Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-14 00:00:00

29 грудня 2023 року, згідно штемпеля на поштовому конверті, [PERSON] звернувся до суду з позовом до Квартирно-експлуатаційного\~відділу м.\~Чернігів (далі КЕВ м. Чернігів), про визнання\~незаконним та\~скасування наказу\~про звільнення,\~зміну дати,\~підстав та\~формулювання звільнення,\~ стягнення\~середнього заробітку\~за затримку\~розрахунку при\~звільненні. Вимоги обґрунтовував тим, що рішенням Чернігівського районного суду Чернігівської області від 25 липня 2023 року у цивільній справі № 748/2415/22 було частково задоволено позовні вимоги - [PERSON] : визнано незаконним і скасовано наказ КЕВ м. Чернігів № 156 від 27 вересня 2022 року в частині [PERSON] ; визнано незаконним і скасовано наказ КЕВ м. Чернігів №169 від 6 жовтня 2022 року в частині накладення на [PERSON] дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення; визнано незаконним і скасовано наказ КЕВ м. Чернігів № 185 від 7 жовтня 2022 року в частині звільнення [PERSON] з роботи; поновлено [PERSON] на посаді тесляра 5 розряду бригади робітників, зайнятих обслуговуванням і поточним ремонтом будівель та споруд військових містечок КЕВ м. Чернігів; стягнуто з КЕВ м. Чернігів на користь [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу у сумі 66871 гривень із відрахуванням податків та зборів. Цим рішенням суду було допущено негайне виконання рішення суду, зокрема, в частині поновлення [PERSON] на роботі. Постановою Чернігівського апеляційного суду від 10 листопада 2023 року рішення Чернігівського районного суду Чернігівської області від 24 липня 2023 року скасовано в частині та визнано незаконним і скасовано розпорядження начальника КЕВ м. Чернігів від 1 серпня 2022 року про відрахування із заробітної плати [PERSON] , стягнуто з КЕВ м. Чернігів на користь [PERSON] заборгованість по заробітній платі у розмірі 3442,25 гривень, в іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін. Позивач зазначає, що вказаними рішеннями судів фактично було визнано, що КЕВ м. Чернігів порушило відносно нього законодавство про працю та, відповідно, його права як працівника. Крім того, КЕВ м. Чернігів у повному обсязі виконало рішення вказаних судів. Тобто, КЕВ м. Чернігів погодилося, що судовими рішеннями встановлено порушення з їх боку законодавства про працю відносно позивача та його трудові права. 24 листопада 2023 року [PERSON] надіслав рекомендованою поштовою кореспонденцією на ім`я начальника КЕВ м. Чернігів заяву про звільнення з роботи із займаної посади з 30 листопада 2023 року на підставі ч. 3 ст. 38 Кодексу законів про працю України, оскільки рішенням Чернігівського районного суду Чернігівської області від 24 липня 2023 року та постановою Чернігівського апеляційного суду від 10 листопада 2023 року у цивільній справі № 748/2415/22 було встановлено не виконання (порушення) роботодавцем відносно [PERSON] законодавства про працю. Листом від 28 листопада 2023 року КЕВ м. Чернігів повідомило [PERSON] , що відсутні підстави для звільнення за ч. 3 ст. 38 Кодексу законів про працю України, оскільки заява, на їх думку, є узагальненою, у ній відсутні необхідні складові, а саме: конкретизації порушених КЕВ м. Чернігів норм чинного законодавства. 28 грудня 2023 року рекомендованою поштовою кореспонденцією на адресу [PERSON] надійшов лист КЕВ м. Чернігів від 26 грудня 2023 року та доданий до нього для ознайомлення витяг з наказу начальника КЕВ м. Чернігів від 26 грудня 2023 року № 193, в якому зазначено, що робочі дні з 1 по 27 грудня 2023 року для [PERSON] визнано днями прогулів без поважних причин; за грубе порушення трудової дисципліни до [PERSON] застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення з роботи за п. 4 ст. 40 Кодексу законів про працю України (за прогул без поважних причин). В свою чергу, [PERSON] порушень