Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-19 00:00:00

Зміст позовних вимог У травні 2021 року [PERSON] , правонаступником якої є [PERSON] , звернулася до Деснянського районного суду міста Києва з позовною заявою до [PERSON] , правонаступниками якої є [PERSON] та [PERSON] , про визнання недійсним правочину. Враховуючи нову редакцію позовної заяви, позивач просить суд: 1. Визнати недійсним договір дарування 1/2 квартири за адресою: [ADDRESS] , посвідчений приватним нотаріусом Гавриловою Ольгою Василівною 29 березня 2012 року, укладений між [PERSON] та [PERSON] . 2. Припинити речове право на 1/2 квартири за адресою: [ADDRESS] , що зареєстроване за [PERSON] . 3. Скасувати державну реєстрацію права власності на 1/2 частину квартири за адресою: [ADDRESS] , що зареєстровано за [PERSON] . Позовні вимоги мотивовані тим, що 29 березня 2012 року [PERSON] за пропозицією своєї дочки уклала договір дарування 1/2 частини квартири за адресою: [ADDRESS] . Обдаровуваною особою за зазначеним договором дарування була дочка позивача - [PERSON] . Позивач вважала, що укладає договір довічного утримання, сподіваючись отримати від [PERSON] належну матеріальну допомогу, а саме: купівлю продуктів харчування, засоби особистої гігієни, товари побутового споживання. На момент укладання спірного договору позивач мала ІІ групу інвалідності загального захворювання. З часом з`ясувалось, що [PERSON] не надає матеріальної допомоги та позивач, маючи скрутне матеріальне та фізичне становище, намагалась примусити виконати свої обов`язки з надання матеріальної допомоги. Через отримання юридичної допомоги [PERSON] стало відомо, що спірний договір за своїм змістом є договір дарування 1/2 квартири, а не договір довічного утримання, який бажала укласти [PERSON] . Позивач звернулась до Деснянського районного суду міста Києва з позовом про визнання недійсним договір дарування квартири від 29 березня 2012 року. Під час нового розгляду справи № 754/4653/15-ц позивач вказала, що спірний правочин було укладено під впливом обману. Підставою даної позовної заяви є те, що спірний правочин, укладений 29 березня 2012 року, було вчинено [PERSON] під впливом помилки. Спірний правочин [PERSON] , яка є 1939 року народження, не читала та вважала, що укладає договір довічного утримання. Обставина, що вплинула на позивача укласти спірний договір, була потреба в догляді та отриманні допомоги. [PERSON] помилилася, укладаючи спірний правочин щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін. [PERSON] стверджувала, що не була обізнана і зі змістом п. 15 спірного договору, що право власності у [PERSON] виникає в момент одержання примірника спірного договору, а не після смерті, що передбачається договором довічного утримання. Також вказувала, що жодним пунктом спірного правочину не зазначено, що [PERSON] прочитала самостійно правочин та ознайомлена з його змістом. вказувала, що спірне житло є єдиним у [PERSON] та вона продовжувала проживати в спірному житлі. Окрім того, [PERSON] зазначала, що не передавала ключі від квартири [PERSON] . Відзив на позовну заяву Представник відповідача просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог [PERSON] , вказуючи, що на час подання відзиву в провадженні касаційної інстанції знаходиться справа № 756/4653/15-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Гаврилова О.В. про визнання договору дарування недійсним, предметом якої також є визнання недійсним договір дарування 1/2 частки квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS] . Справа розглядалася судами неодноразово з 2015 року. Останньою ухвалою ВССУ від 31.05.2017 у справі № 756/4653/15-ц зазначено, що наведені позивачем ( [PERSON] ) підстави позову про вчинення нею договору дарування частки квартири одночасно внаслідок помилки та під впливом обману є взаємовиключними. У зв`язку з даними обставинами справа була направлена на новий розгляд. Таким чином, додатково з 31.05.2017 у позивачки була можливість визначитися щодо підстави визнання недійсним договору дарування квартири. На той час позивачка уточнила позовні вимоги та просила у суду визнати договір дарування недійсним, у зв`язку з тим, що відповідач нібито ввела її в оману щодо правової природи підписаного договору. Отже, позивачка навіть в 2017 році не вважала за доцільне наполягати на тому, що підписала договір дарування в наслідок помилки. Лише зараз, після спливу 9 років з моменту підписання договору позивачка подала позовну заяву в суд, вирішивши, що помилилася під час підписання. З 2015 року позивачці