Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-20 00:00:00

Представник позивача, посилаючись на те, що: -15.04.2006 позивач уклав шлюб з відповідачкою, від якого вони мають двох дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] ; -рішенням Хустського районного суду від 22 жовтня 2018 року шлюб між ними було розірвано; -рішенням Хустського районного суду від 6 жовтня 2020 року з позивача стягнуто на користь відповідачки аліменти на утримання двох неповнолітніх дітей: сина [PERSON] та доньки [PERSON] у розмірі по 2000грн. щомісячно до досягнення дітьми повноліття, але не менше 50% від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 22 липня 2020 року; -з грудня місяця 2022 року діти постійно проживають разом з позивачем та перебувають на його утриманні; -діти [PERSON] та [PERSON] досягли 14-річного віку та самостійно визначили місце свого проживання разом з позивачем за адресою: [ADDRESS] ; -припинення стягнення аліментів з позивача на користь відповідачки та стягнення з відповідачки аліментів на користь позивача сприятиме як найкращому забезпеченню інтересів неповнолітніх дітей: [PERSON] та [PERSON] , звернувся до суду з позовом та просить: звільнити позивача від сплати аліментів на утримання неповнолітніх дітей: [PERSON] , 2006 року народження, та [PERSON] , 2008 року народження, з 01 січня 2023 року; визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий лист Хустського районного суду від 16.04.2021 по справі №309/1747/20 про стягнення з позивача на користь відповідачки аліментів на утримання неповнолітніх дітей: [PERSON] , 2006 року народження та [PERSON] , 2008 року народження; стягнути з відповідачки на користь позивача аліменти на утримання неповнолітніх дітей: [PERSON] , 2006 року народження та [PERSON] 2008 року народження, в твердій грошовій сумі по 3000грн. на кожну дитину окремо, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, з дня пред`явлення цього позову, до досягнення дітьми повноліття; допустити негайне виконання судового рішення в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць. В судовому засіданні 30 квітня 2024 року позивач [PERSON] та його представник - адвокат Аннишинець М.В. позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити. В судове засідання 21 травня 2024 року позивач\~ [PERSON] та його представник - адвокат Аннишинець М.В. не з`явилися. Представник позивача [PERSON] подав до суду заяву /а.с.73/, згідно якої просив завершити розгляд справи без його участі та без участі позивача, позовні вимоги просив задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання 30 квітня 2024 року не з`явилася, про місце та час слухання справи була повідомлена належним чином через отримання особисто смс-повідомлення ще 25.03.2024 /а.с.68/, про причини неявки суд не повідомила. Заяви про розгляд справи в її відсутність від відповідачки до суду не надходило. Будучи присутньою особисто в підготовчому судовому засіданні відповідачка позов не визнала, відзиву на позовну заяву та ніяких доказів щодо позовних вимог суду не надала. За таких обставин судом прийнято рішення про проведення судового засідання в відсутність відповідачки. Ніяких інших заяв та клопотань від учасників справи до суду не надходило. Процесуальні дії /забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження/ у справі не проводилися. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України: у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За таких обставин суд проводить судове засідання 21 травня 2024 року в відсутність учасників справи, без фіксування судового процесу. Суд, вислухавши думки позивача [PERSON] , представника позивача [PERSON] , пояснення неповнолітнього свідка [PERSON] , дослідивши матеріали справи, вважає, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Відповідно до ст.81 ЦПК України: кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. В судовому засіданні встановлено, що позивач є батьком\~ неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , а відповідачка [PERSON] є їх матір`ю /а.с.17-18/. Рішенням Хустського районного суду Закарпатської області від 22 жовтня 2018 року шлюб між позивачем та відповідачкою розірвано /а.с.14-16/. Рішенням Хустського районного суду Закарпатської області від 6 жовтня 2020 з позивача на користь відповідачки стягнуто аліменти на утримання неповнолітніх дітей: [PERSON] та [PERSON] у розмірі по 2000грн. щомісячно, до досягнення ними повноліття, але не менше 50% від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 22.07.2020 /а.с.19-21/. 2 лютого 2021 року постановою Закарпатського апеляційного суду це рішення залишено без змін /а.