Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-14 00:00:00

Позивач ТОВ «Споживчий центр» звернувся у Придніпровський районний суд м.\~Черкаси з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що між ТОВ\~«Споживчий центр» та [PERSON] 11.11.2022 укладено кредитний договір (оферти) №\~11.11.2022-100002239, за умовами якого позичальнику надано кредит у розмірі 6000\~грн. 00\~коп., що підтверджується квитанцією про видачу коштів від 11.11.2022, строком на 42\~дні. Так, [PERSON] електронним цифровим підписом підписав пропозицію про укладення кредитного договору (оферти), заявку на отримання кредиту, підтверджено укладення кредитного договору та отримано на свій рахунок кошти у розмірі 6000\~грн. 00\~коп., а отже, акцептовано умови договору. Як зазначено, ставка "Економ" фіксована незмінна процентна ставка у розмірі 2\~% за 1\~(один) день користування кредитом, яка застосовується протягом первинного періоду та протягом періоду "Економ". Ставка "Стандарт" - фіксована незмінна процентна ставка у розмірі 3\~% за 1\~(один) день користування кредитом, яка застосовується протягом всього строку, на який надається кредит, окрім первинного періоду та періоду "Економ". Розмір процентної ставки не може бути збільшено в односторонньому порядку. Проценти розраховуються шляхом множення кредиту (залишку кредиту у разі його дострокового часткового повернення) на кількість днів користування кредитом/залишком кредиту та на процентну ставку, яка застосовується у відповідному періоді. Враховуючи факт отримання [PERSON] 11.11.2022 кредитних коштів у розмірі 6000\~грн. 00\~коп.\~- ТОВ «Споживчий центр» свої зобов`язання за договором виконано у повному обсязі. У свою чергу, [PERSON] свої зобов`язання за договором належним чином не виконує, у зв`язку з чим, станом на дату подачі позовної заяви, утворилась заборгованість у розмірі 12720\~грн. 00\~коп., що складається з: заборгованості по тілу кредиту у розмірі 6000\~грн. 00\~коп., заборгованості по процентам у розмірі 6720\~грн. 00\~коп., чим порушуються права та інтереси ТОВ «Споживчий центр». Таким чином, позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором №\~11.11.2022-100002239 від 11.11.2022 у розмірі 12720\~грн. 00\~коп. та суму сплаченого судового збору у розмірі 2422\~грн. 40\~коп. Ухвалою суду від 15.03.2024 позовну заяву прийнято, відкрито провадження у справі та призначено її до судового розгляду у відкритому судовому засіданні. Вказана цивільна справа визнана судом малозначною (незначної складності) і розглядається у порядку спрощеного позовного провадження із повідомленням (викликом) сторін. Сторонам встановлено строк для подачі заяв по суті справи. Крім того, сторони заперечень щодо такого порядку розгляду справи не надали. 08.05.2024 відповідачем, через свого представника\~ адвоката Мисана\~В.М., подано до суду відзив на позов (судом поновлено строк на подачу процесуальної заяви та прийнято відзив на позов). Так, вважає, що позивачем не надано та у матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази отримання відповідачем кредиту у сумі 6000\~грн. 00\~коп. Крім того, позивач не надав суду і копію ліцензії на провадження господарської діяльності з надання фінансових послуг (крім професійної діяльності на ринку цінних паперів), а саме на надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту. До того ж, у тексті позову позивач стверджує, що, на його думку, станом на дату подачі позову утворилась заборгованість у розмірі 12720\~грн. 00\~коп., що складається із заборгованості по тілу кредиту в розмірі 6000\~грн. 00\~коп. та по процентах у розмірі 6720\~грн. 00\~коп., та просить стягнути з відповідача 12720\~грн. 00\~коп., що суперечить наданій позивачем таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором. Розрахунку нарахованих процентів позивачем взагалі не надано. Звертає увагу на те, що всупереч вимогам ч.\~2 ст.\~9 Закону України\~«Про споживче кредитування», позивачем не надано доказів надання відповідачу за спеціальною формою (паспорт споживчого кредиту), встановленою у Додатку\~1 до цього Закону, у письмовій формі (у паперовому вигляді або у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України\~«Про електронні документи та електронний документообіг», а також з урахуванням особливостей, передбачених Законом України\~«Про електронну комерцію») із зазначенням дати надання такої інформації та терміну її актуальності. Паспорт споживчого кредиту відсутній і у матеріалах позову. Позивачем не надано доказів отримання відповідачем примірника договору про споживчий кредит у спосіб, передбачений Законом. Крім того, згідно з п.