Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-21 00:00:00

15.04.2024 представник позивача звернувся до суду з позовом про розірвання шлюбу до [PERSON] . Позовні вимоги мотивовано тим, що сторони 02.02.2022 зареєстрували шлюб. Від даного шлюбу не мають дітей. Шлюбні відносини між сторонами фактично припинені. Спільне господарство не ведуть, збереження сім`ї не можливе. У зв`язку з викладеним, позивач просить укладений шлюб розірвати. Крім того просить стягнути понесені судові витрати, щодо сплаченого судового збору в розмірі 1211,20 грн. та витрати на правничу допомогу в розмірі 10000,00 грн. Ухвалою суду від 22.04.2024 провадження по справі було відкрито, справу призначено до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. 09.05.2024 на адресу суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, згідно якого визнав позовні вимоги щодо розірвання шлюбу також зазначив, про необґрунтованість понесених судових витрат стороною позивача в частині правничої допомоги, а саме просив їх зменшити до 500,00 грн. Крім того, у зв`язку із визнанням позову до початку розгляду справи, просив суд половину судового збору сплаченого позивачем при зверненні до суду компенсувати за рахунок держави. У судове засідання сторона позивача не з`явилась, надано заяву в якій просить розглянути справу за відсутності, позов підтримує у повному обсязі. Відповідач у судове засідання не з`явився, надав до суду заяву в якій просить розглянути справу за його відсутності, та визнає позов. Враховуючи, що всі особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з`явились, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи і оцінивши отримані докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що 02.02.2022 сторони уклали шлюб, який зареєстрований Довгинцівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південного-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) і зроблено відповідний актовий запис №20 (серія 1-КН № 564330 від 02.02.2022). Сторони разом фактично не проживають з 2024, спільне господарство не ведуть, неповнолітніх дітей не мають, шлюбні відносини між ними припинені, відповідач визнав позов. Відповідно до вимог ст.\~51\~Конституції\~України та ст.\~24\~СК\~України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Дружина та чоловік за змістом ст.\~55\~СК\~України зобов`язані спільно піклуватись про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Чоловік зобов`язаний утверджувати в сім`ї повагу до матері. Дружина зобов`язана утверджувати в сім`ї повагу до батька. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім`ї за свою поведінку в ній. Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносини, примушування до їх збереження, є порушенням прав жінки, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом (ч. ч. 3, 4 ст. 56 СК України). Відповідно до ст.112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно роз`яснень, наданих у п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Згідно ст.114 СК України, у разі розірвання шлюбу органом державної реєстрації актів цивільного стану шлюб припиняється у день реєстрації розірвання шлюбу. У разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. З урахуванням викладеного, суд, з`ясувавши фактичні взаємини подружжя та дійсні причини позову, визнання вимог відповідачем - дійшов висновку про те, що, даний позов є таким, що підлягає задоволенню, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження\~шлюбу суперечило б інтересам\~одного з них, зокрема позивача. Щодо понесених судових витрат суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Статтею 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Згідно положень ч. 1 - ч. 2 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Позивач прохає стягнути з відповідача 10000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу суд зазначає наступне. Інтереси позивача представляє адвокат Тимошенко О.І. На підтвердження понесення витрат на правничу допомогу представник позивача додав до заяви Доручення №1 від 29.03.2024 до Договору №5040 від 29.03.2024 про надання правничої допомоги. Відповідно до Акту №1 від 29.03.2024 наданих послуг до Договору №5040 від 29.03.2024, адвокат надав послуги клієнту (позивачу) з підготовки та подачі позовної заяви про розірвання шлюбу за які клієнт сплатив на 10000 грн. гонорару. Гонорар складається з: первинної консультаціії адвоката щодо підстав та порядку розірвання шлюбу в судовому порядку 1 год. на суму 1300,00 грн.; формування доказової бази для позову 2 год. на 700,00 грн.; написання позовної заяви про розірвання шлюбу 6 год. на 6000,00 грн.; написання заяви про видачу судового рішення по справі 30хв. на 500,00 грн.; написання заяви про видачу виконавчого документа про стягнення судових витрат 30 хв. на 500,00 грн.; написання відзиву на позовну заяву, додаткових заяв, клопотань, пояснень, участь в судових засіданнях від 1 год. на 1000,00 грн. Однак, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою їх розподілу, суд приймає до уваги норми ч.ч. 4, 5 ст. 137 ЦПК України щодо співмірності витрать на професійну правничу допомогу з: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Велика Палата Верховного Суду вказала, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц, провадження № 14-382цс19 та постанова Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18, провадження № 12-171гс19). Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що розмір витрат на професійну правничу допомогу в даній справі не є співмірним з складністю справи та виконаних адвокатом робіт, обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, ціною позову, а тому, виходячи з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, суд вважає, що витрати на правничу допомогу мають складати 1500,00 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Враховуючи те, що відповідачем до початку розгляду справи по суті визнано позовні вимоги, суд приходить висновку, щодо стягнення з останнього на користь позивача 50,0% судового збору, а саме в сумі\~605,60\~грн. та повернення позивачу з державного бюджету 50,0 % судового збору в сумі\~605,60\~грн. На підставі викладеного, суд,

Outcome: approved