Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-14 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Свої позовні вимоги мотивує тим, що 24.05.2023 року [PERSON] уклав з ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» Договір про надання кредиту №461190-КС-003, шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст.12 Законом України "Про електронну комерцію". ТОВ "Бізпозика" 24.05.2023 року направлено [PERSON] , пропозицію(оферту) укласти договір №461190-КС-003 про надання кредиту. 24.05.2023 року, [PERSON] прийняв (акцепт) пропозицію (оферту) щодо укладення Договору №461190-КС-003 про надання кредиту, на умовах визначених офертою. ТОВ "Бізпозика" направило [PERSON] , через телекомунікаційну систему одноразовий індентифікатор UA 7206, на номер телефону [NUMBER]. ТОВ "Бізпозика" свої зобов`язання за договором кредиту виконало, та надало позичальнику грошові кошти в розмірі 17 000,00 грн., шляхом перерахування на банківську карту позичальника № [NUMBER] , що підтверджується довідкою про видачу коштів. 10.08.2023 року між ТОВ "Бізпозика" та [PERSON] було укладено Додаткову угоду № 1 до Договору №461190-КС-003 шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст.12 Законом України "Про електронну комерцію". Відповідно до Додаткової угоди ТОВ "Бізпозика" надає відповідачеві додатково кредит у сумі 17000 грн., комісія пов`язана з наданням додаткового кредиту 2550 грн. До теперішнього часу боржник свої зобов`язання за кредитним договором №461190-КС-003 про надання кредиту належним чином не виконав, а лише частково сплатив кошти, розрахунок та розмір яких зазначені у розрахунку заборгованості за договором №461190-КС-003 позичальник [PERSON] , чим порушив свої зобов`язання, встановлені договором. Зважаючи та ті обставини, що [PERSON] , належним чином не виконує свої зобов`язання за кредитним договором, у боржника станом на 12.02.2024 року утворилась заборгованість за договором №461190-КС-003 про надання кредиту у розмірі 115616,83 грн., що складається з : 26981,39 грн. - сума прострочених платежів по тілу кредиту, 86085,44 грн. - сума прострочених платежів по процентам, 2550,00 грн. - сума прострочених платежів за комісією, тому позивач і звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості та сплаченого судового збору.. 07.03.2024 року від [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, в якому він заявлені позовні вимоги визнає частково. Заперечує, щодо законності стягнення з нього комісії. Визнає наступну заборгованість: 19962,78 грн., - сума непогашеної заборгованості по тілу кредиту; 9582,13 грн. - відсотки за користування кредитом. В задоволенні позову в іншій частині просить відмовити. Свою позицію аргументує тим, що позивачем не було надано жодних послуг, за які б мала бути нарахована комісія, щодо нарахованих відсотків вважає, що позивач їх розрахував не вірно. 15.03.2024 року від представника позивача на адресу суду надійшла відповідь на відзив, згідно якої він не погоджується із запереченнями відповідача викладеними у письмовому відзиві, позовні вимоги підтримує та просить суд їх задовольнити в повному обсязі. Свої вимоги мотивує тим, що відповідач у відзиві підтверджує укладання договору, разом з тим не погоджується з розрахунком заборгованості. Представник позивача зазначає, що наданий позивачем розрахунок заборгованості складений саме на підставі первинних документів. На його противагу відповідачем міг бути наданий альтернативний розрахунок заборгованості за кредитним договором, проте відповідачем наданий розрахунок жодними доказами не спростований. Розмір нарахований процентів повністю відповідає умовам Кредитного договору. 11.04.2024 року від відповідача надійшла відповідь на відзив, яку суд розцінює, як заперечення на відповідь на відзив, в якій [PERSON] фактично підтвердив свою позицію викладену у відзиві на позовну заяву. Представник позивача в судове засідання не з`явився, згідно письмової заяви просив розгляд справи проводити без його участі. Заявлені позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить суд їх задовольнити. В судовому засіданні [PERSON] позовні вимоги визнав частково, відповідно до позиції викладеної ним у відзиві. Суд, вислухавши пояснення [PERSON] дослідивши матеріали справи, дослідивши надані докази, дійшов наступного висновку. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Одним із принципів цивільного судочинства є диспозитивність, який полягає у тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявленою нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ст. 13 ЦПК України). Ст. 12 ЦПК України передбачено, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом та кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Судом встановлено, що 24.05.2023 року [PERSON] уклав з ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» Договір про надання кредиту №461190-КС-003, шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст.12 Законом України "Про електронну комерцію". ТОВ "Бізпозика" 24.05.2023 року направлено [PERSON] , пропозицію(оферту) укласти договір №461190-КС-003 про надання кредиту. 24.05.2023 року, [PERSON] прийняв (акцепт) пропозицію (оферту) щодо укладення Договору №461190-КС-003 про надання кредиту, на умовах визначених офертою. ТОВ "Бізпозика" направило [PERSON] , через телекомунікаційну систему одноразовий індентифікатор UA 7206, на номер телефону [NUMBER]. ТОВ "Бізпозика" свої зобов`язання за договором кредиту виконало, та надало позичальнику грошові кошти в розмірі 17 000,00 грн., шляхом перерахування на банківську карту позичальника № [NUMBER] , що підтверджується довідкою про видачу коштів. 10.08.2023 року між ТОВ "Бізпозика" та [PERSON] було укладено Додаткову угоду № 1 до Договору №461190-КС-003 шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст.12 Законом України "Про електронну комерцію". Відповідно до Додаткової угоди ТОВ "Бізпозика" надає відповідачеві додатково кредит у сумі 17000 грн., комісія пов`язана з наданням додаткового кредиту 2550 грн. Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-комунікаційних системах. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Відповідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно із ч. 2 ст. 1050 Цивільного кодексу України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами, а в ч. 1 ст. 625 ЦК України зазначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Статтею 612 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. За правилами ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності . За таких обставин, судом встановлено, що між позивачем та відповідачем укладено кредитний договір у формі електронного документу з електронними підписами сторін та із запропонованими умовами відповідач ознайомився та погодився з ними. Відповідно до наданого позивачем розрахунку, заборгованість позичальника перед кредитором ТОВ «Бізнес позика» станом на 12.02.2024 року становить: 115616,83 грн., що складається з : 26981,39 грн. - сума прострочених платежів по тілу кредиту, 86085,44 грн. - сума прострочених платежів по процентам, 2550,00 грн. - сума прострочених платежів за комісією. Не заслуговують на увагу доводи відповідача щодо необгрунтування позивачем заборгованості за відсотками, оскільки судом встановлено, що нарахування відсотків за кредитним договором здійснювалось позивачем належним чином та у повній відповідності до умов кредитного договору та Правил надання споживчих кредитів, а саме: щоденно та виключно протягом строку користування кредитом, визначеним в пункті Додатковій угоді до договору; за щоденною фіксованою процентною ставкою, зазначеною в пункті 2.4 Кредитного договору (2 % в день); за фактичну кількість календарних днів користування Кредитом, але лише протягом строку користування ним та до закінчення дії Кредитного договору (до 24 січня 2024 року); лише на залишок неповернутої суми Кредиту, що підтверджується вищенаведеними доказами , дослідженими судом. В свою чергу відповідач не спростувала наданий позивачем розрахунок заборгованості та не надала власний контрозрахунок. Зазначена позиція повністю узгоджується із висновком Верховного Суду, викладеним в постанові від 11.07.2018 року у справі № 753/7883/15 у відповідності до якого, доводи сторони про необгрунтованість розрахунку заборгованості є безпідставними, якщо на його спростування сторона не надала власного розрахунку. З матеріалів справи вбачається, що позичальник своїх зобов`язань за договором належним чином не виконала, перестала сплачувати щомісячні платежі з погашення кредиту та процентів. Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності та співставленні, належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також їх достатності та взаємному зв`язку, враховуючи те, що відповідачем не було належним чином виконано умови вищезазначеного кредитного договору, а також ним не було спростовано вищезазначених позовних вимог позивача, на підставі чого позовна заява підлягає частковому задоволенню в частині стягнення кредитної заборгованості та процентів. Що стосується посилань позивача на стягнення заборгованість за нарахованою комісією за надання кредиту в розмірі 2550,0 грн, то слід зазначити наступне. Частиною четвертою статті 42 Конституції України передбачено, що держава захищає права споживачів, здійснює контроль за якістю і безпечністю продукції та усіх видів послуг і робіт, сприяє діяльності громадських організацій споживачів. Згідно зі статтею 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» відносини банку з клієнтом регулюютья законодавством України, нрмативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком. Банкам забороняється вимагати від клієнта придбання будь-яких товарів чи послуг від банку або від спорідненої чи повязаної особи банку як обов`язкову умову надання банківських послуг. Відповідно до пункту 3. 6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168 (у редакції, чинній на момент укладення спірного кредитного договору), банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитногодоговору тощо). Відповідно до статті 3 ЦК України принцип справедливості, добросовісності та розумності є однією із фундаментальних засад цивільного права, спрямованою, у тому числі, на утвердження у правовій системі України принципу верховентсва права. При цьому добросовісність означає прагнення особи сумлінно використовувати цивільні права та заьезпечити виконання цивільних обов`язків, щозокрема підтверджується змістом частини третьої статті 509 цього Кодексу. Отже, законодавець, навівши у тексті ЦК України зазначений принцип, установив у такий спосіб певну межу поведінки учасників цивільних правовідносин, тому кожен із них зобов`язаний сумлінно здійснювати свої цивільні права та виконувати цивільні обов`язки, у тому числі передбачати можливість завдання своїми діями (бездіяльністю) шкоди правам та інтересам інших осіб. Цей принцип не є суто формальним, оскільки його недотримання призводить до порушення прав та інтересів учасників цивільного обороту. Таким чином, передбачене умовами кредитування нарахування комісії за кредитне обслуговування договору суперечить принципу розумності, справедливості та добросовісності, а тому вимоги банку в частині стягнення комісії є також незаконними та не підлягають задоволенню. Такий висновок колегії суддів апеляційного суду узгоджується з правовим висновком викладеним у постанові Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 09 грудня 2019 року у справі № 524/5152/15-ц (провадження № 61-8862сво18). Об`єднана палата у своїй постанові дійшла висновку про те, що положення кредитного договору про сплату позичальником на користь банку комісій є в силу статті 228 ЦК України нікчемними. У той же час Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04 червня 2019 року у справі № 916/3156/17 дійшла висновку, що визнання нікчемного правочину недійсним за вимогою сторони не є належним способом захисту прав, оскільки не призведе до реального відновлення порушених прав позивача, адже нікчемний правочин є недійсним у силу закону. Отже, суд приходить до висновку, що у задоволенні вимог про стягнення з відповідача комісії за надання кредиту в розмірі 2550,00 грн., слід відмовити. За правилами частин першої - другої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного, керуючого ст.ст.2,12,13,81,247,258,259,263-265,268,273,280-282,284,352,354-355, п.9, п.п.15.5 п.15 розділуХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України, суд

Outcome: partial