Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-09 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про зменшення розміру аліментів. І. Зміст позовних вимог. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що з відповідачем перебував у зареєстрованому шлюбі з 12.09.2009р. Від даного шлюбу сторін народився син [PERSON] , [INFO] . Рішенням Драбівського районного суду Черкаської області від 11.09.2013р. у справі № 692/1094/13-ц шлюб між сторонами розірвано і з позивача на користь відповідача стягуються аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі частини всіх видів заробітку (доходів) позивача щомісячно. Позивач вважає, що є підстави для зменшення розміру аліментів на утримання сина [PERSON] , оскільки у нього змінився як сімейний, так і матеріальний стан, зокрема, зросла кількість осіб, які перебувають на його утриманні. Так, 12.06.2016р. позивач уклав шлюб з [PERSON] , яка з 21.06.2023р. по 04.04.2026р. перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, доходів не має та потребує матеріальної допомоги. Також від шлюбу з [PERSON] позивач має дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , 04.04.2023р., які перебувають на його матеріальному утриманні. Зазначає, що на його утриманні перебувають 4 особи: дружина та 3 дитини. Тому вважає, що розмір аліментів є завищеним, а сума аліментів вираховується з нього без врахування потреб інших дітей та утриманців, що порушує принцип пропорційності та унеможливлює здійснення матеріального забезпечення дітей і дружини на належному однаковому рівні, а також не дає змоги задовольнити особисті потреби позивача. Також зазначає, що має кредитні зобов`язання у АТ КБ «Приватбанк» та станом на кінець 2023р. його кредитний баланс є від`ємним, кредитні відносини тривають близько 3 років і повністю закрити кредит він не може за браком коштів. Також вказав, що оскільки мінімальний рекомендований розмір аліментів на дитину віком від 6 до 18 років становить 3196 грн., а відрахування на утримання сина за місцем його роботи становлять 7000,00 грн., то зменшення аліментів до розміру 1/8 його доходів становитиме 3500,00 грн., що перевищуватиме як мінімальний гарантований, так і мінімальний рекомендований розмір аліментів та у повній мірі забезпечить [PERSON] належний рівень умов життя та розвитку і не стане надмірним тягарем для позивача і надасть позивачу можливість забезпечувати інших дітей та дружину на рівні, що відповідатиме їх інтересам. Тому просить зменшити розмір аліментів, визначений рішенням суду у справі № 692/1094/13-ц. від 11.09.2023р. на утримання [PERSON] з 1/4 до 1/8 частини всіх видів заробітку (доходу) позивача, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та відкликати з Драбівського ВДВС у Золотоніському районі Черкаської області ЦМУ МЮ (м. Київ) виконавчий лист у справі № 692/1094/13-ц. ІІ. Заяви, клопотання та інші процесуальні рішення у справі. Ухвалою суду від 22.03.2024р. провадження по справі відкрите за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання, визначено строк відповідачу на подання відзиву, а позивачу - на подання відповіді на відзив. Від відповідача відзив не надходив. Від представника відповідача - адвоката Фая В.Г. до суду надійшло клопотання про приєднання до матеріалів справи доказів вх. №1685/24-Вх від 23.04.2024р. Ухвалою суду від 24.04.2024р. підготовче провадження у справі закрито, справа призначено до розгляду по суті на 07.05.2024р. ІІІ. Позиції сторін. У судове засідання позивач [PERSON] не прибув, його представник адвокат Миколаєнко В.В. позовні вимоги підтримав повністю, на їх задоволенні наполягав. Надав пояснення, що у цілому відповідають змісту позову. Пояснив, що сторони перебували у шлюбі, у якому народився їх спільний син [PERSON] , 2009 р.н., на утримання якого з позивача стягуються аліменти у розмірі 1/4 частини його доходів. Вважає, що є підстави для зменшення розміру аліментів, оскільки з 2013р. у позивача змінився сімейний і матеріальний стан, він уклав другий шлюб, у якому народились ще 2 дитини. Зазначив, що на утриманні позивача перебуває 4 особи: дружина і 3 дитини, дружина перебуває у декретній відпустці та доходів не має. Вважав, що розмір аліментів на старшу дитину у розмір 1/4 частини доходів позивача станом на наданий час є завищеним. Крім того, у позивача є кредит, який не вдається закрити за браком коштів, а зміна сімейного стану є самостійною підставою для зміни розміру аліментів. Щодо інформації про інвалідність відповідача зазначив, що стан здоров`я матері не враховується при призначенні аліментів. Зазначив, що інформація про матеріальний стан позивача станом на 2013р. йому не відома і він не може стверджувати, що матеріальний стан позивача погіршився. Зазначив, що факт перебування інших осіб на утриманні позивача підтверджується свідоцтвами, на даний час позивач та його дружина проживають в будинку дружини, яка самостійних доходів не має, а отже потребує матеріальної допомоги. Вказав, що на даний час позивач отримує 28 тис. грн. зарплати і на утримання старшого сина відраховується 7000,00 грн., тому на утримання інших повинно бути не менше. У судове засідання відповідач [PERSON] не прибула, її представник адвокат Фай В.