надавалась допомога різними адвокатами, які пояснювали різницю між помилкою та обманом. Представник відповідача стверджує, що позивачка сама вирішила в 2012 році подарувати відповідачці частину квартири. Відповідач не хотіла цього, і попередила, що не буде взагалі займатися цим питанням, оскільки їй не потрібна квартира, житловою площею відповідач забезпечена. Позивач наполягала та казала, що зробила всі документи, що постійно приходить до нотаріуса, підписати такий договір. Водночас, [PERSON] жодним чином не брала участі в тому, щоб зібрати документи для оформлення договору дарування, не цікавилася, у якого нотаріуса буде відбуватися укладання правочину, з ким позивач консультується з цього приводу, ніколи її не супроводжувала до нотаріуса. Єдиний раз відповідач була у нотаріуса та спілкувалася з нею з приводу договору дарування вказаної 1/2 частини квартири - це під час укладання даного правочину. [PERSON] прийняла 1/2 частину квартири за договором дарування, ключі [PERSON] передала їй протягом тижня після укладення договору дарування 1/2 частини квартири за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] після цього оформила на себе особовий рахунок на сплату комунальних послуг, зробила ремонт сантехніки, встановила лічильники на воду, поставила другі вхідні білі двері, а до цього відповідачем були поставлені броньовані двері та зроблено ремонт в кімнаті. Всі ремонтні роботи відповідач проводила за власні кошти, а також завезла свій кольоровий телевізор, кухонні меблі, мийку із нержавіючої сталі в тумбочці, майже нову газову плиту, пластмасові ящички, стіл. За весь час до 2015 року позивач не заперечувала факту дарування частини квартири та не вимагала її утримання та виконання договору довічного утримання, який нібито підписала замість договору дарування. Представник відповідача зауважує, що позивач стверджує факт того, що її мета була укласти саме договір довічного утримання та на момент підписання нею договору вона була немічна та потребувала сторонньої допомоги, однак доказів, які б це підтвердили, позивач не надала. Позивач у 2012 році отримувала заробітну плату та пенсію. Відповідач на момент укладання договору дарування отримувала заробітну плату майже вдвічі меншу, ніж позивач та у відповідача на той час не було фінансової можливості утримувати позивача. Позивачу, яка є матір`ю відповідача, було чудово відомо щодо стану здоров`я відповідача. Так, відповідач ще в 1993 році перенесла інсульт, з 2003 року відповідач мала захворювання колін та тазостегнових суглобів. Стан здоров`я відповідача погіршувався з кожним роком все більше, що призвело до того, що в 2017 році відповідачу дали II групу інвалідності довічно. Представник відповідачки вказує, що за станом здоров`я відповідач не могла надавати відповідний догляд позивачу, оскільки сама його потребувала, а матеріальне становище позивача на момент підписання договору дарування було краще в декілька разів, ніж у відповідача. Позивач отримала 1/2 частки квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS] , в 2000 році також відповідно до договору дарування від [PERSON] , який є інвалідом II групи, а після отримання в дар частини квартири від [PERSON] позивач не почала за ним доглядати та матеріально утримувати його. У 2006 році позивач подарувала цю квартиру своєму онуку, [PERSON] . Після підписання цього договору дарування [PERSON] не утримував та не доглядав позивача. 05.06.2009 [PERSON] підписав договір про розірвання договору дарування 1/2 частини квартири за адресою: [ADDRESS] , укладеного 03.04.2006 з [PERSON] . Представник відповідача зауважує, що позивач неодноразово була стороною при укладанні саме договору дарування, вона як отримувала в дар, так і дарувала дану 1/2 частину квартири, а за своє життя у позивача була не одна квартира. Вона вчиняла дії щодо отримання квартир у власність. Неодноразово була стороною в договорах, які стосувалися відчуження квартир, які належали їй на праві власності. Відповідь на відзив на позовну заяву Позивач підтримує позовні вимоги та не заперечує щодо укладання договору дарування зі своїм онуком і ця обставина, на її переконання, ще раз підтверджує її потребу в отриманні сторонньої допомоги у зв`язку із віком та станом здоров`я. Будучи вже обізнаною щодо природи договору дарування, що саме цей договір не містить жодних зобов`язань після укладання договору, позивач спробувала укласти договір довічного утримання з відповідачем, яка запропонувала відчужити на її користь квартиру. Враховуючи складність відносин між