\~12.1 наданої позивачем пропозиції про укладення кредитного договору (оферта) всі вимоги, які виникають при виконанні даного договору або у зв`язку з ним, або випливають з нього, становлять предмет спору, окрім справ у спорах щодо захисту прав споживачів та справ у спорах за позовом позичальника до кредитодавця щодо виконання договору кредитодавцем, підлягають розгляду в Постійно діючому Третейському суді при Асоціації українських банків (свідоцтво про реєстрацію постійно діючого третейського суду №\~007-2005 від 21.06.2005, видане Київським міським управлінням юстиції), згідно з регламентом третейського суду. Розгляд справи здійснюється одноособово суддею, який призначається в порядку, встановленому регламентом постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків, що є невід`ємною частиною даної третейської угоди, з яким сторони ознайомились. Таким чином, відповідач заперечує проти вирішення спору у Придніпровському районному суді м.\~Черкаси. Враховуючи зазначені вище обставини, просить відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. 13.05.2024 представником позивача за довіреністю\~ [PERSON] подано письмові пояснення щодо заперечень відповідача, які висвітлені у відзиві на позов, які прийняті судом. Стосовно надання доказів перерахування грошових коштів повідомляє наступне\~- між ТОВ\~«Споживчий центр» та АТ КБ «Приватбанк» 01.11.2020 укладено договір №\~4507 про надання послуг у системі LiqPay. Однією з складових предмету зазначеного вище договору є «Масові виплати» - це один з методів оплати в системі LiqPay, суть якого полягає в здійсненні переказів грошових коштів від клієнта (тобто позивача\~ ТОВ\~«Споживчий центр») на поточні або карткові рахунки юридичних осіб, фізичних осіб та/або фізичних осіб підприємців на підставі одного платіжного доручення та реєстру отримувачів або через виклики системного інтерфейсу (API). Щодо обізнаності відповідача із умовами кредитного договору, зауважує, що оскільки вся інформація кредитодавцем надана в заявці про укладання кредитного договору, яку підписав позичальник, вважає, що останній отримав всю інформацію про кредитний договір, що не суперечить законодавству. Також визначає, що покликання відповідача на третейську угоду, як підставу для закриття провадження у справі, не має розглядатись судом, адже таке третейське застереження не позбавляє можливості звернутись до суду загальної юрисдикції для вирішення спору. У судове засідання представник позивача не з`явився, хоча повідомлявся судом про час, дату та місце проведення розгляду справи у встановленому законом порядку. У позовній заяві (п.\~4 прохальної частини) позивачем заявлене клопотання про розгляд справи без участі представника товариства. У судове засідання відповідач не з`явився, хоча повідомлявся судом про час, дату та місце проведення розгляду справи у встановленому законом порядку. У судовому засіданні представник відповідача\~ адвокат Мисан\~В.М. заперечував проти задоволення позовних вимог на підставі обґрунтування, що наведене ним у відзиві на позов. Крім того, зазначив, що відповідач не визнає і судові витрати. Враховуючи думку представника позивача, заслухавши доводи представника відповідача, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи в їх сукупності, всебічно, повно та об`єктивно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до цих правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. У судовому засіданні встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 11.11.2022 між ТОВ\~«Споживчий центр» та [PERSON] укладено кредитний договір (оферти) №\~11.11.2022-100002239. Вказаний договір укладений в електронному вигляді. Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України\~«Про електронну комерцію». Згідно з пунктом 6 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. При цьому, одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти догові (пунктом\~12 частини першої статті 3 Закону). Відповідно до частини третьої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частини четверта статті\~11 Закону України «Про електронну комерцію»). Згідно із частиною шостою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею\~12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею\~12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. За правилом частини восьмої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею\~12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає яким чином підписуються угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Таким чином, укладання договору в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного підпису лише за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами