Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-12 00:00:00

Представник ТОВ «ФК РІАЛЬТО» звернувся до суду із позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Обґрунтовуючи подану позовну заяву посилався на те, що відповідно до укладеного договору №210129-34103-1 від 29.01.2021 року між ТОВ «ФК «Фінанс Іновація» (торгова марка «MONETKA») та [PERSON] , вона отримала кредит у розмірі 4 000 грн. строком на 30 днів, шляхом переказу на її платіжну картку № [NUMBER] емітовану в АТ «Універсалбанк» зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1,99% від суми кредиту за кожен день користування. Підписання кредитного договору електронним підписом з одноразовим ідентифікатором є прямою і безумовною згодою відповідачки з умовами кредитного договору, правилами надання грошових коштів у позику в тому числі і на умовах фінансового кредиту, з якими вона ознайомилась перед підписанням кредитного договору та отримання кредиту. Зразок кредитного договору, правила надання грошових коштів у позику в тому числі і на умовах фінансового кредиту викладені для загального доступу в мережі Інтернет на відповідному сайті. При укладенні кредитного договору сторони керувались ч.1 ст.634 ЦК України, згідно якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У відповідності до порядку визначеному статтею 11 Закону, відповідачка зареєструвався на веб-сайті в мережі Інтернет https://monetka.ua, для чого пройшла ідентифікацію та верифікацію особи (заповнив анкету-заяву з зазначенням ПІБ, даних паспорту, РНОКПП, місця проживання, місця реєстрації, зазначив реквізити картки для отримання кредиту) підтвердила номер мобільного телефону, ознайомилась з умовами надання кредиту, умовами кредитного договору, правилами надання грошових коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту, здійснила акцептування кредитного договору, шляхом надсилання електронного повідомлення підписаного електронним підписом одноразовим ідентифікатором. Одноразовий ідентифікатор 845326 направлявся відповідачці 29.01.2021 року о 14:40:21 год. шляхом надсилання повідомлення на мобільний номер [NUMBER] , який вказувався при реєстрації. Кредитний договір був підписаний 29.01.2021 року о 14:40:37 год. шляхом введення одноразового ідентифікатора 845326 в особистому кабінеті на веб-сайті в мережі Інтернет https://monetka.ua. Кредитні кошти були відправлені відповідачці 29.01.2021 на платіжну карту № [NUMBER] емітовану в АТ «Універсалбанк». Крім цього, відповідачкою було пролонговано кредитний договір шляхом сплати комісії в розмірі 250 грн відповідно до п.п.2.3.4 кредитного договору та відповідно до правил. Таким чином між первісним кредитором та відповідачкою було укладено кредитний договір у електронній формі, що прирівнюється до письмової форми договору з усіма правовими наслідками невиконання зобов`язань за договором. 17.06.2021 року між ТОВ «ФК «ФІНАНС ІННОВАЦІЯ» та ТОВ «ФК «РІАЛЬТО» укладено договір відступлення права вимоги № 17/06/2021-Р/М-З від 17.06.2021, відповідно до умов якого до останнього перейшло право вимоги за договором № 210129-34103-1 від 29.01.2021 року. Відповідачка не повернула своєчасно суму кредиту та нараховані відсотки для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, відповідно до умов кредитного договору. У зв`язку із зазначеними порушеннями зобов`язань заборгованість відповідачки за договором №210129-34103-1 від 29.01.2021 року станом на 08.08.2023 року становить 23745,20 грн. яка складається із: 4 000 грн. заборгованість за кредитом, 2945,20 грн. заборгованість за нарахованими процентами відповідно до п.1.2 кредитного договору за ставкою 1,99 % за кожен день користування кредитом за період з 29.01.2021 по 28.02.2021 (включно), 16800 грн. заборгованість за нарахованими процентами відповідно до п.3.3 кредитного договору за ставкою 3,5% від суми несвоєчасно поверненого кредиту (грошових коштів) за кожен день прострочення за період з 08.03.2021 по 05.07.2021 (включно) відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України. При цьому нарахування процентів за договором №210129-34103-1 від 29.01.2021 року зупинено 05.07.2021 року відповідно до п.4.6 правил. З урахуванням наведеного, просить стягнути з відповідачки на користь позивача заборгованість за кредитним договором №210129-34103-1 від 29.01.2021 року станом на 08.08.2023 року у загальному розмірі 23 745,20 грн., судовий збір у сумі 2 684 грн. та 9000 грн. витрат на правничу допомогу. Ухвалою Тиврівського районного суду Вінницької області від 05 жовтня 2023 року відкрито спрощене позовне провадження у даній справі та призначено розгляд з повідомленням сторін. Представник позивача [PERSON] та