сторонами позивач вважала, що відчуження на користь відповідача квартири покращать відносини та дочка надасть посильну матеріальну допомогу. Лише з часом, коли з`ясувалось, що дочка не надає допомоги, а саме: не дає кошти на ліки та продукти харчування, не купляє засоби особистої гігієни та одяг, позивач дізналась через юристів, до яких зверталась за консультацією, що спірний договір не містить жодних зобов`язань з боку відповідача щодо надання сторонньої допомоги. За наявності інвалідності, праця позивача ще раз підтверджує необхідність у наданні матеріальної допомоги позивачу на момент спірного правочину. Заперечення на відповідь на відзив на позовну заяву [PERSON] просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог [PERSON] , вказуючи, що 30 березня 2015 року позивачка подала до суду позовну заяву про розірвання договору дарування. Позовні вимоги підписані особисто позивачем. Підставою для розірвання договору дарування позивач зазначала наявність заборгованості з оплати за житлово-комунальні послуги, яка виникла до підписання договору дарування саме у позивачки. Вже пізніше позивачка уточнила свої позовні вимоги, змінивши предмет та підставу позову та просила визнати недійсним вищезазначений договір дарування. Отже, у позивачки думка про те, що нібито вона хотіла підписати договір довічного утримання, виникла лише після того, як справа почала розглядатися в судових інстанціях. Відповідач стверджує, що самі дії позивачки під час подання позову до суду свідчать про те, що [PERSON] чудово розуміла, що договір довічного утримання нею замість договору дарування не укладався. Нотаріус під час підписання позивачкою договору дарування повністю дотрималася вимог Порядку. Нотаріус неодноразово пропонувала позивачці підписати договір довічного утримання, пояснювала його переваги. Позивачка своєю чергою наполягала на підписанні саме договору дарування протягом майже двох місяців. [PERSON] пояснила нотаріусу, що знає правові наслідки підписання договору дарування, оскільки неодноразово зверталася до нотаріусів. [PERSON] зауважує, що позивачка не довела, що її матеріальний стан та стан здоров`я в 2012 році погіршився настільки, що вона дійсно б хотіла укласти договір довічного утримання. Вона не подала ні медичну документацію, ані чеків на ліки або інших доказів, з яких би випливало, що в березні 2012 року позивачка потребувала фізичної чи матеріальної допомоги. Також [PERSON] вказує, що в 2016-2018 роках [PERSON] подавала на відповідача в суд на отримання аліментів, тобто вимагання щодо утримання її були, але заяви щодо довічного утримання нікуди не подавались, що виключає її наполягання, що начебто вона тоді мала намір на договір довічного утримання. Рух справи Ухвалою суду від 31 травня 2021 року вказану позовну заяву залишено без руху з наданням строку для усунення недоліків. Від [PERSON] надійшло клопотання про усунення недоліків, до якого додано нову редакцію позовної заяви. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 14 червня 2021 року відкрито провадження у вказаній справі та визначено проводити розгляд справи за правилами загального позовного провадження. 13 липня 2021 року від представника [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, клопотання про витребування доказів, клопотання про залучення третьої особи, клопотання про закриття провадження та заява про застосування строків позовної давності. 14 липня 2021 року [PERSON] подано клопотання про витребування доказів та допит свідка [PERSON] 03 серпня 2021 року [PERSON] подано відповідь на відзив. 04 жовтня 2021 року [PERSON] подано заперечення на відповідь на відзив на позовну заяву. Ухвалами суду від 05 жовтня 2021 року залучено до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Гаврилову Ольгу Василівну. Витребувано від приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Гаврилової Ольги Василівни документи, які були надані під час оформлення договору дарування частини квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS] , укладеного між [PERSON] та [PERSON] , посвідченого приватним нотаріусом Гавриловою Ольгою Василівною 29 березня 2012 року. 04 листопада 2021 року від приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Гаврилової Ольги Василівни надійшли матеріали на виконання ухвали суду. 10 листопада 2021 року представником [PERSON] подано клопотання про приєднання до справи письмових доказів. 25 листопада 2021 року від представника [PERSON] надійшло клопотання про зупинення провадження у даній справі у зв`язку зі смертю відповідача [PERSON] . Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 25 листопада 2021 року у задоволенні клопотання представника [PERSON] - адвоката Семиряко Олександра Миколайовича відмовлено. Клопотання представника [PERSON] - адвоката Кучерявенко Олени Миколаївни про зупинення провадження у справі залишено без розгляду. Зупинено провадження у цивільній справі № 754/8060/21 за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Гаврилова Ольга Василівна про визнання недійсним правочину до залучення до участі у справі правонаступника. 02 червня 2022 року від [PERSON] надійшла заява, в якій він у зв`язку зі смертю [PERSON] просить суд замінити [PERSON] правонаступником та витребувати у приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Алейнік Любові Олексіївни спадкову справу. 21 лютого 2023 року від приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Гаврилової Ольги Василівни надійшов лист, в якому повідомляється, що 25.11.2021 заведено спадкову справу за № 14/2021 до майна померлої [PERSON] , [INFO] . Спадкоємцями після померлої є [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . 29 березня 2023 року на адресу суду надійшов лист від приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Алейнік Л.О., в якому зазначається, що у вказаного нотаріуса перебуває спадкова справа № 14/2022 від 26.05.2022 щодо майна померлої [INFO] [PERSON] , [INFO] . У матеріалах спадкової справи міститься заповіт щодо всього майна на користь [PERSON] , який прийняв спадщину. Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 09 травня 2023 року поновлено провадження у цивільній справі № 754/8060/21 за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Гаврилова Ольга Василівна про визнання недійсним правочину. Залучено до участі у справі правонаступника (спадкоємця) позивача [PERSON] - [PERSON] . Залучено до участі у справі правонаступників (спадкоємців) відповідачки [PERSON] - [PERSON] та [PERSON] . Витребувано у приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Алейнік Любові Олексіївни належним чином засвідчені копії матеріалів спадкової справи № 14/2022 від 26.05.2022 щодо майна померлої [INFO] [PERSON] , [INFO] . Витребувано у приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Гаврилової Ольги Василівни належним чином засвідчені копії матеріалів спадкової справи № 14/2021 від 25.11.2021 щодо майна померлої [INFO] [PERSON] , [INFO] . 05 червня 2023 року від приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Алейнік Любові Олексіївни надійшов лист про неможливість виконання ухвали суду. 19 червня 2023 року від приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Гаврилової Ольги Василівни надійшли копії матеріалів спадкової справи № 14/2021 від 25.11.2021 щодо майна померлої [INFO] [PERSON] , [INFO] . 29 червня 2023 року від представника [PERSON] надійшло клопотання про зупинення провадження. 21 вересня 2023 року [PERSON] подано заяву про виклик свідка, а саме приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Гаврилову Ольгу Василівну. 21 вересня 2023 року [PERSON] подано заяву про застосування строків позовної давності. Ухвалою суду від 13 грудня 2023 року, занесеною до протоколу судового засідання, відмовлено представнику [PERSON] у задоволенні клопотання про зупинення провадження; відмовлено [PERSON] у задоволенні заяви про виклик свідка. Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 13 грудня 2023 року клопотання [PERSON] про витребування доказів задоволено. Витребувано з Комунального підприємства Київської міської ради «Київське міське бюро технічної інвентаризації»: засвідчену копію заяви [PERSON] , на підставі якої був виданий витяг з реєстру прав власності на нерухоме майно від 02.02.2012 на квартиру за адресою: [ADDRESS] ; засвідчену копію заяви [PERSON] , на підставі якої була видана довідка-характеристика на квартиру за адресою: [ADDRESS] ; реєстраційне посвідчення Київського міського бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна № 023870 від 13.03.2006. 03 січня 2024 року від Комунального підприємства Київської міської ради «Київське міське бюро технічної інвентаризації» надійшов лист на виконання вимог ухвали суду. Ухвалою суду від 08 лютого 2024 року, занесеною до протоколу судового засідання, відмовлено у задоволенні заяви про закриття провадження від 13 липня 2021 року; клопотання задоволено, а саме витребувано з Деснянського районного суду м. Києва справу за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів, яка розглядалася в 2013 році за № 754/13886/13 закрита № 2-4922 від 03.12.2013 та справу № 754/11492/16-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів, а також справу № 754/4653/15-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа приватний нотаріус КМНО Гаврилова О.