Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-22 00:00:00

Представниця позивача звернулася до суду з позовом посилаючись на те, що 15.02.2022 між ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» та відповідачкою за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» укладено електронний договір № 449438-КС-001 про надання споживчого кредиту, шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію». Зазначений кредитний договір було укладено шляхом акцептування відповідачкою пропозиції (оферти) банку одноразовим ідентифікатором G-8534, направленим на зазначений відповідачкою номер телефону, що зазначила остання у своїй анкеті в особистому кабінеті, котрий відповідачкою було введено та відправлено. Згідно умов кредитного договору сума кредиту (загальний розмір) складає 33000,00 грн; строк кредиту 24 тижні; дата повернення кредиту (02.08.2022), процентна ставка за кредитом в день дорівнює 0,86586962, одноразова комісія за надання кредиту складає 4950,00 грн. ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» свої зобов`язання перед відповідачкою за кредитним договором виконало та надало кредит в сумі 33000,00 грн, шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку відповідачки. Станом на 09.01.2024 відповідачка свої зобов`язання перед кредитором щодо повернення кредиту та нарахованих процентів не виконала. У зв`язку з неналежним виконанням відповідачкою взятих на себе зобов`язань за кредитним договором у встановленому договором порядку та строки, станом на день звернення до суду, відповідачка має заборгованість у сумі 86240,06 грн, з яких 33000,00 грн сума кредиту; 48290,06 грн сума відсотків за користування кредитом; 4950,00 грн розмір комісії за надання кредиту; судові витрати в розмірі 2422,40 грн судового збору. Представниця позивача у судове засідання не прибула, повідомлена належним чином про дату, час та місце розгляду справи, відповідно до вимог ст. 128 ЦПК України (а.с.76-77, 88-89). 01.03.2024 за допомогою підсистеми «Електронний суд» надійшла заява від [PERSON] , який діє на підставі довіреності № 10 від 29.012024\~ в інтересах позивача про розгляд справи у відсутності представника, позовні вимоги підтримує, проти ухвалення заочного рішення не заперечує (а.с.67).\~\~ Відповідачка та її представниця адвокат Кравець В.А., яка діє на підставі ордеру про надання правничої (правової) допомоги серії АВ № 1120009 від 04.03.2024, у судове засідання не прибули будучи належним чином повідомленими про дату час та місце розгляду справи, відповідно до вимог ст. 128 ЦПК України (а.с.80, 90, 92). 18.03.2024 від представниці відповідачки за допомогою підсистеми «Електронний суд» надійшов відзив із частковим визнанням позову, а саме: 33000,00 грн за тілом кредиту та 16500,00 грн за відсотками, в іншій частині просила відмовити, посилаючись на те, що нарахування відсотків, які перевищують тіло кредиту у 146,33% є надмірним тягарем для відповідачки та несправедливими умовами договору в частині встановлення сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад 50% вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язання за договором (ч.ч.1-2, п.п.3,5 ч.3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів»). Також виснувала, що позивачем ні у договорі, ні у позовній заяві не зазначено, за які послуги кредитора позичальниця має сплачувати комісію, а тому в стягненні такої просила відмовити (а.с.81-86). 23.05.2024 на адресу суду надійшла заява від представниці відповідачки, у якій остання просила здійснювати розгляд справи за відсутності сторони відповідача, відзив підтримують, позовні вимоги визнають частково у сумі та з підстав викладених у відзиві (а.с.111).\~\~ Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги підлягаючими частковому задоволенню за таких підстав. Відповідно до ст.