трудової дисципліни не допускав і дисциплінарних проступків не вчиняв. Накладення на нього дисциплінарного стягнення та звільнення за п. 4 ст. 40 Кодексу законів про працю України вважає незаконним і проявом мобінгу щодо нього з боку роботодавця. У позовній заяві [PERSON] , посилаючись на ст.43 Конституції України, ч.3 ст.38, ст.116, 117 КЗпП, вказує, що працівник має право розірвати трудовий договір, у разі встановлення порушень роботодавцем законодавства про працю відносно працівника, у строк зазначений працівником у своїй заяві. В свою чергу, на його думку, роботодавець зобов`язаний розірвати з працівником трудовий договір за його заявою та провести з ним розрахунок при звільненні, оскільки незвільнення працівника з роботи за його заявою є примусом до праці, що прямо заборонено Основним Законом. Посилаючись на вказані обставини, просив суд: -визнати незаконним та скасувати в частині [PERSON] наказ начальника КЕВ м. Чернігів від 26 грудня 2023 року № 193 про накладення дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення з роботи за п. 4 ст. 40 Кодексу законів про працю України; -визнати трудовий договір, укладений між [PERSON] та КЕВ м. Чернігів розірваним, а [PERSON] звільненим з роботи в КЕВ м. Чернігів з 30 листопада 2023 року з ініціативи працівника за невиконання роботодавцем законодавства про працю, встановленого рішенням Чернігівського районного суду Чернігівської області від 24 липня 2023 року та постановою Чернігівського апеляційного суду від 10 листопада 2023 року у цивільній справі № 748/2415/22, тобто, на підставі ч. 3 ст. 38 Кодексу законів про працю України; -стягнути з КЕВ м. Чернігів на користь [PERSON] середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, що на момент пред`явлення позову становить 9459,80 гривень. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~У відзиві на позов Відповідач просив відмовити в задоволенні позову [PERSON] , вказуючи, що КЕВ м. Чернігів було виконано зазначені вище рішення судів першої та апеляційної інстанції, які набрали законної сили. Після виконання рішень судів та поновлення [PERSON] на посаді тесляра 5 розряду бригади робітників з обслуговування і поточного ремонту будівель та споруд військових містечок (витяг з наказу від 24.07.2023 року № 145) 25.07.2023 року [PERSON] , без жодних нарікань, приступив до виконання своїх посадових обов`язків за посадою та працював впродовж 4 (чотирьох) місяців. Після поновлення [PERSON] на посаді, йому за його заявами надавалися: основна щорічна відпустка, відпустка без збереження заробітної плати терміном 15 календарних днів, матеріальна допомога на оздоровлення за 2023 рік. Своєчасно та в повному обсязі здійснювалась виплата заробітної плати, премій, тощо. Тобто ніякого обмеження трудових прав або ж зневажливого ставлення до Позивача, а тим паче, вчинення щодо нього мобінгу, як стверджує останній, з боку КЕВ м. Чернігів ніколи не вчинялося. Жодних заяв з боку Позивача на адресу Відповідача про порушення останнім трудового законодавства з дня поновлення Позивача на роботі до дня подання ним заяви про звільнення не надходило. Всі раніше порушені права [PERSON] були повністю (у відповідності до його позовних вимог) відновлені повним фактичним виконанням рішень судів. Попри вищезазначене, 27.11.2023 року КЕВ м. Чернігів отримано лист [PERSON] про звільнення його з роботи за його власним бажанням з 30 листопада 2023 року на підставі частини 3 ст. 38 КЗпП, в зв`язку з тим, що роботодавець не виконує щодо нього законодавство про працю, що підтверджено указаними судовими рішеннями. Обов`язковою умовою для звільнення за власним бажанням згідно з ч. 3 ст. 38 КЗпП є порушення роботодавцем трудового законодавства або умов трудового договору. При цьому, у своїй заяві про звільнення працівнику потрібно вказати конкретні факти порушення