Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-26 00:00:00

У грудні 2023 року позивач Акціонерне товариство «Перший Український Міжнародний Банк» - АТ «ПУМБ», від імені якого діє представник за довіреністю Киричук Галина Миколаївна, звернувся в суд з позовом до відповідача [PERSON] , в якому просить стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість у розмірі 140873,23 грн. за кредитним договором від 29.09.2018 року та судові витрати в сумі 2684 грн. В обґрунтування позову вказує на те, що відповідач отримав кредит вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, однак не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення кредитної заборгованості, таким чином належним чином не виконав зобов`язання за кредитним договором щодо його погашення, у зв`язку з чим має заборгованість до стягнення в сумі позову. Відповідно до ч.5 ст.279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Клопотання про розгляд справи за участю сторін від учасників справи не надходило. Відповідач відзив на позовну заяву у встановлений строк не надав, хоча був повторно належно повідомлений про розгляд справи, що стверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.. Дослідивши та оцінивши докази у справі, суд дійшов наступних висновків. З матеріалів справи встановлено, що 29.09.2018 року між [PERSON] , відповідачем у справі, та АТ «ПУМБ» було укладено договір про споживчий кредит шляхом прийняття Публічної пропозиції АТ „ПУМБ на укладення договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, розміщеної на офіційному веб-сайті банку httsp://www.pumb.ua та підписання Заяви № 2001136494302 про приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб від 29.09.2018 року і Паспорту споживчого кредиту, згідно з умовами якого відповідач отримала споживчий кредит у розмірі 11000 грн. шляхом встановлення відновлювальної кредитної лінії в межах встановленого кредитного ліміту на картковому рахунку під 47,88% строком на 12 місяців, орієнтовною загальною вартістю кредиту 13743,10 грн., з порядком погашення у строк 12 місяців рівними платежами. Як вбачається з довідки банку, кредитний ліміт по договору № 2001136494302 від 29.09.2018 року неодноразово збільшувався, вперше 29.09.2018 року становив 11000 грн., 03.04.2019 року 16000 грн., 24.09.2019 року 21000 грн., 14.08.2020 року - 26000 грн., 11.09.2020 року 56000 грн., 15.10.2020 року 86000 грн., 27.02.2020 року 85987 грн., 16.03.2022 року 85986,78 грн. і в цій же сумі щомісяця підтверджувався до 01.09.2022 року включно. Відповідно до наданого позивачем розрахунку заборгованості за кредитним договором № 2001136494302 від 29.09.2018 року, станом на 10.08.2023 року загальний розмір заборгованості відповідача перед позивачем за кредитним договором склав 140873,23 грн., з яких: 85986,78 грн. - заборгованість по сумі кредиту, 54886,45 грн. заборгованість за процентами. 10.08.2023 року позивач звернувся до відповідача з письмовою вимогою (повідомленням) виконати договірні зобов`язання та погасити заборгованість по кредитному договору в розмірі 140873,23 грн. протягом 30 днів з дня отримання цього повідомлення. Вказана вимога залишена відповідачем без задоволення. У відповідності до статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Згідно з частиною другою статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини. Статтею 204 ЦК України закріплено презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню. (постанова ВС від 14.11.2018 року у справі № 2-1383/2010). Доказів того, що укладений сторонами кредитний договір визнавався в судовому порядку недійсним матеріали справи не містять, а тому суд презюмує є його правомірність. Згідно з положеннями статей 526, 530, 610, частини першої статті 612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Частинами першою-третьою статті 633 ЦК України передбачено, що договори, які укладаються банком з фізичними особами, є публічними. Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. Підприємець не має права надавати переваги одному споживачеві перед іншим щодо укладення публічного договору, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до частини першої статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Виходячи з вимог частини першої статті 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. За змістом статті 1056-1 ЦК України, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Статтями 651, 654 цього Кодексу передбачено, що розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом та вчиняється в такій самій формі, що й договір, що розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту. Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість по процентах за користування кредитом, розмір яких встановлений умовами договору та включений у загальну вартість кредиту, що по суті є платою за кредит і не є видом відповідальності за невиконання чи неналежне виконання зобов`язання. Відтак, суд доходить висновку про правомірність вимог банку про стягнення заборгованості за тілом кредиту та процентами. У відповідності до частини 2 статті 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Тому, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку банку не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час шляхом зобов`язання виконання боржником обов`язку з повернення кредитних коштів, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для стягнення в примусовому порядку з боржника непогашеного тіла кредиту та комісії в сумах позову та про задоволення позову повністю. Позивачем понесено судові витрати по сплаті судового збору в сумі 2684 грн., які у відповідності до вимог ст.141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно розміру задоволених вимог.

Outcome: approved