Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-12 00:00:00

\~ \~ \~ \~ Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, посилаючись на те, що 15.02.2019 року між АТ «Альфа -Банк» та [PERSON] була укладена угода про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії. Мета кредиту для особистих потреб, ліміт кредитної лінії у розмірі 200000 грн. Процентна ставка 26% річних. Тип процентної ставки фіксований. Обов`язковий мінімальний платіж запропоновано встановити у розмірі 5% від суми загальної заборгованості за кредитною лінією, але не менше 50 грн. Взяті на себе зобов`язання за кредитним договором позивач виконав своєчасно і в повному обсязі, надавши відповідачу у розпорядження кредитні кошти. Однак, відповідач належним чином не виконувала умови договору, у зв`язку з чим станом на 20.09.2021 року утворилась заборгованість що становить 40973,80 грн. 20.09.2021 року між АТ «Альфа -Банк» та ТОВ «Фінансовою компанією «Еліт Фінанс» укладено договір факторингу, на підставі якого відбулось відступлення прав вимоги за кредитним договором до відповідача. \~ \~ \~ \~Посилаючись на те, що заборгованість не погашена представник позивача просить суд стягнути із [PERSON] на користь позивача заборгованість за кредитним договором у розмірі 40973,80 грн. сплачений судовий збір в розмірі 2422,40 грн. та 7100 грн. витрат за надання професійної правової допомоги. Ухвалою судді від 07.11.2023 року відкрито провадження, вирішено здійснювати розгляд за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Представник позивача в судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутності. Позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явилась, будучи належним чином повідомленою про дату час та місце розгляду справи. Представник відповідача надав суду відзив в якому проти задоволення позову заперечив, зазначив, що позивачем не надано доказів погодження банком акцепту на укладення угоди про надання кредиту, факт видачі саме кредитної картки та встановлення кредитного ліміту згідно оферти по картці позивачем не підтверджений, а доказів видачі кредитних коштів відповідачу не надано. Позивачем на підтвердження своїх позовних вимог надано копію оферти на укладення угоди про надання кредиту. Всі відносини між позичальницею та банком, а також істотні умови надання та користування кредитом, які не врегульовані Угодою, запропоновано врегулювати Договором, діяча редакція якого розміщена за електронною адресою www.alfabank.com.ua. При цьому зазначає, що в матеріалах справи відсутні докази, що відповідачка була ознайомлена з вказаним договором розміщеному на вказаному сайті. Також зазначає, що в матеріалах справи відсутні первинні бухгалтерські документи на підтвердження видачі відповідачу кредитних коштів, а також не містить первинних документів, які підтверджують наявність заборгованості відповідача за кредитним договором. Оскільки вважає, що наданий позивачем розрахунок заборгованості не є доказом отримання кредитних коштів. Також зазначає, що в матеріалах справи надано договір факторингу та додаток № 1-1 до договору факторингу № 3 від 20.09.2021 року, в якому відсутні підписи керівника та печатки клієнта АТ «Альфа-Банк», що позбавляє встановити чи дійсно здійснювався перехід права вимоги саме за вказаним кредитним договором, чи погоджували сторони саме такий зміст додатку та чи укладався він взагалі. Матеріали справи не містять акт приймання-передачі реєстру боржників за встановленою формою в Додатку № 2 до Договору факторингу, підписання якого відповідно до умов п.2.3 вказаного договору здійснюється в дату оплати Фактором ціни прав вимоги, також немає доказів на підтвердження обставин здійснення повної оплати саме за договором факторингу, не надано суду доказів про повідомлення відповідача про зміну кредитора. Крім того зазначає, що розмір витрат на професійну правничу допомогу в даній справі не є співмірним з складністю справи та виконаних адвокатом робіт, обсягом наданих адвокатом послуг та адвокатських витрат , а також критерією розумності їхнього розміру, а тому є завищеними. За таких обставин просив відмовити в задоволенні позову. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи із таких мотивів. Судом встановлено, що 15.02.219 року [PERSON] було підписано Оферту на укладення угоди про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії в АТ «Альфа Банк», відповідно до умов якої просила відкрити поточний рахунок з електронним платіжним засобом у гривні, випустити кредитну карту строком дії на 3 роки. Кредитний ліміт визначено у розмірі 200000 грн. зі сплатою відсотків у розмірі 26% річних, тип процентної ставки - фіксована (а.