Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-19 00:00:00

У січні 2024 року до Святошинського районного суду м. Києва надійшла заява [PERSON] , заінтересована особа: Орган опіки та піклування Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації про визнання фізичної особи недієздатною та встановлення опіки. Обґрунтовуючи підстави звернення до суду заявниця посилається на те, що є матір`ю [PERSON] , [INFO] , котра хворіє із самого дитинства, має повну розумову відсталість, не може себе обслуговувати, ходити, не розуміє звернень до неї. Крім того, вказала, що донька не може самостійно вживати їжу, не може спілкуватись. На підставі викладеного просять суд визнати [PERSON] , [INFO] , недієздатною; призначити [PERSON] опікуном [PERSON] . У відповідності до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями визначено головуючу суддю Горбенко Н.О. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 18 січня 2024 року заява прийнята до розгляду і відкрито провадження у справі. Доручено Правобережному київському місцевому центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги призначити адвоката [PERSON] , [INFO] , для здійснення представництва її інтересів у суді при розгляді заяви про визнання фізичної особи недієздатною. Ухвалою Святошинського районного суду міста Києва від 19 лютого 2024 року по справі призначено судово-психіатричну експертизу для встановлення психічного стану [PERSON] , [INFO] , проведення якої доручено експертам Державної установи «Інститут психіатрії, судово-психіатричної експертизи та моніторингу наркотиків Міністерства охорони здоров`я України». На час проведення експертизи провадження у справі було зупинено. 11 квітні 2024 року на адресу Святошинського районного суду міста Києва надійшов висновок судово-психіатричного експерта № 248, складеного за результатом проведеної 06.03.2024 року судово-психіатричної експертизи. Ухвалою суду від 12 квітня 2024 року провадження у справі поновлено, призначено судове засідання. Заявниця та її представник у судовому засіданні заяву підтримали та просили задовольнити з підстав, що викладені в ній. Представник особи щодо якої розглядається питання про визнання її недієздатною особою у судовому засідання підтримав заяву, зважаючи на наявний у матеріалах справи висновок експерта. Представник Органу опіки та піклування Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації у судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи за відсутності представника у зв`язку із виробничою необхідністю. Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки. Зважаючи на викладене, суд визнав за можливе провести судове засідання за відсутності учасників справи, що не з`явились. Дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд приходить до таких висновків. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до положень ст. ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками процесу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. У відповідності до вимог ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до розділу IV глави 2 ЦПК України судом здійснюється розгляд справ про обмеження цивільної дієздатності фізичної особи, визнання фізичної особи недієздатною та поновлення цивільної дієздатності. Відповідно до ч. 1 ст. 299 ЦПК України справи про обмеження цивільної дієздатності фізичної особи чи визнання фізичної особи недієздатною суд розглядає за участю заявника, особи, стосовно якої розглядається справа про визнання її недієздатною, її адвоката та представника органу опіки та піклування. З урахуванням стану здоров`я особи, щодо якої розглядається справа про визнання її недієздатною, її участь у розгляді справи може відбуватися у режимі відеоконференції з психіатричного чи іншого лікувального закладу, в якому перебуває така особа, про що суд зазначає в ухвалі про відкриття провадження у справі. Судом встановлено, що у відповідності до свідоцтва про народження серії [NUMBER] [PERSON] є матір`ю [PERSON] (а.с. 12). Статтею 293 ЦПК України встановлено, що окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Пункт 1 частини 2 статті 293 ЦПК України встановлює, що суд розглядає в порядку окремого провадження справи про обмеження цивільної дієздатності фізичної особи, визнання фізичної особи недієздатною та поновлення цивільної дієздатності фізичної особи. Відповідно до ч. 3 ст. 297 ЦПК України у заяві про визнання фізичної особи недієздатною мають бути викладені обставини, що свідчать про хронічний, стійкий психічний розлад, внаслідок чого особа не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними. Зважаючи на медичний висновок №60 про дитину-інваліда віком до 18 років від 25 жовтня 2013 року, [PERSON] , [INFO] , має вроджену ваду розвитку головного мозку (а.с. 16-17). У відповідності до медичного висновку №64 про дитину-інваліда віком до 18 років від 21 жовтня 2015 року, [PERSON] , [INFO] , має захворювання (патологічний стан): вроджена вада розвитку нервової системи, змішаний тетракарез, груба затримка психомовленнєвого розвитку, симптоматична епілепсія. Q-04 (а.с. 15). До заяви додано індивідуальну програму реабілітації дитини-інваліда №5 від 26.01.2022 року КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги №2», з якої встановлено, що [PERSON] , [INFO] , є інвалідом із 16.10.2009 року; клініко-функціональний діагноз та код за МКХ-10 - вроджена вада розвитку головного мозку (а.