила про те, що діями усіх відповідачів їй завдано моральних страждань, які спричинили негативні зміни у її житті: переживання, тривогу, порушення нормального способу життя, сну, неприємні сновидіння, емоційну напругу, нервозність, хвилювання щодо стану здоров`я у майбутньому, а захист прав та законних інтересів вимагав додаткових зусиль та пошуку консультацій з фахівцями в галузі права. Однак, доказів на підтвердження зазначених обставин позивачем не надано. Під час судового розгляду справи позивач не змогла пояснити в чому саме полягає спричинена їй моральна шкода. Відтак, позовні вимоги щодо відшкодування позивачу моральної шкоди задоволенню не підлягають. Щодо судових витрат Відповідно до вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем сплачено 4844,80 грн. судового збору за три вимоги немайнового характеру та одну вимогу майнового характеру. Судом задоволені дві вимоги немайнового характеру, тому на користь позивача необхідно стягнути 2422,40 грн судового збору. Приймаючи до уваги те, що спір виник через неправомірні дії АТ КБ «Приватбанк», суд покладає судові витрати на АТ КБ «Приватбанк». Щодо розміру витрат на правничу допомогу, то позивач заявив на відшкодування 30 000 грн. Відповідач АТ КБ «Приватбанк» у відзиві на позовну заяву просив зменшити розмір витрат на правничу допомогу. Частиною 8 ст. 141 ЦПК України встановлено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). На підтвердження реально понесених витрат на правову допомогу відповідачем суду наданий договір від 20.01.2024, укладений між адвокатським об`єднанням «СТАТУС» в особі голови Ткачука О.В. та [PERSON] про надання правової допомоги , за умовами якого оплата здійснюється фіксованим платежем в день виставлення рахунку в розмірі 30000 грн. (п.4.3). Фактично послуги адвоката позивачем не оплачені. Відповідно до ч.4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання цих вимог суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Враховуючи характер виконаної адвокатом роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, суд, виходячи з конкретних обставин справи, вважає необхідним стягнути з відповідача АТ КБ «Приватбанк» на користь позивача 10 000 грн витрат на правничу допомогу.

Outcome: partial