В. про визнання недійсним договору дарування внаслідок омани з боку відповідача для огляду в судовому засіданні. Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 08 лютого 2024 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті. У судовому засіданні 27 березня 2024 року допитано як свідка [PERSON] . 16 травня 2024 року [PERSON] подано клопотання про поновлення строку та долучення доказів. 20 травня 2024 року представником відповідача подано письмову промову в судових дебатах. Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 20 травня 2024 року, занесеною до протоколу судового засідання, поновлено відповідачу строк для подання доказів та долучено докази до матеріалів справи. У судовому засіданні 20 травня 2024 року допитано як свідка [PERSON] . Під час розгляду справи по суті [PERSON] підтримав позовні вимоги та просив суд їх задовольнити. [PERSON] її представник та третя особа просили суд відмовити у задоволенні позовних вимог. [PERSON] у судові засідання не з`явився, заяв та клопотань від нього не надходило, про розгляд справи повідомлявся належним чином, в порядку ст. 128 ЦПК України, що підтверджується матеріалами справи. Фактичні обставини справи, встановлені судом [PERSON] є матір`ю [PERSON] . [PERSON] на підставі договору дарування 1/2 частини квартири, який посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Пишньовим Д.А 11.11.2000 за реєстровий № 4872 належала частини квартири [ADDRESS] (а.с. 173 т. І). 09.03.2006 державним нотаріусом Київського державного нотаріального архіву видано дублікат за №1-25 договору дарування 1/2 частини квартири замість втраченого оригіналу (а.с. 173 т. І). Згідно з витягом з реєстру прав власності на нерухоме майно від 02.02.2012 право власності на 1/2 частки спірної квартири зареєстровано за [PERSON] на підставі дублікат договору дарування за №1-25 від 09.03.2006 (а.с. 174 т. І). 29 березня 2012 року між [PERSON] (дарувальником) та [PERSON] (обдаровуваною) був укладений договір дарування 1/2 частки квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS] , який посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гавриловою Ольгою Василівною та зареєстрований в реєстрі за № 420 (а.с. 170 т. І). 04 листопада 2014 року право власності на 1/2 частки квартири за адресою: [ADDRESS] зареєстровано за [PERSON] в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (а.с. 33 т. І). З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] була особою інвалідністю ІІ групи, загальне захворювання, довічно з 01.08.1992, у зв`язку з чим перебувала на обліку в Пенсійному фонді (а.с. 11, 13 т. І), а відповідно до довідки МСЕК № 882888 з 17.11.2020 потребувала сторонньої допомоги (а.с. 12 т. І). Згідно з листом № 04/25-282 від 29.04.2016 [PERSON] , [INFO] , працювала станом на 29.04.2016 у Національному Києво-Печерському історико-культурному заповіднику на посаді прибиральниці службових приміщень господарського сектору адміністративно-господарського відділу з 01.06.2004 (наказ № 77-к від 09.06.2004), заробітна плата складала 4132,57 грн (а.с. 60 т. І). Відповідно до довідки ОК-5 від 04.05.2018 з травня 2012 року [PERSON] отримувала дохід в сумі 2529,00 грн (а.с. 61 т. І). Згідно з довідкою Центрального МСЕК МОЗ України з 12.07.2017 [PERSON] встановлено інвалідність ІІ групи, загальне захворювання, безстроково (а.с. 63 т. І). У березні 2015 року [PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] , у якому з урахуванням уточнених позовних вимог, просила суд визнати, недійсним договір дарування 1/2 частини квартири [ADDRESS] , укладений 29 березня 2012 року між нею як дарувальником та відповідачем як обдарованою. Позовні вимоги обґрунтувала тим, що оспорюваний договір дарування не відповідав її внутрішній волі, відповідач ввела її в оману, оскільки при його укладенні, вона не мала на меті відчужувати своє єдине житло і вважала, що укладає договір довічного утримання. Рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 30 вересня 2020 року у справі № 754/4653/15 у задоволенні позову [PERSON] відмовлено. Постановою Київського апеляційного суду від 18 березня 2021 року рішення Деснянського районного суду м. Києва від 30 вересня 2020 року змінено, викладено мотивувальну частину рішення в редакції постанови. З матеріалів справи вбачається, що на виконанні відділу державної виконавчої служби Подільського районного управління юстиції у місті Києві перебувало виконавче провадження № 53535689 та відповідно до довідки-розрахунку від 01.02.2018 загальна заборгованість згідно з виконавчим листом № 754/11492, виданим 20.02.2017 Деснянським районним судом міста Києва, про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на її утримання, в розмірі 3000 гривень щомісячно, починаючи з 16 вересня 2016 року до зміни матеріального та сімейного стану сторін станом на 01.02.2018 заборгованість становила 49600 грн (а.