Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-26 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про поділ майна подружжя. Позивач просила провести поділ майна подружжя, виділивши позивачу Садовий будинок [ADDRESS] , та земельну ділянку площею 0,05 га,кадастровий номер 6810100000:35:001:1778, на якій розташований будинок. [PERSON] виділити автомобіль Nissan note, 2007 р.в., кузов № [NUMBER] , д.н.з. [NUMBER] та гараж по [ADDRESS] , свідоцтво про право власності видане на підставі рішення виконавчого комітету Хмельницької міської ради №3066-р від 14.11.1996 року, грошові кошти на валютному рахунку у відділенні АТ «Ощадбанк». Вказаний розподіл просила здійснити, виходячи з фактично користування майном. Майно придбано під час шлюбу та є спільною сумісною власністю. Неможливість врегулювання поділу в досудовому порядку обумовлено наявністю неприязних стосунків між сторонами, застосування відповідачем насилля щодо позивача, обумовило звернення до суду. В судовом у засіданні позивач та її представник позовні вимоги уточнили та просили залишити у власності [PERSON] автомобіль Nissan note, 2007 р.в., кузов № [NUMBER] , д.н.з. [NUMBER] та гараж по [ADDRESS] , свідоцтво про право власності видане на підставі рішення виконавчого комітету Хмельницької міської ради №3066-р від 14.11.1996 року, припинивши спільну сумісну власність подружжя на вказане майно; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 50%вартості автомобіля Nissan note, 2007 р.в., кузов № [NUMBER] , д.н.з. [NUMBER] - 68253,78 грн. та гаража по [ADDRESS] №13-125\~620 грн., всього 193\~873,78 грн; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] % коштів в сумі 1031,77 доларів США, що зберігались на час розлучення на валютному рахунку [PERSON] в Хмельницькому відділенні АТ «Ощадбанк» [NUMBER] . Відповідач та його представник заперечили позовні вимоги, подали письмовий відзив. Відповідач не визнав можливість поділу майна у запропонованому позивачкою варіанті та вважав за можливе визначити частки кожного з подружжя у всіх об`єктах заявлених до розподілу та інших, що є об`єктами спільної сумісної власності. Адвокат відповідача в судовому засіданні не заперечував статус заявленого до розподілу майна як спільної сумісної власності. Зокрема, вважав, що його клієнт розпорядився депозитом в інтересах сім`ї, передавши кошти на придбання земельної ділянки під забудову спільному повнолітньому сину сторін. По справі проводились судові експертизи та визначено вартість автомобіля Nissan note, 2007 р.в., кузов № [NUMBER] , д.н.з. [NUMBER] - 136507,56 грн., висновок експерта №603/23-36.;ринкова вартість гаража по вул.Пілотській у місті Хмельницькому блок №1 бокс №13-\~251\~240 грн., висновок експерта №1082/023. За відомостями отриманими від АТ «Ощадбанк» на депозитному рахункуUA213157840000026306084823723, вхідний залишок 2061,10 доларів США, що були зняті відповідачем по справі. Ухвалою суду\~від 30.01.2024\~року за заявою\~позивача залишено без розгляду позов [PERSON] до [PERSON] про поділ майна в частині поділу Садового будинку [ADDRESS] , та земельної ділянки площею 0,05 га,кадастровий номер 6810100000:35:001:1778, на якій розташований будинок. Заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд знаходить позов таким, що підлягає задоволенню. [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб 08.10.1993 року, що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу. Шлюб було розірвано 03.02.2020 року, що підтверджується Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області, справа №686/3178/19. Неповнолітніх дітей немає. Між сторонами склались неприязні, конфліктні стосунки, що унеможливлюють спільне користування майном, що, зокрема, підтверджується поведінкою сторін в судовому засіданні, наявністю адміністративної справи щодо притягнення відповідача до адміністративної відповідальності за ст.173 КУпАП, внаслідок дій відносно позивача. Відповідно до свідоцтва про право особистої власності на гараж по [ADDRESS] належить [PERSON] на підставі Рішення виконкому Хмельницької міської Ради народних депутатів від 14.11.1996 року. За інформацією регіональної АІС «Автомобіль» та Єдиного державного реєстру транспортних засобів за [PERSON] зареєстровано Nissan note, 2007 р.в., кузов № [NUMBER] , д.н.з. [NUMBER] . Відповідно до інформації АТ «Ощадбанк» у відповідача на рахунку [NUMBER] знаходилась сума грошових коштів у розмірі 2061,10 доларів США, якими останній розпорядився, з його слів, на користь спільного повнолітнього сина, передавши йому кошти на придбання земельної ділянки для індивідуального будівництва. Судом не здобуто ніяких доказів на спростування статусу заявленого до розподілу майна як спільної сумісної власності. Адвокат відповідача в судовому засіданні не заперечував статус заявленого до розподілу майна як спільної сумісної власності. Розпорядження депозитним вкладом на користь спільного повнолітнього сина не є правочином здійсненим в інтересах сім`ї, оскільки останній не належить до членів сім`ї сторін по справі. Доказів на спростування вказаних обставин не представлено суду. Укладення будь-яких правочинів, вчинення дій, розпорядження майном в інтересах сім`ї відповідачем по справі не доведено належними та допустимими доказами. Стороною відповідача не представлено доказів на підтвердження неспроможності здійснення компенсаційних виплат позивачу. Проведена оцінка вартості спільного майна не спростована в ході судового розгляду та складає вартість автомобіля Nissan note, 2007 р.