Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-07 00:00:00

02.01.2024 року до суду надійшла позовна заява Акціонерного товариства «ОТП Банк» до [PERSON] про стягнення заборгованості. Позовні вимоги мотивовані тим, що 24.12.2020 між АТ «ОТП Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 2035135348, на підставі якого банк надає позичальнику кредит, а позичальник отримує його на умовах, передбачених кредитним договором. Кредит видається у розмірі 300 000,00 грн. на споживчі цілі. Дата остаточного повернення кредиту - 24.12.2027 (п. 1.1 кредитного договору). Відповідно до п. 1.2. кредитного договору протягом дії кредитного договору для розрахунку процентів за користування кредитом буде використовуватись фіксована процентна ставка у розмірі 0,01% річних. Повернення кредиту та сплата процентів відбувається шляхом сплати позичальником ануїтетних платежів (п.1.3. кредитного договору). АТ «ОТП Банк» свої зобов`язання за кредитним договором виконав повністю, а саме надав [PERSON] кредитні кошти у розмірі 300 000,00 грн. Відтак, у зв`язку з порушенням відповідачем зобов`язань за кредитним договором № 2035135348 від 24.12.2020, станом на 14.06.2023 у відповідача утворилася заборгованість в сумі 312 320,73 грн., з яких 246 427,07 грн. - сума заборгованості за тілом кредиту, 30,10 грн. - сума заборгованості за відсотками, 65 863,56 грн. - сума заборгованості за комісією за розрахункове обслуговування, яку позивач просить стягнути з відповідача на свою користь, а також судові витрати. 24.03.2021 між АТ «ОТП Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 2035998101, на підставі якого банк надає позичальнику кредит, а позичальник отримує його на умовах, передбачених кредитним договором. Кредит видається у розмірі 100 000,00 грн. на споживчі цілі. Дата остаточного повернення кредиту - 24.03.2026 (п. 1.1 кредитного договору). Відповідно до п. 1.2. кредитного договору протягом дії кредитного договору для розрахунку процентів за користування кредитом буде використовуватись фіксована процентна ставка у розмірі 18,00% річних. Повернення кредиту та сплата процентів відбувається шляхом сплати позичальником ануїтетних платежів (п.1.3. кредитного договору). АТ «ОТП Банк» свої зобов`язання за кредитним договором виконав повністю, а саме надав [PERSON] кредитні кошти у розмірі 100 000,00 грн. Відтак, у зв`язку з порушенням відповідачем зобов`язань за кредитним договором № 2035998101 від 24.03.2021, станом на 14.06.2023 у відповідача утворилася заборгованість в сумі 117 530,54 грн., з яких 86 530,54 грн. - сума заборгованості за тілом кредиту, 19 020,35 грн. - сума заборгованості за відсотками, 12 440,96 грн. - сума заборгованості за комісією за розрахункове обслуговування, яку позивач просить стягнути з відповідача на свою користь, а також судові витрати. Представник позивача в судове засідання не з`явився, надавши до суду заяву в якій прохав розглянути справу без його участі, підтримує позовні вимоги, не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Зі згоди представника позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді, що відповідає положенню ст. 280 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. 24.12.2020 між АТ «ОТП Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 2035135348, на підставі якого банк надає позичальнику кредит, а позичальник отримує його на умовах, передбачених кредитним договором. Кредит видається у розмірі 300 000,00 грн. на споживчі цілі. Дата остаточного повернення кредиту - 24.12.2027 (п. 1.1 кредитного договору). Відповідно до п.1.2. розділу 1 кредитного договору протягом дії кредитного договору для розрахунку процентів за користування кредитом буде використовуватись фіксована процентна ставка у розмірі 0,01% річних. Згідно з п. 1.3. розділу 1 кредитного договору, повернення кредиту та сплата процентів відбувається шляхом сплати позичальником ануїтетних платежів. Як вбачається з додатку №1 до кредитного договору № 2035135348, а саме графіку платежів та розрахунку загальної вартості кредиту, строк кредиту складає 84 місяці, щомісячний платіж позичальника становить 8 073,00 грн., крім останнього, розмір якого 8 047,30 грн., загальна вартість кредиту 678 106,30 грн. Відповідно до заяви про видачу готівки № 40406043 від 24.12.2020 відповідачеві було видано грошові кошти у розмірі 300 000,00 грн. 24.03.2021 між АТ «ОТП Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 2035998101, на підставі якого банк надає позичальнику кредит, а позичальник отримує його на умовах, передбачених кредитним договором. Кредит видається у розмірі 100 000,00 грн. на споживчі цілі. Дата остаточного повернення кредиту - 24.03.2026 (п. 1.1 кредитного договору). Відповідно до п.1.2. розділу 1 кредитного договору протягом дії кредитного договору для розрахунку процентів за користування кредитом буде використовуватись фіксована процентна ставка у розмірі 18,00% річних. Згідно з п. 1.3. розділу 1 кредитного договору, повернення кредиту та сплата процентів відбувається шляхом сплати позичальником ануїтетних платежів. Як вбачається\~з додатку\~№1\~до кредитного\~договору №2035998101, а саме графіку платежів та розрахунку загальної вартості кредиту, строк кредиту складає 60 місяців, щомісячний платіж позичальника становить 3 922,00 грн., крім останнього, розмір якого 3 318,49 грн., загальна вартість кредиту 203 446,49 грн. Відповідно до меморіального ордеру № 39640486 від 24.03.2021 відповідачеві було перераховано грошові кошти у розмірі 100 000,00 грн. В свою чергу, відповідач не виконав умови взятих на себе зобов`язань, не погашає кредит в повній мірі та не сплачує проценти за користування кредитом, у зв`язку із чим заборгованість становить: -за кредитним договором № 2035135348 від 24.12.2020, станом на 14.06.2023 в сумі 312 320,73 грн.; -за кредитним договором № 2035998101 від 24.03.2021, станом на 14.06.2023 в сумі 117 530,54 грн. Визначаючись щодо спірних правовідносин та встановлених обставин, суд керується наступним. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, установлених ст. 11 цього Кодексу, зокрема: договорів та інших правочинів (ч. 2 ст. 509 ЦК України). Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Статтею 627 ЦК України встановлено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно ч.1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч. 1 ст. 530 ЦК України). Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Стаття 611 ЦК України визначає, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Враховуючи невиконання відповідачем взятих на себе зобов`язань щодо своєчасного погашення кредитної заборгованості та процентів за кредитом в строки, передбачені умовами кредитних договорів, з огляду на встановлені судом фактичні обставини справи, суд вважає вимоги позивача обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню щодо стягнення з відповідача на його користь заборгованості, а саме: -за кредитним договором № 2035135348 від 24.12.2020, тіла кредиту в сумі 246 427,07 грн., суми заборгованості за\~відсотками у\~розмірі -30,10 грн.; -за кредитним договором № 2035998101 від 24.03.2021, тіла кредиту в сумі 86 530,54 грн., суми заборгованості за\~відсотками у\~розмірі19 020,35 грн. Натомість, щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача комісії за розрахункове обслуговування, суд зазначає наступне. За загальним правилом, передбаченим ст. 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Частинами 2, 3 ст. 215 ЦК України визначено, що недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, передбачені статтею 203 ЦК України. Зокрема, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Так, 10 червня 2017 року набув чинності Закон України «Про споживче кредитування», у зв`язку з чим у Законі України «Про захист прав споживачів» текст статті 11 викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування». Положення частин першої, другої, п`ятої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» з набуттям чинності Закону України «Про споживче кредитування» залишилися незмінними, проте, враховуючи ультра активну форму дії Закону України «Про захист прав споживачів», визначені ним наслідки включення до договору споживчого кредиту умови, якою встановлено плату за надання інформації щодо кредиту, підлягають перевірці на відповідність змісту положень Закону України «Про споживче кредитування». Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту. Відповідно до частини другої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Таким чином, Законом України «Про споживче кредитування» безпосередньо передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту. Однак, Закон України «Про споживче кредитування» розмежовує оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації. Відповідно до частин першої та другої статті 11 Закону України «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит. Відповідно до частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Закону України «Про споживче кредитування», щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» (10 червня 2017 року), щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». Аналогічні за змістом спірних правовідносин правові висновки містяться у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі №496/3134/19 (провадження №14-44цс21) та у постанові ОП КЦС ВС від 06.11.2023 у справі № 204/224/21. Таким чином, вказані умови кредитного договору не містять розмежування платних та безоплатних послуг, як і не містять найменування цих послуг, а значить передбачають виключно платні послуги стосовно обслуговування кредиту в тому числі, слід розуміти, і послуги на вимогу споживача не частіше одного разу на місяць повідомляти йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надання виписки з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформації про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншої інформації, що суперечить вимогам частин першої та другої статті 11 Закону України «Про споживче кредитування», за яким надання таких послуг передбачено безоплатно. Враховуючи те, що позивачу встановлено плату за послуги банку, які за законом повинні надаватись безоплатно, суд доходить висновку, що положення кредитних договорів щодо обов`язку позичальника сплачувати плату за управління кредитом щомісячно в терміни та у розмірах, визначених п. 1.1 кредитного договору та графіком платежів, є нікчемними, тобто недійсними в силу закону. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04 червня 2019 року у справі № 916/3156/17 дійшла висновку, що визнання нікчемного правочину недійсним за вимогою сторони не є належним способом захисту прав, оскільки не призведе до реального відновлення порушених прав позивача, адже нікчемний правочин є недійсним у силу закону. З огляду на викладене, оскільки положення кредитних договорів № 2035135348 від 24.12.2020 та № 2035998101 від 24.03.2021, в частині обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за управління кредитом у розмірі 0,85% від суми кредиту є нікчемними, суд доходить висновку, що в задоволенні вимоги позивача про стягнення з відповідача комісії за розрахункове обслуговування (комісії за управління кредитом) слід відмовити. Враховуючи зазначене, позов підлягає частковому задоволенню та з відповідача на користь позивача слід стягнути заборгованість: -за кредитним договором № 2035135348 від 24.12.2020, за тілом кредиту в сумі 246 427,07 грн., суми заборгованості за\~відсотками у\~розмірі -30,10 грн.; -за кредитним договором № 2035998101 від 24.03.2021, за тілом кредиту в сумі 86 530,54 грн., суми заборгованості за\~відсотками у\~розмірі19 020,35 грн. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд враховує наступне. Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Отже, з урахуванням положень статті 141 ЦПК України та частковим задоволенням позовних вимог, з відповідача на користь позивача слід стягнути витрати зі сплати судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, що становить 5 280,12 грн.

Outcome: partial