с. 123, 124 т.І). [PERSON] , [INFO] , померла [INFO] . Відповідно до матеріалів спадкової справи за № 14/2021, яка відкрита приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гавриловою Ольгою Василівною, щодо майна померлої [PERSON] , спадкоємцями після померлої [PERSON] є [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . [PERSON] , [INFO] , померла [INFO] . Відповідно до листа приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Алейнік Л.О. №32/02-14 від 21.03.2023, у вказаного нотаріуса перебуває спадкова справа № 14/2022 від 26.05.2022 щодо майна померлої [INFO] [PERSON] , [INFO] . У матеріалах спадкової справи міститься заповіт щодо всього майна на користь [PERSON] , який прийняв спадщину. На підставі ухвали слідчого судді Деснянського районного суду м. Києва від 09.01.2023 у справі №754/166/23 в рамках кримінального провадження № 12022100030001748 від 12.08.2022 матеріали спадкової справи № 14/2022 від 26.05.2022 щодо майна померлої [INFO] [PERSON] , [INFO] були вилучені в ході проведеного обшуку за місцем роботи приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Алейнік Л.О. Свідок [PERSON] є онукою [PERSON] та дочкою [PERSON] , повідомила, що [PERSON] та [PERSON] мали складні сімейні стосунки. [PERSON] не піклувалась про дочку та відправила її в інтернат, а з досягнення [PERSON] тринадцятирічного віку остання стала проживати окремо. [PERSON] більше любила молодшу дочку. У 2011 році у [PERSON] почалися проблеми зі здоров`ям. На переконання свідка, [PERSON] відчувала вину перед [PERSON] і тому вирішила подарувати їй спірну частину квартири. Свідок [PERSON] вказав, що [PERSON] замовляла у нього проведення ремонтних робіт у квартирі на Троєщині. Норми права та мотиви суду Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15 ЦК України, частина перша статті 16 ЦК України). Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (стаття 204 ЦК України). Презумпція правомірності правочину означає те, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що зумовлює набуття, зміну чи припинення цивільних прав та обов`язків, доки ця презумпція не буде спростована. Таким чином, до спростування презумпції правомірності правочину всі права, набуті сторонами за ним, можуть безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню. Відповідно до частини третьої статті 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Згідно з частиною першою статті 229 ЦК України, якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом. Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину, мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно була і має істотне значення. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не може бути підставою для визнання правочину недійсним. Тлумачення вказаної норми дозволяє виснувати, що: під помилкою розуміється неправильне, помилкове, таке, що не відповідає дійсності, уявлення особи про природу чи елементи вчинюваного нею правочину. Законодавець надає істотне значення помилці щодо: природи правочину; прав та обов`язків сторін; властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність; властивостей і якостей речі, які значно знижують можливість використання за цільовим призначенням. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним на підставі статті 229 ЦК України повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також те, що вона має істотне значення; під природою правочину необхідно розуміти сутність правочину, яка дозволяє відмежувати його від інших правочинів. Причому природа правочину охоплюватиме собою його характеристику з позицій: а) оплатності або безоплатності (наприклад, особа вважала, що укладає договір довічного утримання, а насправді уклала договір дарування); б) правових наслідків його вчинення (наприклад, особа вважала, що укладає договір комісії, а насправді це був договір купівлі-продажу з відстроченням платежу); помилка, яка істотним чином впливає на формування волі сторони правочину, повинна існувати на момент