с. 5-7). Згідно ч. 1, 2 ст. 39 ЦК України, фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Порядок визнання фізичної особи недієздатною встановлюється Цивільним процесуальним кодексом України. Висновком судово-психіатричного експерта №248 (дата проведення експертизи 06.03.2024 року) Державної установи «Інститут психіатрії, судово-психіатричної експертизи та моніторингу наркотиків Міністерства охорони здоров`я України» (м. Київ, вул. Кирилівська, 103) щодо психічного стану [PERSON] , [INFO] , зокрема, встановлено, що вона контакту не доступна, дезорієнтована в місці та часі, не осмислює запитання, не впізнає матір, мова відсутня, в цілому виявляється глибока розумова відсталість, грубе порушення критичних здібностей. На питання, зазначені в ухвалі суду, висновком експерта надано наступні відповіді, зокрема вказано, що [PERSON] , [INFO] , страждає на стійкий хронічний психічний розлад: Глибока розумова відсталість (МКХ-10: F 73), за своїм психічним станом не здатна усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними (а.с. 44-47). На підставі дослідження належних, достовірних та допустимих доказів суд вважає, що наявні підстави для визнання [PERSON] , [INFO] , недієздатною особою, оскільки остання внаслідок хронічного, стійкого психічного захворювання не здатна усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Висновок засновано експертом на безпосередньому огляді підекспертної, та на даних щодо стану її здоров`я. Кваліфікація експерта та його регалії сумнівів не викликають. Доказів, що ставили б під сумнів висновок експерта, в судовому засіданні не здобуто. Відповідно до ч. 1 ст. 300 ЦПК України суд, ухвалюючи рішення про обмеження цивільної дієздатності фізичної особи (у тому числі обмеження або позбавлення права неповнолітньої особи самостійно розпоряджатися своїми доходами) чи визнання фізичної особи недієздатною, встановлює над нею відповідно піклування або опіку і за поданням органу опіки та піклування призначає їй піклувальника чи опікуна. Відповідно до ч. 6 ст. 300 ЦПК України, строк дії рішення про визнання фізичної особи недієздатною визначається судом, але не може перевищувати двох років. Рішенням Європейського суду з прав людини від 30 травня 2013 року у справі «Наталія Михайленко проти України», яке 30 серпня 2013 року набуло статусу остаточного, Європейським судом з прав людини констатовано, що у цій справі відсутність у заявниці можливості безпосередньо вимагати поновлення своєї цивільної дієздатності призвела до того, що це питання не розглядалося судами взагалі. Європейський суд з прав людини в своєму рішенні зазначив, що «відсутність судового розгляду цього питання, яке серйозно вплинуло на численні аспекти життя заявниці, не можна виправдати легітимними цілями, що лежать в основі обмеження доступу до суду осіб, визнаних недієздатними» (п. 40). За таких обставин Європейський суд з прав людини дійшов висновку, що ситуація, в якій опинилася заявниця, призвела до відмови у правосудді щодо можливості забезпечення перегляду її цивільної дієздатності, тобто було порушення пункту 1статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Відповідно до приписів законодавства у справах про обмеження цивільної дієздатності фізичної особи, визнання фізичної особи недієздатною та поновлення цивільної дієздатності ЦПК передбачається періодичний судовий контроль за наявністю/продовженням існування підстав для обмеження чи позбавлення особи дієздатності (принцип, визначений у рішеннях ЄСПЛ «Наталія Михайленко проти України» (2013), «Станєв проти Болгарії» (2012), «Штукатуров проти Росії» (2008), адже ч. 6 ст. 300 встановлюється максимальний строк дії судового рішення про визнання фізичної особи недієздатною у 2 роки). Цивільним процесуальним законодавством України у ч. 7-8 ст. 300 ЦПК України передбачено, що клопотання про продовження строку дії рішення про визнання фізичної особи недієздатною має право подати опікун, представник органу опіки та піклування не пізніше ніж за п`ятнадцять днів до закінчення строку, визначеного частиною шостою цієї статті. Клопотання про продовження строку дії рішення про визнання фізичної особи недієздатною повинно містити обставини, що свідчать про продовження хронічного, стійкого психічного розладу, внаслідок чого особа продовжує не усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними, підтверджені відповідним висновком судово-психіатричної експертизи. Ст. 40 ЦК України передбачено, що фізична особа визнається недієздатною з моменту набрання законної сили рішенням суду про це. На підставі повно та всебічно з`ясованих обставин справи суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення заяви в частині визнання [PERSON] недієздатною особою. Строк дії рішення про визнання фізичної особи становить два роки, який обраховується з моменту набрання законної сили рішенням суду про це. Однак, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні заяви в частині встановлення опіки над [PERSON] , зважаючи на наступне. Крім того, у відповідності до ч. 1 ст. 300 ЦПК України суд, ухвалюючи рішення про обмеження цивільної дієздатності фізичної особи (у тому числі обмеження або позбавлення права неповнолітньої особи самостійно розпоряджатися своїми доходами) чи визнання фізичної особи недієздатною, встановлює над нею відповідно піклування або опіку і за поданням органу опіки та піклування призначає їй піклувальника чи опікуна. Таким чином, суд має право вирішувати питання щодо встановлення опіки над особою лише за поданням органу опіки та піклування. Заявниця заявляє такі вимоги у заяві про визнання особи недієздатною, що суперечить ч. 1 ст. 300 ЦПК України. Отже, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення заяви. Враховуючи вищенаведене та

Outcome: partial