Г. проти задоволення позову заперечував. Вважав, що позивачем не надано доказів погіршення свого матеріального стану у період з 2013р., а зміна сімейного стану не є підставою для зменшення розміру аліментів, тому у задоволенні позову просив відмовити. Пояснив, що розмір аліментів не є сталим та у разі покращення матеріального стану платника може бути збільшеним, у разі погіршення зменшеним. Позивач з 2023р. отримує заробітну плату у розмірі більше 28 тис. грн. у середньому. Вказав, що доказів перебування інших дітей на утриманні позивача не надано, інші виконавці документи про стягнення коштів на їх утримання відсутні. Зазначив, що хоча позивач вважає розмір аліментів 1/4 частина на утримання сина [PERSON] завищеним, проте у інших його дітей є і батько і мати, а мати [PERSON] - особа з інвалідністю, яка не працює. Вважав, що зміна тільки сімейного стану та народження інших дітей не є безумовною підставою для зменшення розміру аліментів. Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає за можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та постановити рішення. Дослідивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд дійшов таких висновків. ІV. Фактичні обставини встановлені судом. Судом встановлено, що рішенням Драбівського районного суду Черкаської області від 11.09.2013р. по справі № 692/1094/13-ц шлюб між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , розірвано, стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини від всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи стягнення з 29 серпня 2013 року, тобто з дня подання даної позовної заяви до суду, до досягнення дитиною повноліття. Згідно копії свідоцтва про шлюб серія [NUMBER] від 12.07.2016р., виданого Драбівським РВ ДРАЦС ГТУЮ у Черкаській області, [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 12 липня 2016 року, про що складено відповідний актовий запис № 23, після реєстрації шлюбу прізвище дружини - [PERSON] . Згідно копії довідки управління кадрового забезпечення ГУНП в Черкаській області № 674/12/12/02-2024 від 28.02.2024р. [PERSON] перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку з 21.06.2023р. по 04.04.2026р. Згідно копії Відомостей з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про джерела/суми нарахованого доходу, нарахованого (перерахованого) податку та військового збору станом на 01.03.2024р. № 2310-24-00496 від 01.03.2024р. [PERSON] за період січень 2023 - червень 2023р. отримувала доходи у ГУНП в Черкаській області як виплату військовослужбовцям, у червні 2023р. у ППО ГУНП в Черкаській області як виплату чи відшкодування, які здійснюються професійними спілками своїм членам, з липня 2023 по грудень 2023р. - в Управлінні соціального захисту населення Золотоніської РДА Черкаської області як соціальні виплати з відповідних бюджетів. Згідно копії відомостей форми ОК-5 Пенсійного фонду України Реєстр застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування індивідуальні відомості про застраховану особу вони містять відомості про застраховану особу [PERSON] за період 2009- 2023р.р. Згідно копії свідоцтва про народження серія [NUMBER] від 07.09.2016р., виданого Драбівським районним відділом ДРАЦС ГТУЮ у Черкаській області [PERSON] народився [INFO] та його батьками вказані [PERSON] та [PERSON] . Згідно копії свідоцтва про народження серія [NUMBER] від 11.04.2023р., виданого Золотоніським відділом ДРАЦС у Золотоніському районі Черкаської області [PERSON] народився [INFO] та його батьками вказані [PERSON] та [PERSON] . Згідно виписки № 1IFK2K81L773C6GR від 07.03.2024 по картці/рахунку [NUMBER] ( [NUMBER] ) і додатковим рахункам договору SAMDNWFC00065824465 від 04.02.2021р. за період 01.01.2023-31.12.2023, дані стосуються [PERSON] , РНОКПП: [NUMBER] , [INFO] . Кредитний ліміт: 50000,00 грн. баланс на початок періоду: 0,00грн., баланс на кінець періоду: 6293,70, усього витрат: 85975,89 грн., усього надходжень: 79682,19грн. Згідно Копії звіту про здійснені відрахування та виплати ДПРЧ-8 УДНС у Черкаській області відносно [PERSON] , за постановою ВП № 39865888 від 17.01.2019р. на виконання виконавчого листа 692/1094/13-ц від 11.09.2013, виданого Драбівським райсудом Черкаської області, за період з 01.01.2023р. по 31.12.2023р. нараховано зарплати, інших доходів (виплат) 314798,83грн., утримано податків та інших обов`язкових платежів - 4721,10 грн., відсоток (частка стягнення) - 25, утримана сума - 77519,25 грн. З копії довідки обласної МСЕК № 1 м. Черкаси