умов договору чи трудового законодавства, які викликали таке рішення. Саме лише зазначення у заяві про звільнення за частиною 3 статті 38 КЗпП України без конкретизації фактів порушення роботодавцем законодавства про працю не може свідчити про наявність обов`язку останнього безумовного звільнення працівника відповідно до приписів даної норми трудового законодавства. При незгоді роботодавця звільнити працівника із підстав, передбачених частиною третьою статті 38 КЗпП України, останній може відмовити у розірванні трудового договору, але не вправі розірвати цей договір з інших підстав, які працівником не зазначалися. Аналогічний висновок зазначений у постановах Верховного Суду України від 22 травня 2013 року в справі № 6-34цс13, Верховного Суду від 13 березня 2019 року в справі № 754/1936/16-д (провадження№ 61-28466св18) та від 20 лютого 2021 року у справі № 522/18787/17. Таким чином, в зв`язку з відсутністю підстав, та конкретно зазначених [PERSON] фактів порушення роботодавцем трудового законодавства з моменту поновлення його на роботі, КЕВ м. Чернігів, користуючись своїм правом, відмовив [PERSON] у звільненні за ч. 3 ст. 38 КЗпП. Разом з цим, [PERSON] було роз`яснено його право розірвання трудового договору за ч. 1 ст. 38 або за п. 1 ст. 36 КЗпП України, а отже останній ніяким чином не був обмежений у реалізації своїх прав. Тому твердження Позивача, що роботодавець примушував його до праці є видуманим та неправдивим, а також таким, що вводить суд в оману. Оскільки, Позивач отримав судовий захист своїх прав у відповідних правовідносинах, його права були повністю відновлені виконанням рішень судів, жодних порушень з боку роботодавця після відновлення прав Позивача не вчинялось, підстави для звільнення його за частиною 3 статті 38 КЗпП України відсутні. Попри все, [PERSON] в порушення норм чинного трудового законодавства України, проігнорувавши пояснення та лист КЕВ м. Чернігів, не отримавши наказу про звільнення, на роботу 01.12.2023 року не вийшов, вирішивши сам для себе, що він звільнений. Верховний Суд у своїй постанові від 22 квітня 2020 року у справі № 199/8766/18 дійшов висновку, що подача позивачем відповідної заяви не може вважатися поважною причиною для відсутності на роботі. Навіть якщо працівник подає роботодавцю заяву про звільнення у зв`язку з порушеннями трудового законодавства, він не може самовільно залишати робоче місце, не отримавши наказ про звільнення. Незважаючи на те, що трудові відносини між [PERSON] та КЕВ м. Чернігів не припинились, [PERSON] з 01.12.2023 року та до моменту звільнення (27.12.2023 року) на роботі не з`являвся, жодних письмових пояснень на вимоги КЕВ м. Чернігів про поважність причини своєї неявки на роботу не надав, а тому був звільнений відповідно до п. 4 ст. 40 КЗпП України. \~ \~ \~ \~Ухвалою Чернігівського районного суду Чернігівської області від 11 січня 2024 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження по справі, визначено проводити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомлення (викликом) сторін. \~ \~ \~ \~У судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник адвокат Кутуков С.О. позовні вимоги підтримали та просили задовольнити, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Позивач додатково пояснив, що 29.11.2023 о 09:00 год. у кабінеті начальника, йому, у присутності начальника, двох юристів було зачитано лист про відмову у звільненні по його заяві. Однак, він, 30.11.2023 відробив останній день, здав інструменти, і з 01.12.2023 на роботу не вийшов, так як працювати йому було не вигідно, так як їздити на роботу до м. Чернігів йому потрібно було рано вставати та витрачати кошти на проїзд. Йому телефонувала його бригадир [PERSON] та повідомляла, що вона буде ставити йому прогул, бо так їй наказало керівництво. Разом з тим, він не заперечує, що був відсутній на роботі з 01.12.2023 по день його звільнення. У кінці грудня 2023 року йому прийшов лист та наказ, з якого він дізнався, що його звільнено за прогул. \~ \~ \~ \~Представники відповідача\~в судовому\~засіданні позов\~не визнали,\~посилаючись на\~заперечення,\~які викладені\~у відзиві\~на позов.