ст. 13, 43, 81 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом; учасники сторін зобов`язані подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. З огляду на вищенаведене, суд розглядає справу на підставі тих доказів, які є у матеріалах справи і вважає, що їх достатньо для розгляду цієї справи по суті. Відповідно до ст. 263 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Під час ухвалення рішення суд вирішує питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими обставинами вони підтверджуються (п. 1 ч. 1 ст. 264 ЦПК України). Положеннями ст. 174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Отже, сторони у справі на власний розсуд розпорядились своїми правами щодо предмета спору, а тому несуть ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням ними відповідних процесуальних дій (ч. 4 ст. 12 ЦПК України). Реалізація принципу змагальності в цивільному процесі та доведення сторонами перед судом переконливості поданих доказів є конституційною гарантією (стаття 129 Конституції України). Із матеріалів справи вбачається, що при укладанні Договору сторони керувались статтею 3 Закону України "Про електрону комерцію" де зазначено, що електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України"Про електронну комерцію"). Частиною п`ятою статті 11 Закону України "Про електронну комерцію" встановлено, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Положеннями статті 12 Закону України "Про електронну комерцію" визначено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Абзац другий частини другої статті 639 ЦК передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі. З урахуванням викладеного вбачається, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205,207 ЦК). У силу частини першої статті 638 ЦК договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Метою підписання договору є необхідність ідентифікації підписанта, підтвердження згоди підписанта з умовами договору, а також підтвердження цілісності даних в електронній формі. Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі "логін-пароль", або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. Висновок щодо правомірності укладення кредитного договору шляхом підписання електронним цифровим підписом викладено у постанові Верховного Суду від 12.01.2021, справа № 524/5556/19, провадження № 61-16243св20. До аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 23.03.2020 у справі № 404/502/18 (провадження № 61-8449св19); від 09.09.2020 у справі № 732/670/19 (провадження № 61-7203св20). Тобто судова практика у цій категорії справ є незмінною. Відповідно до статті 204 ЦК правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Судом убачається, що сторона відповідача не заперечує щодо укладення електронного договору на отримання споживчого кредиту № 449438-КС-001 від 15.02.2022 між ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» та [PERSON] , шляхом акцептування пропозиції позивача. Також не заперечують проти повернення тіла кредиту у розмірі 33000,00 грн, та процентів за користування кредитом у розмірі 50% вартості кредиту, що вказує на визнання відповідачкою існування боргового зобов`язання, зокрема на умовах і підставах зазначених у позовній заяві. Згідно положень ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Судом встановлено, що 15 лютого 2022 року між ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» та відповідачкою за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА», шляхом акцептування пропозиції товариства, укладено електронний договір № 449438-КС-001 про надання споживчого кредиту (а.с.24-25, 26-29). Кредитний договір було укладено відповідно до Правил надання споживчих кредитів ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА», затверджених наказом № 25-ОД від 03 листопада 2021 року, які знаходяться на сайті кредитодавця (а.с.45-52), що підтверджується витягом візуальної форми послідовності дій клієнта, складеного у відповідності зі ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» (а.с.44-45). Пунктами 7.3 та 7.4 Договору № 449438-КС-001 від 15.02.2022 передбачено, що до укладання цього договору позичальниця отримала від кредитодавця інформацію та документи, надання яких передбачені законодавством України, зокрема ст. 9 ЗУ «Про споживче кредитування»; ст.12 ЗУ «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг»; паспорт споживчого кредиту; про умови договору і правила, що розміщені на сайті кредитодавця. Також позичальниця підтвердила, що ознайомлена з договором та правилами, повністю розуміє всі умови, їх зміст, суть, об`єм зобов`язань та погоджується неухильно дотримуватись їх; що до моменту укладення цього договору отримала всю необхідну інформацію про кредитного посередника кредитодавця, відповідно до ст. 6 ЗУ «Про споживче кредитування»; отримала від кредитодавця всі документи та інформацію, які запросила у кредитодавця до моменту укладення договору. Вказаний договір і паспорт споживчого кредиту до договору підписаний електронним підписом відповідачки 15.02.2022 позначка часу 23:25:26, договір та паспорт споживчого кредиту містять вказівку на суму кредиту, строк його видачі, відсоткову ставку, орієнтовну загальну вартість кредиту, штрафи, тощо (а.