цього правочину. В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Крім того, Верховний Суд у постанові у справі № 524/5556/19 від 12.01.2021 дійшов висновку: «Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і літер, або тільки цифр, або тільки літер, яку заявник отримує за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення. Оспорюваний договір про надання фінансового кредиту підписаний позивачкою за допомогою одноразового пароля-ідентифікатора, тобто укладення між сторонами спірного правочину підтверджено належними та допустимими доказами». Відповідно до висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 09.09.2020 у справі №\~732/670/19, від 23.03.2020 у справі №\~404/502/18, від 07.10.2020 у справі №\~127/33824/19, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України\~може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статі\~205, 207 ЦК України). За умовами вказаного договору, зокрема п.\~10.1., цей договір набирає чинності з дати отримання кредитодавцем у інформаційній системі кредитодавця від позичальника відповіді про прийняття пропозиції (акцепт), підписаної одноразовим ідентифікатором, отриманим позичальником від кредитодавця на номер телефону позичальника, вказаний при реєстрації у інформаційній системі кредитодавця. Цей договір діє протягом одного року. У цьому випадку мало місце укладання електронного правочину, який підписаний відповідачем [PERSON] за допомогою одноразового ідентифікатора, що і є його безпосереднім підписом. Суд зауважує, що одноразовий ідентифікатор направлявся позичальнику кредитодавцем на його номер телефону, який вказаний позичальником при реєстрації у інформаційній системі кредитодавця, тобто\~- 0933755249. Доводи відповідача про те, що зазначений у матеріалах позову номер телефону [NUMBER] не належить відповідачу, спростовуються матеріалами справи, оскільки цей номер телефону зазначений позичальником у Додатку до анкети позичальника, який є невід`ємною частиною договору. Таким чином, скріпивши договір підписами, у сторін виникли взаємні права та обов`язки. Відповідно до умов договору відповідачу надано кредит у розмірі 6000\~грн. 00\~коп., що підтверджується чеком про отримання коштів від 11.11.2022, строком на 42\~календарних дні за процентною ставкою «Економ»/«Стандарт». Пунктом 3.1. договору передбачено, що кредитор зобов`язується надати кредит позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до п 4.1. договору, кредитодавець надає позичальнику кредит на умовах його строковості, платності і поворотності. Спосіб перерахування позичальнику коштів у рахунок кредиту: банківський рахунок споживача. Умовами договору також визначено, що первинний період користування кредитом\~ 14\~днів з дня його надання. Черговий період користування кредитом\~ кожні наступні 14\~днів з дня закінчення первинного періоду. Період користування ставкою «Економ»\~- період фактичного користування кредитом, протягом якого застосовується процентна ставка «Економ», який розпочинається у день, наступний за днем сплати позичальником повністю всіх процентів, нарахованих на дату платежу, та закінчується через 14\~днів. Ставка "Економ" фіксована незмінна процентна ставка у розмірі 2% за 1\~(один) день користування Кредитом, яка застосовується протягом первинного періоду та протягом періоду "Економ". Ставка "Стандарт" - фіксована незмінна процентна ставка у розмірі 3% за 1\~(один) день користування Кредитом, яка застосовується протягом всього строку, на який надається кредит, окрім первинного періоду та періоду "Економ". Розмір процентної ставки не може бути збільшено в односторонньому порядку. Проценти розраховуються шляхом множення Кредиту (залишку кредиту у разі його дострокового часткового повернення) на кількість днів користування кредитом/залишком кредиту та на процентну ставку, яка застосовується у відповідному періоді. Як уже зазначалось вище, під час укладення кредитного договору, відповідачем [PERSON] 11.11.2022 підписано електронним підписом з одноразовим ідентифікатором заявку на отримання кредиту, в якій викладені умови надання позивачем ТОВ\~«Споживчий центр» кредитних коштів відповідачу [PERSON] , таблицю обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором №\~11.11.2022-100002239 від 11.11.2022, в якій відображені: дата видачі кредиту/дата платежу, кількість днів у розрахунковому періоді, чиста сума кредиту/сума платежу за розрахунковий період, сума кредиту за договором/погашення суми кредиту, проценти за користування кредитом, реальна річна процентна ставка, загальна вартість кредиту, а також підписано Оферту, яка є пропозицією укладення кредитного договору №\~11.11.2022-100002239 від 11.11.2022, в якій викладені умови отримання відповідачем [PERSON] кредитних коштів від ТОВ\~«Споживчий центр». У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 у справі №\~2-1383/2010 (провадження №\~14-308цс18) зроблено висновок, що ст. 