\~Вважають,\~що причиною\~для написання\~позивачем заяви\~про звільнення\~саме за\~ч.3\~ст.38\~КЗпП стало\~те,\~що при\~звільненні працівника\~за даною\~нормою закону\~передбачена виплата у розмірі тримісячного середнього заробітку. В задоволенні позову просили відмовити. \~ \~ \~ \~Третя особа - начальник КЕВ м. Чернігів [PERSON] в судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлений належним чином. Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що позивач [PERSON] працював у КЕВ м.Чернігів на посаді тесляра 5 розряду бригади робітників, зайнятих обслуговуванням і поточним ремонтом будівель та споруд військових містечок. \~ \~ \~ \~Наказом № 185 від 07 жовтня 2022 року [PERSON] було звільнено на підставі пункту 3 статті 40 КЗпП України за систематичне невиконання без поважних причин посадових обов`язків, покладених правилами внутрішнього трудового розпорядку. \~ \~ \~ \~Рішенням Чернігівського районного суду Чернігівської області від 24 липня 2023 року у справі №748/2415/22, [PERSON] поновлений на роботі з виплатою середнього заробітку за час вимушеного прогулу в сумі 66 871 грн 00 коп. У задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості по заробітній платі, визнання незаконним та скасування розпорядження про відрахування із заробітної плати, було відмовлено. Дані обставини встановленні постановою Чернігівського апеляційного суду від 10 листопада 2023 року, у справі №748/2415/22. \~ \~ \~ \~На виконання рішення Чернігівського районного суду Чернігівської області від 24 липня 2023 року наказом КЕВ м. Чернігів від 24 липня 2023 року № 145 [PERSON] поновлено на посаді тесляра 5 розряду бригади робітників, зайнятих обслуговуванням і поточним ремонтом будівель та споруд військових містечок, що підтверджується витягом з наказу №145 від 24.07.2023. ( а.с.103) \~ \~ \~ \~Цим же наказом зобов`язано фінансово-економічне відділення нарахувати та виплатити [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 66871 грн 00 коп. \~ \~ \~ \~Постановою Чернігівського апеляційного суду від 10 листопада 2023 року рішення Чернігівського районного суду Чернігівської області від 24 липня 2023 року в частині задоволених позовних вимог залишено без змін, а в частині позовних вимог, у задоволенні яких відмовлено - скасовано та визнано незаконним і скасовано розпорядження начальника Квартирно-експлуатаційного відділу м. Чернігів від 01 серпня 2022 року про відрахування із заробітної плати [PERSON] ; стягнуто з КЕВ м. Чернігів на користь [PERSON] заборгованість по заробітній платі у розмірі 3442 грн 25 коп. \~ \~ \~ \~Виплати по зазначеним судовим рішенням [PERSON] отримав 20 та 21 грудня 2023 року, про що зазначено у листі від 25.12.2023 №565/3152 і не заперечується позивачем. ( а.с.56) \~ \~ \~ \~24 листопада 2023 року [PERSON] направлено на адресу відповідача заяву від 22.11.2023 про звільнення за власним бажанням з підстав, визначених частиною 3 статті 38 КЗпП України у зв`язку із невиконанням роботодавцем законодавства про працю, посилаючись на рішення Чернігівського районного суду Чернігівської області від 24.07.2023 та постанову Чернігівського апеляційного суду від 10.11.2023. Просив звільнити його з 30 листопада 2023 року. Ця заява отримана роботодавцем 27 листопада 2023 року. ( а.с.24,102) \~ \~ \~ \~КЕВ м. Чернігів не погодилося звільнити [PERSON] із підстав, передбачених частиною 3 статті 38 КЗпП України, повідомивши про це позивача 29 листопада 2023 року у присутності начальника КЕВ м. Чернігів [PERSON] , начальника юридичної служби [PERSON] , юрисконсульта [PERSON] , інженера з підготовки кадрів [PERSON] ( а.