Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-09 00:00:00

Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ «Всеукраїнський акціонерний Банк» Славкіна М.А. звернулася до суду із позовом до [PERSON] у якому просила суд стягнути з відповідача на корить ПАТ «Всеукраїнський акціонерний Банк» заборгованість за кредитним договором № 41 від 15.09.2006 у розмірі 97 602,69 грн. Позовні вимоги мотивує тим, що між ВАТ «Всеукраїнський акціонерний Банк» та [PERSON] було укладено кредитним договором № 41 від 15.09.2006 відповідно до якого позивач надав відповідачу у кредит кошти у розмірі 9 393,00 доларів США з терміном повернення до 14.09.2012, зі сплатою 13 % річних. Вказує, що у зв`язку із неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань позивач звернувся за захистом своїх прав до суду та рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 16.04.2010 у справі № 2-1168-1/09 було стягнуто з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором № 41 від 15.09.2006 у розмірі 56 825,57 грн., з яких: 5 780,45 доларів США - тіло кредиту; 234,89 доларів США - відсотки. Зазначає, що станом на день звернення до суду із позовом відповідачем не зважаючи на наявність судового рішення зобов`язання за кредитним договором № 41 від 15.09.2006 у повній мірі не виконано. Так, станом на 21.12.2009 (день звернення до суду у справі № 2-1168-1/09) у відповідача існувала заборгованість: 5 780,45 доларів США - тіло кредиту та 234,89 доларів США - відсотки. При цьому, станом на 05.12.2016 заборгованість відповідача перед позивачем складала: 1 871,48 доларів США - тіло кредиту, 3 954,69 доларів США ( станом на 05.12.2016 еквівалентно становило 96 338,14 грн.) - відсотки та 1 264,55 грн. - штраф за пропуск платежів. Посилається, що наявність судового рішення не звільняє позивача від виконання зобов`язань за кредитним договором, а тому просить суд стягнути із відповідача заборгованість у розмірі 97 602,69 грн., яка складається з наступного: 96 338,14 грн. - відсотки передбачені умовами договору, 1 264,55 - штраф за пропуск платежів передбачений умовами договору. З урахуванням викладеного вище просить позовні вимоги задовольнити. 10.04.2018 року згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями цивільну справу було передано до провадження головуючому судді Букіній О.М. 21.05.2018 року до суду надійшла інформація щодо зареєстрованого місця проживання відповідача. Ухвалою суду від 22.05.2018 було відмовлено у задоволенні клопотання позивача про відстрочення сплати судового збору. Ухвалою суду від 22.05.2018 позовну заяву було залишено без руху. 25.03.2019 позивачем було подано до суду заяву про усунення недоліків. Ухвалою суду від 20.01.2020 року справу було прийнято до провадження Солом`янського районного суду м. Києва та відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення (виклику) сторін. Відповідачем у встановлений судом строк відзив на позовну заяву не подано. Ухвалою суду від 10.09.2019 розгляд справи було призначено у судовому засіданні з повідомленням сторін. 24.12.2019 ТОВ «ФК «Інвест Хаус» було подано до суду клопотання про залучення до участі у справі в якості правонаступника позивача. Ухвалою суду від 26.02.2020, постановленою без виходу суду до нарадчої кімнати та яка занесена до протоколу судового засідання від 26.02.2020 до участі у справі було залучено ТОВ «ФК «Інвест Хаус» в якості правонаступника позивача Позивач у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки у судове засідання суд до відома не поставив. Відповідач у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки у судове засідання суд до відома не поставив. Суд відповідно до ч. 5 ст. 223 ЦПК вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності позивача, а також відповідача на пілставі наявних у справі доказів. Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що 15.09.2006 між ВАТ «Всеукраїнський акціонерний Банк» та [PERSON] було укладено кредитним договором № 41 від 15.09.2006 відповідно до якого позивач надав відповідачу у кредит кошти у розмірі 9 393,00 доларів США з терміном повернення до 14.09.2012, зі сплатою 13 % річних (а.с. 7-13). Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 16.04.2010 у справі № 2-1168-1/09 було задоволено позовні вимоги ВАТ «Всеукраїнський акціонерний Банк» та стягнуто з [PERSON] на корить ВАТ «Всеукраїнський акціонерний Банк» за кредитним договором № 41 від 15.09.2006 у розмірі 56 825,57 грн. Даним судовим рішенням було встановлено, що заборгованість відповідача перед позивачем станом на 21.12.2009 становила 6 015,34 доларів США, що еквівалентно 56 825,57 грн., з яких: 5 780,45 доларів США - тіло кредиту; 234,89 доларів США - відсотки. Водночас, позивач вказував, що відповідач належним чином зобов`язання за кредитним договором не виконав та станом на 05.12.2016 заборгованість відповідача перед позивачем складала: 1 871,48 доларів США - тіло кредиту, 3 954,69 доларів США (станом на 05.12.2016 еквівалентно 96 338,14 грн.) - відсотки та 1 264,55 грн. - штраф за пропуск платежів. Тому позивач звернувся до суду за захистом свого порушеного права в частині стягнення заборгованості за відсотками та штрафом. Відповідно до частини другої статті 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 («Позика») глави 71 («Позика. Кредит. Банківський вклад»), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу. Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. За умовами договору сторони погодили щомісячну сплату відсотків за кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом, який наданий до 14.09.2012. Відтак, у межах строку кредитування до 14.09.2012 відповідач мав, зокрема, повертати позивачеві кредит і сплачувати проценти періодичними (щомісячними) платежами відповідно до графіку платежів. Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Враховуючи викладене, суд вважає, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Звернувшись у 2009 році позивачем було пред`явлено відповідачу вимогу про дострокове повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу. Таким чином, строк дії укладеного кредитного договору закінчився у момент пред`явлення позивачем позивної заяви у 2009 році, а тому право на нарахування передбачених договором відсотків у позивача припинилося у момент звернення до суду із позовом у 2009 році. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12 та враховується судом під час розгляду даної справи. При цьому, після ухвалення судом у 2010 році про задоволення позовних вимог позивача та стягнення з відповідача на корить позивача заборгованості, яка складається з тіла кредиту та відсотків, позивачем було продовжено нарахування відповідачу передбачених договором відсотків, що на думку суду не ґрунтується на вимогах закону, з урахуванням викладеного вище. Тому у задоволенні позовних вимог про стягнення із відповідача заборгованості за відсотками слід відмовити у зв`язку з їх необґрунтованістю. Водночас, в охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання, а тому останній не позбавлений права на звернення до суду із вимогами про стягнення з відповідача штрафних санкцій, передбачених частиною другою статті 625 ЦК України. Щодо стягнення з відповідача на користь позивача штрафу за пропуск платежів, то суд також приходить до висновку про відмову у його стягненні, оскільки позивач має право лише на стягнення штрафних санкцій, передбачених частиною другою статті 625 ЦК України. Згідно вимог ст. ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Виходячи з вищевикладеного, у задоволенні позову слід відмовити. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що суд прийшов до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, то відсутні підстави для стягнення судових витрат з відповідача.

Outcome: dismissed