до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серія 12ААВ № 643064 [PERSON] , [INFO] , має ІІ (друга) групу інвалідності у зв`язку з загальним захворюванням, встановлену безтерміново. Висновок про умови та характер праці - працепристосування, рекомендовані заходи для відновлення працездатності - нагляд та лікування в кардіолога, сім. лікаря. Згідно витягу з реєстру територіальної громади (Драбівська територіальна громада) від 17.04.2023р. № 2023/003032484 місцем проживання [PERSON] вказано [ADDRESS] . Інших доказів сторонами суду не надано. V. Норми права, які підлягають застосуванню та мотиви суду, щодо оцінки аргументів наведених учасниками справи. Надаючи правову оцінку обставинам справи слід зазначити наступне. Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 ЦПК України). Відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно зі статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Згідно з ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Таким чином вказаними вище судовими рішеннями був встановлений обов`язок позивача по сплаті аліментів на утримання свого сина [PERSON] та визначений їх розмір. У положеннях ст. 2 ЦПК України зазначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Згідно з ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Статтями 8, 11 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що батько та мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Окрім того, ратифікувавши у 1991 році Конвенцію про права дитини 1989 року, Україна прийняла на себе міжнародно-правові зобов`язання по здійсненню міжнародних стандартів прав дитини, відповідно з якими вона повинна забезпечити добробут, охорону здоров`я, житло, освіту для кожної дитини без будь-якої дискримінації, забезпечити якнайкраще здійснення інтересів і прав дитини в усіх сферах суспільного життя. Норми цієї Конвенції, відповідно до ст. 9 Конституції України діють як складова національного законодавства України з 27 вересня 1991 року, тобто з часу її ратифікації Україною. Статтями 180-181 СК України визначено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а у разі недосягнення згоди між батьками щодо їх участі у витратах на утримання дитини, суд своїм рішенням визначає розмір аліментів на утримання дитини. Стаття 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції про права дитини держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття. Згідно з положеннями статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Частина третя статті 181 СК України визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Частиною першої статті 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом. Згідно з пунктом 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів один із батьків дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Звертаючись до суду з позовом про зменшення розміру аліментів, позивач посилався на те, що у нього змінився сімейний та матеріальний стан, оскільки він одружився з [PERSON] , від цього шлюбу народилися діти [PERSON] та [PERSON] . Як вбачається із висновків, викладених у постанові Верховного Суду від 16.09.2020 року у справі № 565/2071/19, зміна сімейного стану позивача, а саме народження іншої дитини, не є безумовною підставою для зміни розміру аліментів. Адже, позивач повинен належними та допустимими доказами підтвердити погіршення його майнового стану, у тому числі, у зв`язку з народженням дитини від іншого шлюбу. Таким чином зміна сімейного стану позивача, а саме народження синів [PERSON] та [PERSON] не є безумовною підставою для зміни розміру аліментів, Крім того, батьки не мають компенсувати зменшення розміру аліментів за рахунок збільшення утримання однієї дитини порівняно з іншою. Аналогічні висновки містяться і у постанові Верховного Суду від 28 травня 2021 року у справі №715/2073/20. Варто також наголосити, що судова практика містить висновки і щодо того, що факт відсутності у батька або матері можливості надавати дитині відповідного розміру утримання не знаходиться в переліку обставин, які враховуються судом при визначенні розмірів аліментів. Ця обставина не звільняє батьків від обов`язку по утриманню дитини (відповідний висновок викладено у постановах Верховного Суду від 25 вересня 2019 року у справі №755/14148/18, від 09 вересня 2021 року у справі № 554/3355/20). Суд також зазначає, що наявність у відповідача інших утриманців не звільняє його від обов`язку щодо належного утримання своєї дитини від попереднього шлюбу. Позивач не підтвердив належними та допустимими доказами погіршення його майнового стану у зв`язку з народженням дітей від іншого шлюбу. Крім того, батьки не мають компенсувати зменшення розміру аліментів за рахунок збільшення утримання однієї дитини порівняно з іншою, що відповідає висновкам Верховного Суду України викладеним у постанові від 16.09.2020р. по