с.100-101) Дані обставини не заперечувалися і позивачем в судовому засіданні. \~ \~ \~ \~01 грудня 2023 року [PERSON] з`явився на роботі та повідомив безпосереднього свого начальника [PERSON] про те, що 30.11.2023 він звільнений з роботи, та, що 01.12.2023 виходити на роботу не буде. На це остання йому повідомила, що наказ про його звільнення відсутній. Далі, о 09:30 год. [PERSON] з"явився у відділ кадрів, де йому ще раз повідомлено, що йому було відмовлено у звільненні за ч.3 ст.38 КЗпП України, і трудовий договір з ним не розірвано. На це [PERSON] відповів, що вважає себе звільненим і приступити до роботи 01.12.2023 відмовився. Від наданя письмових пояснень також відмовився. 01.12.2023 о 10.00 годині [PERSON] покинув територію КЕВ м. Чернігів без поважних причин, не приступивши до роботи, про що свідчить доповідна від 01.12.2023 та акт фіксації відмови [PERSON] приступити до роботи від 01.12.2023. ( а.с.98-99) \~ \~ \~ \~Із 01 грудня 2023 року з 10.00 години ранку по 27 грудня 2023 року [PERSON] на роботі був відсутній. \~ \~ \~ \~Відсутність позивача на робочому місці з 10:00 години 01 грудня 2023 року, 04 грудня 2023 року, 05 грудня 2023 року, 06 грудня 2023 року, 07 грудня 2023 року, 08 грудня 2023 року, 11 грудня 2023 року, 12 грудня 2023 року, 13 грудня 2023 року, 14 грудня 2023 року, 15 грудня 2023 року, 18 грудня 2023 року, 19 грудня 2023 року, 20 грудня 2023 року, 21 грудня 2023 року, 22 грудня 2023 року, 25 грудня 2023 року, 26 грудня 2023 року, 27 грудня 2023 року зафіксована у доповідних від 01.12.2023, 04.12.2023, 05.12.2023, 06.12.2023, 07.12.2023, 08.12.2023, 11.12.2023, 12.12.2023, 13.12.2023, 14.12.2023, 15.12.2023, 18.12.2023, 19.12.2023, 20.12.2023, 21.12.2023, 22.12.2023, 25.12.2023, 26.12.2023, 27.12.2023 та складенених комісією актах від 01.12.2023, 04.12.2023, 05.12.2023, 06.12.2023, 07.12.2023, 08.12.2023, 11.12.2023, 12.12.2023, 13.12.2023, 14.12.2023, 15.12.2023, 18.12.2023,19.12.2023, 20.12.2023, 21.12.2023, 22.12.2023, 25.12.2023, 26.12.2023, 27.12.2023. ( а.с.58-71, 75-78, 81-88, 92-99) та не заперечується самим позивачем. Слід зазначити, що позивач не навів суду жодної поважної причини, яка б змусила його не виходити на роботу із 01.12.2023 по 27.12.2023. \~ \~ \~ \~У заяві від 30 листопада 2023 року [PERSON] просить звільнити його з роботи з 30.11.2023 та провести розрахунок. Дана заява отримана КЕВ м. Чернігів 05.12.2023. На зазначену заяву КЕВ м. Чернігів у листі від 07.12.2023 №565/2965 повідомило [PERSON] , що КЗпП не передбачено звільнення "заднім число". Одночасно КЕВ м. Чернігів просить [PERSON] письмово повідомити про причини відсутності на робочому місці з 01.12.2023 по 08.12.2023. ( а.с.89-91) Про отримання даного листа позивач не заперечує. У заяві від 07 грудня 2023 року [PERSON] просить повідомити про вирішення його заяви про звільнення. Дана заява отримана КЕВ м. Чернігів 12.12.2023. На зазначену заяву КЕВ м. Чернігів у листі від 14.12.2023 №565/3021 повідомило [PERSON] , що йому вже повідомлялося про відмову у звільненні за ч.3 ст.38 КЗпП. У цьому листі відповідач також просить позивача письмово повідомити до 21.12.2023 про причини відсутності на робочому місці з 01.12.2023 по 14.12.2023, та попереджає, що в разі ненадання письмових пояснень про причини неявки на роботу, його буде звільнено за п.4 ст.40 КЗпП ( а.с.79-80). Про отримання даного листа позивач не заперечує. Відповідно до наказу КЕВ м. Чернігів №193 від 26.12.2023 на [PERSON] накладено дисциплінарне стягнення, згідно з п.2 ст.147 КЗпП України, у вигляді звільнення за п.4 ст.40 КЗпП України ( за прогул без поважних причин). ( а.