відповідачка [PERSON] на розгляд справи до суду не з`явилися, про час та місце її розгляду повідомлені в установленому законом порядку, надали заяви про розгляд справи в їх відсутність. Представник позивача [PERSON] надав суду письмові пояснення, відповідно до яких укладений електронний кредитний договір з відповідачкою [PERSON] відповідає вимогам Закону України "Про електронну комерцію". Кредит відповідачці надавався не на споживчі цілі. Заперечував факт неправомірного нарахування відсотків відповідачці [PERSON] після спливу визначеного договором строку кредитування на суму 16 800 грн. Відповідачка [PERSON] надала суду письмові пояснення, відповідно до яких позовні вимоги не визнала і заперечувала проти їх задоволення, посилаючись на те, що позивач не надав суду жодного доказу на підтвердження проведення її ідентифікації при вході в особистий кабінет в порядку, передбаченому Законом України " Про електронну комерцію"; додана до позову копія чеку про проведення переказу не може свідчити про факт отримання нею коштів, так як в ньому відсутні відомості про особу отримувача, тож встановити чи належить зазначена картка саме їй неможливо; первинних бухгалтерських документів, які б підтверджували перерахування відповідачці грошових коштів на підставі кредитного договору не надано. Розрахунки заборгованості, на які посилається позивач не є первинними документами. Також вказує, що проценти нараховані позивачем після спливу строку дії кредитного договору 28 лютого 2021 року, докази які б свідчили про його пролонгацію позивачем не надані. Дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 29 січня 2021 року за №210129-34103-1 між ТОВ «ФК «Фінанс Іновація» (торгова марка «MONETKA») та [PERSON] було укладено кредитний договір, відповідно до якого вона отримала кредит у розмірі 4 000 грн. строком на 30 днів, шляхом переказу на її платіжну картку № [NUMBER] емітовану в АТ «Універсалбанк». Відповідно до п.1.2 кредитного договору сторони погодили наступну процентну ставку за користування кредитом - 1,99% від суми кредиту за кожен (річна процентна ставка становить 726,35 %) користування кредитом у межах строку, визначеного п.1.3 цього договору. Згідно п.1.3 договору, строк надання кредиту та строк дії договору становить 30 днів, але в будь-якому випадку строк користування грошовими коштами, наданими у кредит не може становити менше 3 -х календарних днів. Строк надання кредиту може бути продовжений в порядку та на умовах, визначених цим договором. 17 червня 2021 року між ТОВ «ФК «ФІНАНС ІННОВАЦІЯ» та ТОВ «ФК «РІАЛЬТО» укладено договір відступлення права вимоги № 17/06/2021-Р/М-З від 17.06.2021, відповідно до умов якого до останнього перейшло право вимоги за договором № 210129-34103-1 від 29.01.2021 року (а.с.12-15). Станом на 08 серпня 2023 року заборгованість відповідачки за договором №210129-34103-1 від 29.01.2021 року становить 23745,20 грн. яка складається із: 4 000 грн. заборгованість за кредитом, 2945,20 грн. заборгованість за нарахованими процентами відповідно до п.1.2 кредитного договору за ставкою 1,99 % за кожен день користування кредитом за період з 29.01.2021 по 28.02.2021 (включно), 16800 грн. заборгованість за нарахованими процентами відповідно до п.3.3 кредитного договору за ставкою 3,5% від суми несвоєчасно поверненого кредиту (грошових коштів) за кожен прострочення за період з 08.03.2021 по 05.07.2021 (включно) відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України (а.с.16) Згідно зі ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. \~ \~ \~ \~ За змістом ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. За приписами п.1 ч.1 ст.512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові (ч. 1 ст. 513 ЦК України). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 514 ЦК України). Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України "Про електронну комерцію". Згідно із п. 5 ч. 1 ст. 3 Закону України "Про електронну комерцію" електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до ч.3 ст.11 Закону України "Про електронну комерцію" електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частини 4, 5 ст. 11 Закону). Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього (ч. 5ст. 11 Закону України "Про електронну комерцію"). Згідно із ч. 6 ст. 11 Закону України "Про електронну комерцію" відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст.12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. За правилом ч.8 ст.11 Закону України "Про електронну комерцію" у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 Закону України "Про електронну комерцію", вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Положеннями ст. 12 Закону України "Про електронну комерцію" визначено, якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. З матеріалів справи вбачається, що кредитний договір № 210129-34103-1 від 29.01.2021 року був укладений в електронному вигляді шляхом реєстрації відповідачки на відповідному веб-сайті в мережі Інтернет та підписанням його шляхом використання позичальником - [PERSON] одноразового ідентифікатора [NUMBER] і був надісланий на номер мобільного телефону відповідача, про що свідчить п. 6 Кредитного договору, адреса, реквізити та підпис сторін. Таким чином позивачем доведено укладання з відповідачкою [PERSON] електронного договору кредиту, в якому сторони узгодили всі істотні умови розмір кредиту, строку кредитування, відсоткову ставку, порядок нарахування відсотків, умови продовження строку кредитування тощо. Тому доводи відповідачки [PERSON] про не підтвердження укладення кредитного договору та неідентифікацію її як сторони договору суд не приймає до уваги. Належними доказами, які підтверджують наявність заборгованості за укладеним кредитним договором та її розмір, є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно із зазначеною нормою закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі. Пунктом 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року №75 передбачено, що виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Тобто виписки за картковими рахунками є належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором і ці докази мають знаходитися у кредитора, в тому числі нового, до якого перейшли права та обов`язки попередника. В той же час, розрахунок заборгованості не є документом первинного бухгалтерського обліку, а є одностороннім арифметичним розрахунком стягуваних сум, який відповідно повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку). Такий висновок щодо оцінки односторонніх документів банку кореспондує висновку Великої Палати Верховного Суду в постанові від 03.07.2019 у справі №342/180/17 та Верховного Суду України в постанові від 11.03.2015 № 6-16цс15. Таким чином, доводи відповідачки [PERSON] щодо того, що розрахунок заборгованості, на який посилається позивач не є первинним документом є обґрунтованими. Пунктом 3.3 договору передбачено, що у випадку порушення строків повернення кредиту, встановлених п.1.3 договору (з урахуванням пролонгації строку дії договору) позичальник сплачує плату за користування кредитом за підвищеною ставкою 3,5% від суми несвоєчасно повернутого кредиту за кожен дань користування кредитом понад строк, визначений у п.1.3 цього договору. Відповідно до п.4.14 Внутрішніх Правил надання грошових коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, через мережу інтернет ТОВ "Фінансова компанія "Фінанс інновація", в продовж терміну договору позичальник має право продовжити строк його дії (зробити пролонгацію) сплативши нараховані відсотки по кредиту (до закінчення терміну договору), при цьому продовження відбувається на строк зазначений у договорі при отриманні кредиту, та діє з дати сплати нарахованих відсотків. Також для продовження договору можливо скористатися послугою пролонгації "за комісію", сплативши комісію, яка відображена в особистому кабінеті. Строк пролонгації договору "за комісію" становить 7 або 14 днів (а.с.19-26). В матеріалах справи відсутні докази, які б свідчили про пролонгацію укладеного кредитного договору між сторонами, такі докази не надано суду позивачем, таким чином кредитний договір № 210129-34103-1 від 29.01.2021 року не був пролонгований та строк його дії сплив 28 лютого 2021 року. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 дійшла висновку, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Враховуючи наведене, після спливу кредитного договору № 210129-34103-1 від 29.01.2021 року, з 28 лютого 2021 року припинилося право позикодавця нараховувати передбачені проценти за договором. Таким чином неможливо встановити підстави пред`явлення позивачем вимог після зазначеної дати. Оскільки позивачем не надано суду розрахунку заборгованості відповідачки [PERSON] за кредитним договором № 210129-34103-1\~від 29.01.2021\~ року,\~а також\~ \~недоведення позивачем\~належними та\~допустимими доказами\~наявність у\~відповідачки заборгованості\~у заявленому\~розмірі, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог. У зв`язку з відмовою у задоволенні позовних вимог, на підставі ст.141 ЦПК України не підлягають стягненню з відповідача на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору в сумі 2 684 грн. та витрати на правову допомогу в сумі 9 000 грн. Доказів понесення витрат на правову допомогою відповідачкою [PERSON] суду не надано.

Outcome: dismissed