його вчинення. Схематично вплив обставин, які мають істотне значення, можливо відобразити таким чином: «немає істотної помилки - відсутнє вчинення правочину». Незнання закону не включено до переліку помилок, яким надається істотне значення. Це по суті є відображенням римського принципу ignorantia juris nocet (з лат. - незнання закону шкодить); поза віднесенням до обставин, які можуть бути розцінені як такі, що мають істотне значення, знаходиться мотив правочину. Мотив правочину - це стимул його вчинення і дозволяє встановити, чому саме особа вчинює правочин. Тому мотив, за яким вчинено правочин, правового значення не має. Хоча законодавець і вказує на допустимість надання мотиву правочину значення істотної помилки у випадках, встановлених у законі. Проте таких випадків на рівні норми закону законодавець не передбачив. Згідно зі статтею 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Договір, що встановлює обов`язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування. За змістом статей 203, 717 ЦК України договір дарування вважається укладеним, якщо сторони мають повне уявлення не лише про предмет договору, а й досягли згоди щодо всіх його істотних умов. Договір, що встановлює обов`язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не вважається договором дарування, правовою метою якого є передача власником свого майна у власність іншої особи без отримання взаємної винагороди. Ураховуючи викладене, особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести на підставі належних і допустимих доказів наявність обставин, які вказують на помилку, неправильне сприйняття нею фактичних обставин правочину, що вплинуло на її волевиявлення, і що ця помилка дійсно була і має істотне значення. Лише з`ясування таких обставин, як вік позивача, його стан здоров`я, наявність у позивача спірного житла як єдиного, продовження дарувальником проживання у подарованому житлі після укладення договору дарування самі по собі - без доведення наявності такої вади волі у дарувальника, як помилка під час укладення оспорюваного договору - не можуть бути самодостатніми підставами для визнання такого договору дарування недійсним. Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 15 вересня 2021 року у справі № 161/17523/16-ц, від 06 жовтня 2021 року у справі № 447/2297/19, від 03 травня 2022 року у справі № 715/2513/19, від 26 жовтня 2022 року у справі № 947/32485/20, від 15 березня 2023 року у справі № 288/1366/21, від 25 квітня 2024 року у справі № 336/6427/20. Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України). Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. У позовній заяві [PERSON] вказувала, що вона мала намір укласти саме договір довічного утримання, а не дарування та хотіла отримати матеріальні блага від [PERSON] , оскільки сама [PERSON] має вади здоров`я. Відповідно до п. 9-12 договору дарування 1/2 частки квартири від 29 березня 2012 року дарувальник та обдаровувана у присутності нотаріуса стверджують однин одному, що однаково розуміють значення та умови цього договору та його правові наслідки, підтверджують дійсність наміру при його укладенні, а також те, що він спрямований на реальне настання правових наслідків, які обумовлені ним і не носить характеру фіктивного та удаваного правочину, сторони вільно володіють українською мовою. Сторони стверджують, що не обмежені в праві укладати правочини, вони не страждають в момент укладення цього договору на захворювання, що перешкоджають усвідомленню ними суті цього договору, не перебувають під впливом препаратів, не визнані в установленому порядку недієздатними повністю або частково. Дарувальник, стверджує, що дарування здійснено за доброю волею, без будь-яких погроз, примусу чи насильства, як фізичного, так і морального. Сторони розуміють, що за своєю природою договір дарування є безоплатним, а тому дарувальник не має права вимагати від обдаровуваної вчинення на його користь будь-яких дій майнового або немайнового характеру. Також у судовому засіданні приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Гаврилова Ольга Василівна, яка посвідчувала договір дарування 1/2 частки квартири від 29 березня 2012 року, вказала, що [PERSON] з лютого 2012 року збирала документи, щоб посвідчити договір. [PERSON] особисто в присутності нотаріуса прочитала умови договору, нотаріусом було роз`яснено особливості правочину дарування, довічного утримання та купівлі-продажу і [PERSON] вказала, що бажає укласти саме договір дарування. [PERSON] було отримано екземпляр договору в день підписання. Окулярів [PERSON] не носила і гарно бачила. 