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що позивачем ТОВ\~«Споживчий центр» доведено факт укладення 11.11.2022 між ТОВ\~«Споживчий центр» та [PERSON] кредитного договору №\~11.11.2022-100002239 від 11.11.2022, а також отримання 11.11.2022 відповідачем [PERSON] кредитних коштів у розмірі 6000\~грн. 00\~коп. на підставі вказаного вище договору. Таким чином, ТОВ\~«Споживчий центр» у повному обсязі виконало свої зобов`язання за кредитним договором №\~11.11.2022-100002239 від 11.11.2022, здійснивши переказ у системі LiqPay коштів відповідачу [PERSON] на банківську картку, яка вказана саме відповідачем у зазначеному договорі, що також підтверджується і даними квитанції від 11.11.2022, копія якої долучена до позову, де одержувачем отримані кошти у сумі 6000грн. 00копю на картковий рахунок VISA [NUMBER] *92, що вказаний у договорі від 11.11.2022. Однак, відповідно до матеріалів справи відповідач [PERSON] свої зобов`язання за вказаним договором у строки, передбачені цим договором, щодо повернення суми кредиту та процентів за користування кредитом не виконав, внаслідок чого у нього виникла заборгованість за тілом кредиту та за процентами. Слід зазначити, що зі всіма умовами кредитування [PERSON] був ознайомлений і прийняв умови кредитного договору №\~11.11.2022-100002239 від 11.11.2022. Навіть, після отримання кредитних коштів, він не відмовився від договору і не повернув отримані у кредит грошові кошти. На теперішній час відповідач продовжує ухилятись від виконання зобов`язання і заборгованість за договором не погашає, що є порушенням законних прав ТОВ\~«Споживчий центр». Таким чином, між сторонами існує спір з приводу належності виконання зобов`язань за кредитним договором, який регулюється нормами Цивільного Кодексу України та положеннями укладеного між сторонами кредитного договору. Відповідно до ст. 55 Конституції України та ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України). Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ч.ч.\~3, 4 ст.\~77 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України). Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, визначені ст.\~203 ЦК України. Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. За правилом частини першої статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до\~статті 207\~ЦК України\~(в\~редакції,\~чинній на\~час виникнення\~спірних правовідносин)\~правочин вважається\~таким,\~що вчинений\~у письмовій\~формі,\~якщо його\~зміст зафіксований\~в одному\~або кількох\~документах (у\~тому числі\~електронних),\~у листах,\~телеграмах,\~якими обмінялися\~сторони. Правочин\~вважається таким,\~що вчинений\~у письмовій\~формі,\~якщо воля\~сторін виражена\~за допомогою\~телетайпного,\~електронного або\~іншого технічного\~засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів. Публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги (частини перша та друга статті\~633 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Як передбачено ст. 627 ЦК України, відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Загальні положення про договір визначені розділом ІІ гл.\~52 Цивільного Кодексу України. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина друга статті 639 ЦК України). Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі. Відповідно до висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 09.09.2020 у справі №\~732/670/19, від 23.03.2020 у справі №\~404/502/18, від 07.10.2020 у справі №\~127/33824/19, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського Кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст.ст.\~205, 207 ЦК України). Згідно зі ст. 652 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Статтею 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки. Згідно із ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Процентна ставка\~за кредитом\~може бути\~фіксованою або\~змінюваною.\~Тип процентної\~ставки визначається\~кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору (ст.\~1056-1 ЦК України). До того ж, відповідно до ч.ч. 1, 4 ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. На час розгляду справи кредитний договір №\~11.11.2022-100002239 від 11.11.2022 недійсним, розірваним чи припиненим не визнаний. Як зазначено у ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась та сплати процентів, належних йому відповідно до ст.