Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-16 00:00:00

Заявниця [PERSON] звернувся до суду із заявою про встановлення факту родинних відносин, яку обґрунтує тим, що [INFO] помер батько заявниці [PERSON] , після смерті якого відкрилася спадщина на належне йому майно. Заявниця зазначає, що вона звернуся до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини за законом, однак нотаріус виніс постанову про відмову у вчиненні нотаріальних дій, оскільки було виявлено розбіжності у написанні прізвища заявниці у свідоцтві про народження « [PERSON] », а прізвище батька, зазначеного у свідоцтві про народження та правоустановчих документах - « [PERSON] ». Отже, заявник не може оформити свої спадкові права після смерті батька через наявність розбіжностей в зазначених актових записах. Вказані розбіжності у написаннях прізвища батька заявниці та самої заявниці перешкоджають їй у оформленні спадщини, у зв`язку з чим вона звернулася до суду з даним позовом про встановлення факту родинних відносин між нею та її померлим батьком. Заявниця у судове засідання не з`явився. Надала до суду заяву, в якій просила справу розглянути без її участі. Заявлені вимоги підтримує у повному обсязі, просить їх задовольнити. Заінтересована особа: [PERSON] у судове засідання не з`явилася. Заперечень на заявлені вимоги не висувала, надала до суду заяву про визнання заявлених вимог та розгляду справи у її відсутності. Виходячи з вищевикладеного, а також положень ч. 3 ст. 211, ст. 233 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), суд вважає, що судовий розгляд справи можливий за відсутності осіб, які беруть участь у справі. У зв`язку із неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про те, що заявлені вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню з таких підстав. Згідно зі ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до вимог ст.5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспорюваного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Вимогами ст.10 ЦПК України передбачено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Відповідно до вимог ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У відповідності до вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Суд в межах заявлених позовних вимог (стаття 13 ЦПК України) та наданих сторонами доказів по справі встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 11 листопада 2021 року [INFO] , помер [PERSON] , [INFO] . Згідно свідоцтва про народження заявниця [PERSON] народилася [INFO] , її батьками зазначено: [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до свідоцтва про одруження серії [NUMBER] , 26 лютого 1967 року було укладено шлюб між [PERSON] , 1942 р.н. та [PERSON] , 1946 р.н., після укладення шлюбу дружині присвоєне прізвище « [PERSON] ». Відповідно до свідоцтва про зміну прізвища [PERSON] , 1946 р.н. змінила прізвище на [PERSON] . Відповідно до довідки, виданої виконкомом Брусницької сільської ради Вижницького району Чернівецької області, спадкоємцями за законом після смерті [PERSON] є: [PERSON] дочка та [PERSON] - дружина. Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Пунктом 1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31 березня 1995 року передбачено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення: заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами. Відповідно до листа Верховного Суду України від 01 січня 2012 року «Судова практика розгляду справ про встановлення фактів, що маючих юридичне значення» зазначено, що перелік юридичних фактів, що підлягають встановленню в судовому порядку, наводиться у ст. 315 ЦПК і не є вичерпним. У судовому порядку можуть бути встановлені й інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не передбачено іншого порядку їх встановлення, зокрема встановлення факту родинних відносин тощо. Така правова позиція узгоджується з думкою Пленуму Верховного Суду України, висловленою у п.п. 1,12 Постанови №5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення». Сторонами у справах окремого провадження є заявники, заінтересовані особи, які є спеціальними суб`єктами цього виду провадження. При визначенні кола заінтересованих осіб у встановленні факту слід враховувати їх юридичний інтерес. Також, передбачено, що відповідно до ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину, для оформлення права на пенсію в зв`язку із втратою годувальника тощо. Факт родинних відносин заявниці необхідно встановити для того, щоб реалізувати свої спадкові права. Встановлення факту родинних відносин породить для заявниці певні юридичні наслідки, так як іншого шляху для підтвердження факту родинних відносин не існує. Ст. 89 ЦПК України визначає, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Надані заявницею докази, суд визнає належними і допустимими, оскільки ці докази містять у собі інформацію щодо предмета розгляду, вони пов`язані з тими обставинами, які підтверджують факт родинних відносин між заявницею, та її батьком. У всіх правовстановлюючих документах має розбіжність у написанні тільки одна літера у прізвищі зазначених осіб, яка виключає їх тотожність між собою, при цьому усі інші дані співпадають між собою. Таким чином, за розглядом справи на виконання положень ст. 76-81 ЦПК України, заявницею надано до суду належні та допустимі докази в обґрунтування поданої заяви, у зв`язку з чим суд вбачає, що встановлення факту родинних відносив в даному випадку необхідне для реалізації спадкових прав. За таких обставин, оскільки законом не визначено іншого, крім судового, порядку встановлення факту родинних відносин між особами, і факт родинних відносин, який просить встановить заявниця, підтверджується письмовими матеріалами справи, суд приходить до висновку, що вимоги заявниці є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Outcome: approved