с.29-30) Наказом КЕВ м. Чернігів № 267 від 26 грудня 2023 року [PERSON] звільнено з посади тесляра 5 розряду бригади робітників, зайнятих обслуговуванням і поточним ремонтом будівель та споруд військових містечок з 27 грудня 2023 року за прогул без поважних причин за п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України. (а.с.51) Відповідно до частини першої статті 139 КЗпП України працівники зобов`язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержувати трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір. Частиною 3 статті 38 КЗпП України передбачено, що працівник має право у визначений ним строк розірвати трудовий договір за власним бажанням, якщо роботодавець не виконує законодавство про працю, умови колективного чи трудового договору, чинив мобінг (цькування) стосовно працівника або не вживав заходів щодо його припинення, що підтверджено судовим рішенням, що набрало законної сили. В такому разі працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі тримісячного середнього заробітку ( ст.44 КзпП). Тлумачення змісту статті 38 Кодексу законів про працю України (КЗпП України) свідчить, що розірвання трудового договору з ініціативи працівника і його правові підстави залежать від причин: які спонукають працівника розірвати цей договір, які працівник визначає самостійно. Якщо зазначені працівником причини звільнення -\~порушення роботодавцем трудового законодавства за частиною третьої статті 38 КЗпП України - не підтверджуються або роботодавець не визнає, останній не має права самостійно змінювати правову підставу розірвання трудового договору. У разі незгоди роботодавця звільнити працівника за частиною третьої статті 38 КЗпП України, він може відмовити у розірванні трудового договору. Але не має права розірвати його з інших підстав, що їх працівник не зазначив. Відмова роботодавця у звільненні працівника за частиною третьою статті 38 КЗпП України свідчить: про відсутність припинення трудових відносин працівника з підприємством, необхідність працівнику надалі виконувати покладені на нього трудові обов`язки, в тому числі дотримуватися трудової та технологічної дисципліни. Пунктом 4 частини 1 статті статті 40 КЗпП України передбачено, що трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані роботодавцем лише у випадках: зокрема: прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин. Визначальним фактором для вирішення питання про законність звільнення позивача з роботи за пунктом 4 частини першої статті 40 КЗпП України є з`ясування поважності причин його відсутності на роботі. Поважними є такі причини, що виключають вину працівника. Як встановлено судом, 24.11.2023 [PERSON] направив на адресу відповідача заяву про звільнення за частиною 3 статті 38 КЗпП України, яка, 27.11.2023 була отримана відповідачем. 29.11.2023 позивачу було відмовлено у звільненні за ч.3 ст.38 КЗпП України. Про таке рішення відповідача позивачу стало відомо 29 листопада 2023 року, тому позивач повинен був вийти на роботу 01 грудня 2023 року, та у разі незгоди із рішенням роботодавця, оскаржувати його у встановленому законом порядку. Однак, позивач був відсутній на робочому місці починаючи з 01 грудня 2023 року по день його звільнення. На неодноразові листи роботодавця з вимогою прибути на робоче місце і дати пояснення з приводу причин своєї відсутності на роботі, позивач не з`явився, не надав пояснення з приводу причин своєї відсутності. Оскільки відповідно до пункту 4 частини першої статті 40 КЗпП України прогулом є невихід працівника на роботу або його відсутність на роботі більше трьох годин протягом робочого дня без поважних причин, слід вважати, що роботодавець, не маючи пояснень від позивача про причини його відсутності на роботі у період з 01 грудня 2023 року (день першого невиходу на роботу) по 26 грудня 2023 року (день звільнення з роботи), виявив вчинення позивачем прогулу (невихід на роботу без поважних причин), відповідачем правомірно було звільнено