в., кузов № [NUMBER] , д.н.з. [NUMBER] - 136507,56 грн., висновок експерта №603/23-36.;ринкова вартість гаража по [ADDRESS] №13-\~251\~240 грн., висновок експерта №1082/023. Згідно частини першої статті 21 СК України шлюб - сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Відповідно до частини першої статті 36 СК України шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя. Сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Дитина належить до сім`ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає.(ст.3 СК). Правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття.(ст.6 СК) Згідно з частиною першою статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Частиною 2 статті 60 Сімейного кодексу України передбачено, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело та час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами, тощо. Дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.(cт.65 СК). Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, відповідно до частин 2, 3 ст. 325 Цивільного кодексу України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Згідно ч.3 ст.368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17 та постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 лютого 2018 року у справі № 235/9895/15-ц, від 05 квітня 2018 року у справі № 404/1515/16-ц. Такий правовий висновок викладений і в постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17. Відповідно до ч. 1 ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом. Згода співвласників на вчинення правочину щодо розпорядження спільним майном, який підлягає нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, має бути висловлена письмово і нотаріально посвідчена. Розірвання шлюбу не тягне за собою зміну правового статусу майна подружжя. Таке майно залишається їх спільною сумісною власністю. Тобто лише після вирішення питання про поділ майна, яке є спільною сумісною власністю, виділення конкретних часток кожному зі співвласників, таке майно набуває статусу спільної часткової власності чи особистої приватної власності. За загальним правилом, при розгляді справ про поділ спільного майна подружжя вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділено між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється(ст.372 ЦК). Відповідно до положень частини першої статті 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до пункту 3 частини першої статті 57 СК України особистою приватною власності дружини, чоловіка, є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй (йому) особисто. Таким чином, у разі виникнення спору у суді має доводитися не факт належності майна до спільної власності,а обставини, які виключають виникнення спільної сумісної власності на спірне майно.\~ Для правильного застосування статті 60 СК України та визнання майна спільною сумісною власністю суд повинен установити не тільки факт набуття цього майна за час шлюбу, а й той факт, що джерелом його набуття є спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Тобто критеріями, які дозволяють надати майну статус спільної сумісної власності, є: 1) час набуття такого майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття); 3) мета придбання майна, яка дозволяє надати йому правовий статус спільної власності подружжя. Норма статті 60 СК України вважається застосованою правильно, якщо набуття майна відповідає цим критеріям (ВСУ (№ 6-612цс15, № 6-2641цс15). Відповідно до змісту постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими ст.69-72 СК та ст.372 ЦК. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Отже, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то цивільні права та обов`язки за цим договором виникають в обох із подружжя.(ст.65 СК). Згідно з нормами сімейного законодавства умовою належності майна, яке одержане за договором, укладеним одним із подружжя, до об`єктів спільної сумісної власності подружжя є визначена законом мета укладення договору - інтереси сім`ї, а не власні, не пов`язані із сім`єю інтереси одного з подружжя. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про підставність та обґрунтованість заявлених вимог. Заявлений позов є таким, що підлягає задоволенню. Судові витрати у виді судового збору та витрат на проведення експертизи, підтверджуються зібраними у справі доказами: платіжними документами, актом та підлягають стягненню на користь позивача з відповідача в порядку передбаченому стт.ст.137, 141 ЦПК. На підставі викладеного та

Outcome: approved