с.22-24/.\~\~\~ На виконання рішення Хустського районного суду від 06.10.2020 Хустським районним судом 16.04.2021 видано виконавчий лист /а.с.25/.\~\~\~ Згідно розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, наданого Хустським відділом ДВС у Хустському районі Закарпатської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, - заборгованість позивача по сплаті аліментів станом на 12.10.2023 становить 73015грн.00коп. /а.с.55/ Відповідно до ст.180 СК України: батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За змістом статті 181 СК України: право на отримання аліментів на дитину має той з батьків, з ким проживає дитина, а відповідний обов`язок сплачувати аліменти на дитину - той з батьків, хто проживає окремо від неї. Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними; за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі; за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч.8 ст.7 СК України: регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Відповідно до ст.160 СК України: місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. З наявних в матеріалах справи доказів: -довідки про склад сім`ї №263 від 14.02.2023 /а.с.26/; -довідки про склад сім`ї №1582 від 09.08.2023 /а.с.27/; -довідок Вишківського закладу загальної середньої освіти 1-3 ступенів №1 від 13.02.2023 за № 40, №41 та від 08.08.2023 року за №248 /а.с.30-31/; -характеристики неповнолітньої дитини [PERSON] від 08.08.2023 /а.с.32/; -акту обстеження житлово-побутових умов проживання, складеного депутатом Вишківської селищної ради Келеменом Д.Ю. від 15.02.2023 /а.с.28/; -акту обстеження житлово-побутових умов проживання, складеного депутатом Вишківської селищної ради Няговським Р.І. від 09.08.2023 /а.с.29/; -та пояснень в судовому засіданні неповнолітнього свідка [PERSON] , яка пояснила, що з січня 2023 року вони з братом [PERSON] постійно проживають разом з батьком, знаходяться на його повному утриманні; до цього вони проживали з матір`ю за кордоном, але у них склалися дуже погані відносини з вітчимом, а тому вони переїхали жити до батька; з січня 2023 року по теперішній час вони з братом ніколи у матері за кордоном не проживали, не проживають та не будуть проживати через погані відносини з вітчимом та матір`ю; їх матір матеріальної допомоги їм з братом добровільно не надає, в судовому засіданні встановлено, що неповнолітні діти сторін: [PERSON] , 2006 року народження, та [PERSON] , 2008 року народження, з січня 2023 року по теперішній час постійно проживають з позивачем [PERSON] за адресою: [ADDRESS] та знаходяться на його утриманні. Відповідачка добровільно відмовляється надати кошти на утримання дітей. Наведені обставини зумовлюють припинення обов`язку батька сплачувати аліменти на утримання дітей та породжують такий обов`язок у матері дітей - [PERSON] , оскільки діти фактично проживають з батьком, який зобов`язаний сплачувати аліменти на утримання цих же дітей на користь матері, з якою діти проживали на час ухвалення Хустським районним судом рішення від 6 жовтня 2020 року. Настання цих обставин впливає на припинення [PERSON] сплати періодичних платежів /аліментів/ на утримання сина та доньки та, відповідно, надають [PERSON] право вимагати звільнення від цього обов`язку. У підпункті 1 пункту 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Відповідно до ч.1 ст.18 ЦПК України: судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Відповідно до ч.4 ст.273 ЦПК України: якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них. Зазначена норма не визначає чіткого переліку обставин, що впливають на припинення платежів, а тому ними можуть бути будь які обставини, що з урахуванням інтересів дитини змінюють обов`язок щодо сплати цих платежів. Враховуючи зазначене, на підставі належним чином досліджених доказів і встановлених обставин справи та, урахувавши інтереси дітей, для благополуччя та повноцінного розвитку яких необхідним є забезпечення їх коштами одним із батьків у незалежності від наявності між ними спору щодо особи - платника аліментів, суд прийшов до висновку про припинення стягнення з батька - [PERSON] на користь матері [PERSON] аліментів та стягнення з матері на користь батька аліментів на утримання неповнолітніх дітей. В Постанові від 03 лютого 2021 року по справі №520/21069/18 (провадження №61-1347св20) Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду наголосив на тому, що відповідно до положень статті 3 Конвенції Організації Об`єднаних Націй «Про права дитини», яку