позивача на підставі пункту 4 частини першої статті 40 КЗпП України. Те, що [PERSON] подав заяву на звільнення за пунктом 3 статті 38 КЗпП України, з якою відповідач не погодився, і після цього він не виходив на роботу, належить розцінювати як прогул без поважних причин, оскільки подання такої заяви працівником не звільняє його від виконання трудових обов`язків, зокрема, виходити на роботу. Твердження сторони позивача про те, що роботодавець, отримавши заяву позивача про звільнення за ч.3 с.38 КЗпП, зобов`язаний був розірвати з [PERSON] трудовий договір за його заявою та провести розрахунок, є безпідставними, оскільки сам факт подання позивачем даної заяви не може свідчити про наявність обов`язку у роботодавця безумовного звільнення працівника відповідно до приписів даної норми трудового законодавства. Роботодавець наділений правом звільнити працівника за ч.3 ст.38 КЗпП або відмовити у звільненні. В даному випадку, КЕВ м. Чернігів відмовив у звільненні [PERSON] , вказуючи, що заява подана без конкретизації\~фактів порушення\~роботодавцем законодавства\~про працю. Крім того, відповідач не мав обов`язку звільняти позивача 30.11.2023 за ч. 3 ст. 38 КЗпП України виходячи з наступного. Верховний Суд у постанові від 17.10.2018 року по справі № 589/771/16-ц (провадження № 61-13258сво 18) роз`яснив, що розірвання трудового договору з ініціативи працівника у зв`язку з невиконанням роботодавцем законодавства про працю здійснюється на підставі заяви працівника з дотриманням передбаченого частиною першою статті 38 КЗпП України порядку. Регламентований ст. 38 КЗпП України порядок звільнення працівника за власним бажанням передбачає необхідність: письмового звернення працівника до роботодавця за два тижні до звільнення з попередженням про розірвання трудового договору; зазначення у заяві про звільнення за власним бажанням про порушення роботодавцем законодавства про працю у випадку звільнення з такої підстави; продовження працівником роботи до видачі власником або уповноваженим ним органом наказу (розпорядження) про звільнення. При цьому, залишення роботи без дотримання передбаченого ч. 1 ст. 38 КЗпП України порядку є самовільним. Обов`язок роботодавця звільнити працівника за поданою ним заявою про звільнення за власним бажанням без дотримання передбаченого ч. 1 ст. 38 КЗпП України порядку наведеною нормою не встановлений. Натомість заява позивача про звільнення була подана ним, відповідно до поштової кореспонденції, 24.11.2023, та містила вимогу про його звільнення 30.11.2023. Отже, [PERSON] не було повідомлено за два тижні роботодавця про розірвання трудового договору за власним бажанням. Зважаючи на викладене, суд вважає доведеним факт наявності прогулу позивача, тобто, факт його відсутності на робочому місці без поважних причин, а тому відповідач, в силу норм п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України мав повноваження на розірвання укладеного із позивачем трудового договору. Крім того, слід зазначити, що звільнення позивача із займаної посади на підставі п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, у зв`язку з прогулом, проведено відповідачем із дотриманням вимог трудового законодавства, правомірно, а позовні вимоги про внесення змін щодо підстави та формулювання звільнення, дати звільнення є безпідставними, а відтак задоволенню не підлягають. Враховуючи те, що в ході розгляду справи неправомірність звільнення позивача не знайшла свого об`єктивного підтвердження, не встановлено доказів затримки виплати розрахунку при звільненні позивача, суд вважає, що вимоги про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу є також безпідставними та не підлягають задоволенню. Судові витрати, в порядку ст. 141 ЦПК України, слід залишити за позивачем по фактично понесеним. \~ \~ \~ \~На підставі викладеного,

Outcome: dismissed