справі № 565/2071/19. Так само позивачем не надано доказів погіршення матеріального становища позивача у зв`язку зі зміною сімейного стану - одруженням з [PERSON] . Відповідачем не надано жодного доказу наявності в нього скрутного матеріального становища та неможливості у зв`язку з цим сплачувати аліменти у визначеному судом розмірі. Позивачем не надано розрахунків своїх щомісячних витрат та доказів на їх підтвердження, як і доказів того, що дружина [PERSON] та діти [PERSON] і [PERSON] дійсно перебувають на його утриманні. Таким чином позивач не надав жодних безумовних доказів погіршення свого майнового стану, що унеможливлює сплату ним аліментів у розмірі, що був визначений рішенням Драбівського районного суду Черкаської області від 11.09.2013 року. Що ж до твердження про неможливість позивачем виплатити кредит у зв`язку саме з наявністю аліментів, суд не може погодитись з таким твердженням, адже згідно наданих документів навіть з врахуванням щомісячних обов`язкових відрахувань розмір щомісячної заробітної плати [PERSON] суттєво перевищу розмір його заборгованості за кредитним лімітом, така заборгованість виникла за період квітень 2023 - грудень 2023р. внаслідок: магазини+інтернет, перекази, інше (без розшифровки таких витрат). Тому не є зрозумілим посилання на неможливість позивача ліквідувати від`ємний баланс у розмірі 6293,70 грн. саме у зв`язку з встановленим обовязком сплати аліментів. Щодо твердження позивача, що зменшення розміру аліментів до розміру 1/8 частини забезпечить належний рівень життя та умов для розвитку [PERSON] та відповідатиме такому ж рівню витрат на утримання [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , то слід зазначити, що позивач не навів відповідних розрахунків щодо своїх витрат на утримання вказаних осіб та не надав відповідних доказів, як і не довів, що такий розмір дійсно буде забезпечувати належний рівень життя та розвитку [PERSON] . При цьому слід зазначити, що законодавець у ч. 2 ст. 182 СК України визначив як мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину, так і мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину, в той же час зазначивши, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини та не обмеживши його максимальну межу вказаними розмірами. Тому у цій частині суд не погоджується з твердженнями позивача. Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно з статтями 18, 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до норм ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року (ратифікована постановою Верховної Ради України віл 27.02.1991 року № 789-ХІІ і набула чинності для України 27.09.1991 року), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно із ст. 27 вищезазначеної Конвенції, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року № 3477-1V\~суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського Суду як джерело права, а в силу статті 9 Конституції України Конвенція є частиною національного законодавства і закріплює мінімальні гарантії в галузі прав людини, які можуть бути розширені в національному законодавстві, яке в свою чергу в силу взятих на себе Україною зобов`язань не може суперечити положенням Конвенції (стаття 19 Закону України «Про міжнародні договори» від 29 червня 2004 року № 1906-IV). У рішенні «Хант проти України» Європейський суд з прав людини наголошує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (див. рішення у справі Olsson v. Sweden (N 2). і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Згідно із ст. 11 ЗУ «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Отже, батьки зобов`язані утримувати своїх неповнолітніх дітей і непрацездатних повнолітніх дітей, які потребують матеріальної допомоги, незалежно від того чи перебувають вони у шлюбі чи ні (у випадку народження дитини під час фактичних шлюбних відносин), чи визнаний шлюб недійсним, чи позбавлені вони батьківських прав, чи дитина від них відібрана тимчасово без позбавлення батьківських прав. Цей обов`язок закріплений в Конституції України (статті 51, 52), а також в Сімейному кодексі України (статті 180-201). Таким чином, суд, проаналізувавши матеріали позову та надані докази, приходить до висновку, що в судовому засіданні не було встановлено наявність підстав для зменшення розміру аліментів, визначених рішенням Драбівського районного суду Черкаської області від 11.09.2013р. Також позивачем не доведено неможливість сплачувати аліменти у встановленому судом розмірі, а тому, виходячи з принципів якнайкращого забезпечення інтересів дитини [PERSON] , суд не вбачає підстав для зменшення розміру стягуваних аліментів. Відповідно до ст.\~141\~ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що судом у задоволенні позовних вимог відмовлено, суд покладає судовий збір на позивача. На підставі вищевикладеного та

Outcome: dismissed