с.24-29). У той же час, зарахування суми кредиту на банківську картку відповідачки [NUMBER] , підтверджується довідками (електронними витягами) про проведення електронних переказів 15.02.2022 двома платежами в сумі 13000,00 грн та 20000,00 грн (а.с.30-31) та довідкою № 20.1.0.0.0/7-240508/54134 від 16.05.2024 виданою АТ КБ «ПРИВАТБАНК» про емітування банківської картки на ім`я відповідачки [NUMBER] та виписки по вказаній\~ банківській картці, з якої вбачається зарахування 15.02.2022 відповідних сум. Відтак, ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» свої зобов`язання перед відповідачкою за договором про надання споживчого кредиту виконало та надало їй кредит в сумі 33000,00 грн, шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку відповідачки. Згідно умов кредитного договору: сума кредиту (загальний розмір) складає 33000,00 грн. (п.2.6. Кредитного договору); строк кредиту 24 тижні, термін дії договору до 02.08.2022 (п.2.7. Кредитного договору).\~ Дата видачі кредиту 15.02.2022, дата повернення кредиту 02.08.2022, що складає 169 днів користування (п.п.2.10 та 2.11 договору). Суд погоджується з розрахунком відсотків наданих представницею відповідачки, які відповідають умовам укладеного кредитного договору, а саме: (33000,00*0,86586962/100*169 = 48289,5487) у сумі 48289,55 грн, а не в розмірі 48290,66 грн, як просить стягнути позивач, оскільки останнім не надано належного обґрунтування зазначеного розміру. Однак, суд не може погодитись із твердженнями представниці відповідачки у тому, що дані відсотки нараховані за несвоєчасне виконання зобов`язання, а тому є несправедливими умовами та надмірним тягарем\~ для відповідачки, у зв`язку з чим просить змінити таке положення та зменшити розмір заявленої позивачем до стягнення суми з 48289,54 до 16500,00 грн, тобто до 50% від вартості кредиту, оскільки представниця відповідачки помилково дійшла до даного висновку, з огляду на таке.\~\~\~ Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, визначені статтею 203 Цивільного кодексу України (по тексту ЦК). Так, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1ст. 1054 ЦК). Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі (ч.2 ст.1056-1ЦК). Статтею 536 ЦК України передбачено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом законодавства. Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст.ст. 526, 527, 530 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Статтею 525 ЦК України передбачена недопустимість односторонньої відмови від зобов`язання. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), тобто ухиляючись від сплати заборгованості за кредитом. Відповідачка порушує зобов`язання за даним договором. Згідно ч. 2 ст. 615 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. Статтею 599 ЦК передбачено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином або частково чи у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом відповідно до ч. 1 ст. 598 ЦК України. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Статтею 204 ЦК України передбачено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Договір вважається дійсним при дотриманні таких умов: законнiсть дiї; волевиявлення сторiн; дотримання встановленої законом форми договору; правоздатнiсть i дiєздатнiсть сторiн. Головним елементом кожного договору є воля сторін, спрямована на досягнення певної мети, яка не суперечить закону. При укладенні договору сторони є вільними у виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості, що визначено чинним законодавством (стаття 627 Цивільного кодексу України). Це положення закріплює один з найважливіших принципів договірного регулювання суспільних відносин - принцип свободи договору, який включає в себе наступні складові: - свобода в укладенні договору, тобто відсутність будь-яких примусів, щодо того, вступати суб`єктам в договірні відносини, чи ні; - свобода вибору характеру договору, що укладається, а це означає, що сторони самі для себе вирішують, який саме договір їм укладати. При цьому, вони можуть укладати як договір, що передбачений чинним законодавством, так і такий, що ним не передбачений, проте відповідає