с.8). Відповідно до розділу ІV указаної угоди обов`язковий мінімальний платіж встановлено у розмірі 5% від суми загальної заборгованості, але не менше 50 грн. Позивач свої зобов`язання за Кредитним договором виконав. Відповідно до виписки про операції по картці World Debit Mastercard за період з 16.02.2019 по 20.09.2021 року по рахунку [NUMBER] відповідач користувалась кредитними коштами шляхом зняття готівки у банкоматі, оплати товарів, здійснення переказів тощо (а.с.20-25). Також, відповідач до 26.06.2020 здійснювала часткове погашення заборгованості. Станом на 20.09.2021 за Кредитним договором від 15.02.2019 року утворилась заборгованість у розмірі 40973,80 грн. Відповідно до\~ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених\~ст. 61 цього кодексу. \~\~\~ \~ \~ \~ \~\~Згідно з ч. 4\~ст. 60 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. \~\~\~ \~ \~ \~ \~\~У відповідності до\~ст. 10 ЦПК України\~відповідач повинен довести свої заперечення за допомогою належних та допустимих доказів, з урахуванням положень ст.ст. 57 - 59 цього ж кодексу, що розмір заборгованості у сумі 40973,80 грн. та проведений Банком розрахунок заборгованості не вірні. Виписки по рахунках/картках є належними та допустимими доказами, що слідує з Постанови Вищого Господарського суду України від 13.11.2014 р. у справі № 908/4154/13 щодо надання Банком кредитних коштів Клієнту, отримання і використання таких коштів Клієнтом, нарахування Банком відсотків, комісії, пені, а також часткове погашення позичальником заборгованості за кредитним договором. Відповідно до п. п. 5.1, 5.4, 5.5, 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління НБУ № 254 від 18.06.2006 р. інформація, що міститься в первинних документах, систематизується в регістрах синтетичного та аналітичного обліку. Регістри синтетичного та аналітичного обліку ведуться на паперових носіях або в електронній формі. Запис у регістрах аналітичного обліку здійснюється лише на підставі відповідного санкціонованого первинного документа (паперового або електронного). Особові рахунки є регістрами аналітичного обліку, що вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня. Форма особових рахунків затверджується банком самостійно залежно від можливостей програмного забезпечення. Виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Відтак, суд вважає обґрунтованою та доведеною належними і допустимими доказами суму заборгованості у розмірі 40973,80 грн., яка була отримана відповідачкою та вчасно не повернута Банку. На підтвердження факту переходу до позивача права вимоги до [PERSON] за Кредитним договором від 15.02.2019 року ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» надало до суду копію Договору факторингу № 3 від 20.09.2021, Додаток1-1 до Договору факторингу №3 від 20.09.2021, відповідно до яких ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» набуло у тому числі права грошової вимоги за договором від 15.02.2019 в розмірі 44013,80 грн. , акт приймання-передачі реєстру боржників від 20.09.2021 року, платіжне доручення № 559 від 20.09.2021 року (а.с.11-15,16-17,18,19). Згідно із статтею 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплачені відсотки. Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін)\~(частина 1 статті 530 Цивільного кодексу України). За вимогами статті 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу\~(частина друга статті 1050 Цивільного кодексу України). Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 Цивільного кодексу України). Положеннями статті 611 Цивільного кодексу України визначено правові наслідки порушення зобов`язання. Так, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до частини 2 статті 1054 та частини 2 статті 1050 ЦК України наслідками порушення боржником зобов`язання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право заявника достроково вимагати повернення всієї суми кредиту. Відповідно до статті 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. У частині другій статті 517 ЦК України передбачено, що боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні. За висновками Верховного Суду України, що викладені у постанові № 6-979цс15 від 23 вересня 2015 року, боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору і таке виконання є належним. Якщо боржник не сплачував заборгованість за кредитним договором ні новому, ні старому кредитору, внаслідок чого в останнього утворилася заборгованість, правильним є стягнення заборгованості на користь нового кредитора, оскільки неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обов`язку погашення кредиту взагалі. В матеріалах справи відсутні докази повідомлення відповідачки позивачем як новим