ратифіковано Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789-XII, в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Зокрема, передбачено, що дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживаються всі відповідні законодавчі і адміністративні заходи. Статтями 18, 27 Конвенції «Про права дитини» встановлено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ч.1-5 ст.150 СК України: батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей,\~ любові до своєї\~ сім`ї\~ та\~ родини,\~ свого народу, своєї Батьківщини. Батьки\~ зобов`язані\~ піклуватися\~ про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані\~ забезпечити\~ здобуття\~ дитиною\~ повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Передача\~ дитини\~ на\~ виховання\~ іншим\~ особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Відповідно до ч.1 ст.179 СК України: аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини /ч.2 ст.179 СК України/. Відповідно до ч.3 ст.181 СК України: за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ст.182 СК України: при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1)стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2)стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3)наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1)наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2)доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4)інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку /доходу/ платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку /доходу/ платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток /дохід/, і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Відповідно до ч.1 та ч.2 ст.184 СК України: суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період. Оцінивши в сукупності встановлені по справі обставини, з врахуванням віку неповнолітніх дітей та потреб для забезпечення їх гармонійного розвитку, суд прийшов до висновку, що позивач обґрунтовано та правомірно ставить свої позовні вимоги про стягнення аліментів у твердій грошовій сумі з відповідачки на свою користь на утримання неповнолітніх дітей. Але, враховуючи принцип розумності та справедливості, з урахуванням того, що: -обов`язок утримувати дітей до досягнення ними повноліття покладається на обох батьків, тобто в рівних частках як на відповідачку, так і на позивача; -позивач не надав суду ніяких доказів свого заробітку /доходу/; -сторони мають двох неповнолітніх дітей віком: 17 років та 15 років; -відповідно до Закону України «Про державний бюджет України на 2024 рік»: для дітей віком від 6 до 18 років встановлено прожитковий мінімум: з 1 січня 2024 року 3196 грн. 00 коп.; -мінімальний розмір аліментів на дитину віком від 6 до 18 років не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, тобто з 1 січня 2024 року не може бути меншим, ніж 1598грн.00коп.; -мінімальний рекомендований розмір аліментів на дитину віком від 6 до 18 років становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку /тобто на теперішній час 3196грн.00коп./ і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку /доходу/ платника аліментів; -позивачем не надано суду жодних доказів того, що відповідачка має достатній заробіток для того, щоб сплачувати аліменти в розмірі по 3000грн.00коп. на кожну дитину щомісячно, тобто 6000грн.00коп. - на двох дітей, до досягнення дітьми повноліття /як він просить стягнути з відповідачки на свою користь/; -відповідачкою не надано суду жодних доказів недостатності /достатності/ свого заробітку /доходу/, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги в частині розміру аліментів, які підлягають стягненню з відповідачки, слід задовольнити частково у твердій грошовій сумі: на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , в розмірі 2400грн.00коп. щомісячно, починаючи з 26 вересня 2023 року, до досягнення ним повноліття до [INFO] ; на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , в розмірі 2400грн.00коп. щомісячно, починаючи з 26 вересня 2023 року, до досягнення нею повноліття. На думку суду ніяких причин, які б перешкоджали відповідачці сплачувати на користь позивача аліменти на утримання неповнолітніх дітей в визначеному вище розмірі не встановлено. Крім того, на підставі ст.141 ЦПК України, суд стягує з відповідачки на користь держави судові витрати у вигляді судового збору за позовну вимогу про стягнення аліментів в розмірі 1073грн.60коп., від сплати якого позивач звільнений. Згідно з п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України: суд допускає негайне виконання рішення у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: partial