20.01.2012 [PERSON] особисто зверталася до БТІ із заявою про надання їй інформації з Реєстру прав на нерухоме майно щодо спірної квартири з метою відчуження нерухомого майна. Слід зауважити, що сама [PERSON] неодноразово була учасником такого правочину - дарування, а саме частини квартири [ADDRESS] [PERSON] набула, як обдаровувана особа за договором дарування 1/2 частини квартири, який посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Пишньовим Д.А 11.11.2000 за реєстровий № 4872. Крім того, [PERSON] дарувала належну їй частини квартири [ADDRESS] своєму онукові [PERSON] на підставі договору дарування 1/2 частини квартири від 03 квітня 2006 року, який посвідчений державним нотаріусом П`ятнадцятої київської державної нотаріальної контори [PERSON] та зареєстрований за № 3-487. 05 червня 2009 року [PERSON] та [PERSON] уклади договір про розірвання договору дарування 1/2 частини квартири від 03 квітня 2006 року. Оскільки [PERSON] неодноразово була учасником такого правочину, як дарування, тому на момент укладення спірного договору мала уявлення про його правову природу. Підставою для встановлення другої групи інвалідності (до якої належала [PERSON] ) є стійкі, вираженої важкості функціональні порушення, зумовлені захворюванням, травмою або вродженою вадою, що призводять до обмеження життєдіяльності особи при збереженій здатності до самообслуговування та не спричиняють потреби у постійному сторонньому нагляді, догляді, або допомоги (Положення про порядок, умови, критерії встановлення інвалідності, затверджене постановою Кабінету Міністрів України від 03 грудня 2009 року № 1317). З матеріалів справи вбачається, що станом на день укладення спірного договору [PERSON] була працевлаштована, незважаючи на наявність інвалідності та, відповідно до медичної документації наявної в матеріалах справи, лише з жовтня 2020 року потребувала сторонньої допомоги. Отже, [PERSON] станом на час укладання договору дарування (березня 2012 року) на стаціонарному лікуванні не перебувала та постійного стороннього догляду не потребувала, а тому її стан здоров`я не міг їй зашкодити укласти спірний договір, а саме факт наявності порушень здоров`я та інвалідності не доводить того, що, укладаючи договір з [PERSON] , вона мала намір отримати матеріальну допомогу від відповідачки. Крім того, з матеріалів справи вбачається, що [PERSON] у судовому порядку з 16 вересня 2016 року стягнула з [PERSON] аліменти на своє утримання у розмірі 3000 гривень щомісячно. Посилання [PERSON] , що спірна частика квартири була її єдиним житлом, без доведення належними, допустимими та достатніми доказами помилки під час укладення оспорюваного договору, не є підставою для задоволення позову. Слід зауважити, що [PERSON] продовжувала проживати у квартирі після укладення договору, а доказів того, що [PERSON] чинила їй перешкоди у можливості користування квартирою матеріали справи не містять. Верховний Суд у постанові від 25 квітня 2024 року у справі № 336/6427/20 зазначає, що зміна рішення дарувальника або ставлення до його наслідків після укладення таких правочинів, зміна стосунків з обдарованим не повинні створювати уявлення про наявність такої помилки у позивача станом на момент укладення оспорюваного правочину. Підстави недійсності правочину повинні існувати саме на момент їх укладення, усі сумніви та зміна намірів і ставлення до укладених правочинів, що виникли після моменту укладення, не впливають на їх дійсність, а можуть бути підставами для їх розірвання, якщо це передбачено законом для такої правової ситуації. Проаналізувавши наявні в матеріалах справи докази, суд дійшов висновку, що [PERSON] добровільно уклала оспорюваний договір дарування належної їй частини квартири, спірний договір підписаний, що не заперечується сторонами, а тому між ними досягнуто згоди щодо всіх умов, натомість доказів того, що, підписуючи спірний договір, [PERSON] вважала, що укладає договір довічного утримання не надано. З огляду на зазначене, підстав для задоволення позовних вимог про визнання договору дарування недійсним, а також похідних вимог про припинення речового права та скасування рішення про державну реєстрацію права власності немає. Позовна давність Суд не розглядає питання застосування наслідків спливу позовної давності, оскільки позовні вимоги є необґрунтованими. Судові витрати За приписами статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки у задоволенні позову відмовлено, судові витрати покладаються на позивача.

Outcome: dismissed