Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-15 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розподіл в натурі житлового будинку, який належить співвласникам на праві спільної часткової власності і просить розділити в натурі житловий будинок в [ADDRESS] , виділивши йому наступні приміщення: коридор площею 5,8 кв.м, кухню площею 10,4 кв.м, санітарну кімнату площею\~ 5,2 кв.м, коридор площею 7,0 кв. м, вітальню площею 15,3 кв. м, кімнату площею 9,9 кв.м, кімнату площею 15,1 кв. м, припинити його право на спільну часткову власність та визначити йому частку 1/1, мотивуючи тим, що житловий будинок, який розташований по [ADDRESS] , знаходиться у спільній частковій власності декількох фізичних осіб і належить йому та [PERSON] . Він є власником 1/2 частини вказаного будинку на підставі договору купівлі-продажу від 22.09.1982. Інший власник [PERSON] отримала у власність свою частину на підставі договору дарування від 28.07.2004. До його частини будинку належить земельна ділянка, правовстановлюючі документи на яку не оформлені. Він, для вчинення в майбутньому юридично значимих дій, вирішив оформити документи на цю земельну ділянку. При зверненні до розробників земельної документації його повідомили, що так як будинок перебуває у спільній частковій власності, то необхідно спільне звернення співвласників. Якщо ж один із співвласників раніше оформив свою земельну ділянку, то необхідна копія державного акту. Відповідач оформила правовстановлюючі документи на свою земельну ділянку розміром 0,0811 га, державний акт ЯЛ №872323, кадастровий номер 1824210100:011:0003. Згідно норм ЗК України до будинку в місті надається земельна ділянка 0,1 га (10 соток, або 1000 кв. м). Згідно витягу ДЗК [PERSON] має 811 кв. м, тобто йому в даному випадку залишається 189 кв. м, фактично менше 0,02 га. У його користуванні біля будинку земельна ділянка значно більша. При виділенні його частини в одне ціле та припинення спільної часткової власності він зможе оформити земельну ділянку біля своєї частини житлового будинку в межах 0,1 га. Без оформлення земельної ділянки у власність, отримання кадастрового номеру він не зможе розпоряджатись своєю власністю. Відзиву на позовну заяву відповідачем не надано. В судове засіданні учасники справи не з`явилися, але надали заяви про розгляд справи у їх відсутність. Позивач позовні вимоги підтримав. Відповідач щодо задоволення позову не заперечує. Відповідно до ч.ч.3,4 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Згідно ч.4 ст. 206 ЦПК України\~ у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Дослідивши письмові докази, суд вважає, що визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а тому позов слід задовольнити з наступних підстав. Судом встановлено, що позивачеві на підставі договору купівлі-продажу №б/н від 22.09.1982\~ належить 8/15 частин в праві власності на житловий будинок в [ADDRESS] , а відповідачеві [PERSON] 7/15 частин на підставі договору дарування серії ВВЕ №985277 від 28.07.2004. Вид спільної власності спільна часткова. Право власності зареєстровано за сторонами у встановленому законом порядку. Вказані обставини підтверджуються копіями: витягу з Державного реєстру речових прав від 23.10.2023 та інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, щодо об`єкта нерухомого майна, а саме, щодо будинку [ADDRESS] , та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 20.12.2023 (а. с. 7-9). Відповідно до ст.ст. 355, 356 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Згідно ч.1 ст. 364 ЦК України співвласник має право на виділ в натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦК України майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. Кожний з учасників права спільної часткової власності має певні правомочності у відношенні належної йому частки. У зв"язку з цим кожен співвласник може вимагати виділу своєї частки зі спільного майна. У тому випадку, коли таку вимогу висунуть усі співвласники або якщо учасників спільної часткової власності буде тільки двоє, настає поділ майна, що знаходиться в спільній частковій власності. Поділ спільного майна можливий за спільною згодою між усіма співвласниками, а у випадку недосягнення спільної згоди між співвласниками про поділ спільного майна, поділ цього майна відбувається за рішенням суду. Частиною 3 ст. 358 ЦК України передбачено, що кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. В ч.6 постанови від 04.10.1991 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» Пленум Верховного суду України роз`яснив, що при вирішенні справ про виділ в натурі часток жилого будинку, що є спільною частковою власністю, судам належить мати на увазі, що це можливо, якщо кожній із сторін може бути виділено відокремлену частку будинку з самостійними виходами (квартиру). Виділ також може мати місце при наявності технічної можливості переобладнати приміщення. Таким чином, з аналізу змісту ст.ст. 183, 358, 364, 367, 379, 380, 382 ЦК України слідує, що виділ (поділ) часток жилого будинку, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній із сторін може бути виділено відокремлену частину будинку із самостійним виходом (квартиру) або у разі, коли є технічна можливість переобладнання будинку в ізольовані квартири, які за розміром відповідають розміру часток співвласників у праві власності. При цьому, у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 19 травня 2021 року у справі N 501/2148/17 зроблено висновок, що поняття "поділ" та "виділ" не є тотожними. При поділі майно, що знаходиться в спільній частковій власності, поділяється між усіма співвласниками, і правовідносини спільної часткової власності припиняються. При виділі частки правовідносини спільної часткової власності, як правило, зберігаються, а припиняються лише для співвласника, частка якого виділяється. Винятком з цього правила є ситуація, коли майно належить на праві спільної часткової власності двом співвласникам, - тоді має місце поділ спільного майна. Тобто, поділ спільного майна відрізняється від виділу частки співвласника або припинення його права на частку в спільному майні однією суттєвою ознакою - у разі поділу майна право спільної часткової власності на нього припиняється Відповідно до технічного паспорту на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами житловий будинок [ADDRESS] двохквартирний та має окремі входи (а. с. 10-14). Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого Законом України від 17 липня 1997 року, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до ч.2 ст.367 ЦК України у разі поділу спільного майна між співласниками право спільної часткової власності на нього припиняється. Тобто, при поділі спільного майна частка кожного співвласника становить цілу частину -\~ 1/1.\~\~ Відтак, враховуючи, що спірне майно належить сторонам на праві спільної часткової власності - двом співвласникам, відповідно можливий поділ цього майна в натурі між сторонами, у разі якого право спільної часткової власності на нього припиняється, а тому відсутні підстави для задоволення позову в даній частині. Витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку серії НВ-906889162024 від 21.01.2024 свідчить, що за [PERSON] , тобто відповідачем, в Державному земельному кадастрі значиться земельна ділянка площею 0,0811 га, кадастровий номер 1824210100:01:011:003 на підставі державного акту серії ЯЛ №872323 (а. с. 16-20).\~ Зважаючи, що за відповідачем вже зареєстровано право власності на земельну ділянку біля будинку [ADDRESS] площею 0,0811 га, що унеможливлює право позивача приватизації фактично належної йому земельної ділянки; будинок має два окремі входи, тобто наявна визначена законом технічна можливість виділення сторонам в натурі, а саме: позивачеві 8/15 часток в спірному житловому будинку та відповідачеві 7/15 часток, тобто наявна визначена законом технічна можливість поділу спільного майна між співласниками на дві частини, а тому суд приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення позову. Позивачем сплачено судовий збір в розмірі 4 211 грн. 20 коп. в дохід держави.

Outcome: partial