кредитором про зміну кредитора за Кредитним договором від 15.02.2019 року. При цьому відповідач не надала доказів належного виконання кредитного зобов`язання на користь первісного кредитора АТ «Альфа Банк», не спростувала наданий позивачем розрахунок суми боргу за кредитним договором. Відповідно до висновку КЦС ВС, який викладено у постанові від 06 лютого 2019 року у справі № 667/11010/14-ц: «Якщо боржник не сплачував заборгованість за кредитним договором ні новому, ні старому кредитору, унаслідок чого в останнього утворилася заборгованість, правильним є стягнення заборгованості на користь нового кредитора, оскільки неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обов`язку погашення кредиту взагалі. За таких обставин, суд дійшов висновку, що позивачем доведено допущення [PERSON] порушення зобов`язань за укладеним Кредитним договором, набуття прав вимоги за цим договором, що є підставою для стягнення з відповідачки всієї суми заборгованості. Отже, позов є обґрунтованим і підлягає задоволенню. Вирішуючи питання про судові витрати у справі, суд керується положеннями статті 141 ЦПК України, відповідно до якої стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати пропорційно до обсягу задоволених вимог. Ураховуючи, що позовні вимоги задоволено повністю, а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 2422,40,00 грн. судового збору, сплаченого позивачем при зверненні до суду. Щодо розподілу судових витрат на професійну правничу допомогу. Доказами у справі встановлено, що 02 жовтня 2023 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Перший інвестиційний клуб» укладено договір про надання юридичних послуг за № 02/10-23. Предметом договору визначено, що виконавець надає замовнику послуги захисту прав та інтересів замовника під час розгляду судом будь-якої інстанції справи, в якій замовних є учасником (а.с. 27-28). Виконавцем: Товариством з обмеженою відповідальністю «Перший інвестиційний клуб» надано замовнику: Товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» юридичні послуги з консультування та складення позовної заяви щодо досліджуваного цивільного провадження. Ціна наданих юридичних послуг складала: 7100 (сім тисяч сто) гривень 00 копійок (а.с. 29). Дійсність понесення позивачем: Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» витрат на юридичні послуги у розмірі 7100 (сім тисяч сто) гривень 00 копійок підтверджується платіжною інструкцією за № 391 від 26.01.2024 року (а.с. 30). Положеннями\~статті 59 Конституції України\~закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі\~статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~1950 року. За змістом\~статті 137 Цивільного процесуального кодексу України\~витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Разом із цим, суд наголошує, що поняття «надання професійної правничої допомоги» не тотожне поняттю «представництво особи в суді». Надання професійної правничої допомоги здійснюють лише адвокати, натомість представництво особи у суді може бути здійснене за вибором особи адвокатом або іншим суб`єктом (абзац 2 підпункту 2.2.1 підпункту 2.2 пункту 2 мотивувальної частини висновку Конституційного Суду України (Велика палата) у справі за конституційним зверненням Верховної Ради України про надання висновку щодо відповідності законопроекту про внесення змін до\~Конституції України\~(щодо скасування адвокатської монополії) (реєстровий номер: 1013) вимогам статей\~157\~і\~158 Конституції України від 31 жовтня 2019 року № 4-в/2019). Отже, витрати на юридичні послуги, надані стороні у справі іншою, ніж адвокат, особою, не належать до витрат на професійну правничу допомогу та не можуть бути відшкодовані у порядку частини 4 статті\~137, частини 7 статті\~139\~та частини 3 статті\~141 Цивільного процесуального кодексу України. Аналогічну правову позицію виклала Велика Палата Верховного Суду у постанові від 13липня 2022року (єдиний унікальний номер справи:\~496/3134/19). У справі відсутні докази що професійна правнича допомога надавалась саме адвокатом. За таких обставин, оскільки позивачеві: Товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» надано юридичні послуги, які полягали у наданні правової консультації, а також полягали у підготовці та складанні позовної заяви, особою, яка не є адвокатом, понесені витрати позивачем у цій частині у розмірі 7100 (сім тисяч сто) гривень 00 копійок, не можуть бути визнані судом як судові витрати на професійну правничу допомогу. Отже, суд позбавлений можливості здійснити розподіл таких витрат позивача за рахунок відповідача. На підставі статей\~16,\~526,\~527,\~530,\~625,\~1050,\~1054 Цивільного кодексу України,

Outcome: approved