загальним засадам цивільного законодавства (частина 1 статті 6 Цивільного кодексу України). - вільний вибір контрагента за договором, тобто сторони шукатимуть того контрагента, який максимально підходить їм за тими чи іншими ознаками. Матеріали справи не містять та представницею позивача не доведено, що договір № 449438-КС-001 від 15.02.2022 або його частина визнані законом чи судом недійсними. Із зазначеного вище вбачається, що сплата відсотків за користування кредитом, яка передбачена договором у межах його строку, є невід`ємною умовою суті кредитного договору,\~ штрафи та пеню за порушення зобов`язання, які передбачені договором про надання споживчого кредиту, інфляційні та 3% річних, які передбачені ч.2 ст. 625 ЦК позивач відносно відповідачки не застосовує, а тому висновки представниці відповідачки є хибними та суперечать нормам закону.\~\~\~\~\~ Відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд, що застосовується і до односторонніх правочинів, також сторони з є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 ЦК України). Пунктом 2.5 кредитного договору передбачено, що за надання кредиту стягується одноразова комісія у розмірі 4950,00 грн, розмір якої залишається незмінним протягом усього строку договору. Як убачається із матеріалів справи комісія за надання кредиту зумовлена тим, що при наданні кредиту відповідачці ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» користувалось послугами посередника, а саме на підставі договору між ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» та посередника ТОВ «ФК ЕЛАЄНС» № 41084239_14/12/17 про надання послуг з переказу грошових коштів (а.с.30-31). Тому посилання представниці відповідачки на те, що ні у позовній заяві, ні у кредитному договорі не зазначено, за які послуги кредитора має бути сплачена комісія, судом не приймаються до уваги, оскільки спростовуються умовами договору, а саме п.2.5 договору про надання споживчого кредиту № 449438-КС-001 та п.1 розділу 4 паспорту споживчого кредиту, які підписані позивачкою одноразовими ідентифікаторами, що прирівняні законом до особистого підпису та застереженнями позичальниці, що вона ознайомлена з інформацією про кредитного посередника (п.7.4.5 договору). Зазначена представницею позивачки позиція ВС у справі № 204/224/21 від 06.11.2023 про визнання положень кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати комісію за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування), у разі якщо в кредитному договорі банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту - нікчемними, не є тотожною із встановленими судом у цій справі обставинами, оскільки у договорі чітко зазначено, що комісія передбачається за надання кредиту та її сума у розмірі 4950,00\~ грн не змінна, та передбачена для одноразового стягнення. Станом на 09.01.2024 відповідачка свої зобов`язання перед кредитором щодо повернення кредиту та нарахованих процентів не виконала, що підтверджується розрахунком заборгованості (а.с.19-23), доказів щодо погашення заборгованості або будь яких виплат у рахунок погашення заборгованості за договором про надання споживчого кредиту № 449438-КС-001 від 15.02.2022\~ матеріали справи не містять та стороною відповідачки до суду не надані. Із встановлених судом обставин убачається, що невиконання відповідачкою належним чином зобов`язання щодо погашення заборгованості за договором кредиту між нею та ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» в обумовлені договором строки,\~ призвело до порушення прав позивача, та підлягає задоволенню у частині стягнення боргу в сумі 86239,55 грн, що складається з 33000,00 грн заборгованості за тілом кредиту, 48289,55 грн заборгованості за відсотками за користування кредитом та 4950,00 грн комісії за надання кредиту. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Із доданої до матеріалів позову копії електронної платіжної інструкції № 391 від 18.01.2024 (а.с.1) вбачається, що позивачем за подання до суду позовної заяви сплачено судовий збір у сумі 2422,40 грн. Будь-яких заяв, клопотань про стягнення з відповідачки інших судових витрат позивачем не заявлено. Враховуючи, що позов підлягає частковому задоволенню у розмірі 86239,55 грн, суд стягує з відповідачки на користь ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» судовий збір у сумі 2422,39 грн\~ (2422,40 х 86239,55 : 86240,06 = 2422,3856).

Outcome: partial