\~1048 цього Кодексу. Статтею 509 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до положень ст.ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог\~- відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За приписами ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язані вказаний строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Згідно із ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), що визначено ст.\~610 ЦК України. Відповідно до положень ст.\~611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором або законом. За приписами статті 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином, дослідивши матеріали справи, суд погоджується, що заборгованість [PERSON] по кредитному договору №\~11.11.2022-100002239 від 11.11.2022 становить за тілом кредиту\~ 6000\~грн. 00\~коп., що підтверджується розрахунком, наданим позивачем. Вказаний розрахунок є повним, чітким, об`єктивним, він узгоджуються з умовами кредитного договору. Тому, суд вважає вказаний документ належним та допустимим доказом і бере за основу при ухваленні цього рішення. Так, матеріали справи свідчать про те, що грошові кошти у розмірі 6000\~грн. 00\~коп. надавалися і отримані відповідачем [PERSON] на строк 42\~дні (з 11.11.2022 по 22.12.2022) зі сплатою процентів (відсотків) за користування кредитом. При укладенні договору позичальник був ознайомлений з орієнтованою вартістю кредиту та загальними витратами по ньому. Укладаючи договір, [PERSON] усвідомлював та підтвердив, що умови договору для нього зрозумілі. Крім того, встановлено, що між ТОВ\~«Споживчий центр» та АТ КБ «Приватбанк» 01.11.2020 укладено договір №\~4507 про надання послуг у системі LiqPay. Однією з складових предмету зазначеного вище договору є «Масові виплати» - це один з методів оплати в системі LiqPay, суть якого полягає в здійсненні переказів грошових коштів від клієнта (тобто позивача\~ ТОВ\~«Споживчий центр») на поточні або карткові рахунки юридичних осіб, фізичних осіб та/або фізичних осіб підприємців на підставі одного платіжного доручення та реєстру отримувачів або через виклики системного інтерфейсу (API). Отже, під час розгляду справи, встановлено, що позивачем відповідачу були перераховані кредитні кошти саме на той картковий рахунок, який і був вказаний відповідачем. При цьому, посилання представника відповідача у його відзиві на позов та у судовому засіданні, про порушення позичальником норм Закон України «Про споживче кредитування», Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» тощо, є безпідставними і спростовуються дослідженими доказами, а саме умовами кредитного договору №\~11.11.2022-100002239 від 11.11.2022, з якими відповідач був обізнаний та встановленими фактичними обставинами справи. Слід зазначити, що при добросовісному виконанні відповідачем зобов`язання,\~- не настали б для останнього негативні наслідки, пов`язані з простроченням виконання зобов`язань. Установивши, що кредитний договір №\~11.11.2022-100002239 від 11.11.2022 підписаний сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі, відповідач на момент укладення договору не заявляв додаткових вимог щодо умов спірного договору та був ознайомлений з сукупною вартістю кредиту. Крім того, суд звертає увагу, що діючи добросовісно, та виконуючи у строк зобов`язання, відповідач не мав би наслідком постійне збільшення процентів за користування кредитом. Судом встановлено, що при укладенні кредитного договору ТОВ\~«Споживчий центр», надав відповідачу у повному обсязі інформацію стосовно умов кредитування, зауважень при його укладенні останній не висловив. Крім того, і на час розгляду цієї справи [PERSON] не надав жодного належного та допустимого доказу на підтвердження факту повного чи часткового повернення ним заборгованості за кредитним договором №\~11.11.2022-100002239 від 11.11.2022, а також не навів своїх розрахунків заборгованості щодо спростування розміру заборгованості, визначеної позивачем. Разом з тим, слід зазначити, що за умовами кредитного договору №\~11.11.2022-100002239 від 11.11.2022 сторони встановлюють, що проценти нараховуються з дня надання кредиту (включаючи безпосередньо день надання кредиту) включно до дати його фактичного повернення. У разі дострокового повного повернення кредиту позичальник у день цього повернення сплачує проценти за період фактичного користування кредитом (включаючи безпосередньо день надання кредиту). У разі дострокового часткового повернення Кредиту у день повернення позичальник сплачує проценти за період фактичного користування всією сумою кредиту, а на залишок суми кредиту нараховуються проценти у загальному порядку, передбаченому договором (п.\~4.4. договору). Відтак, у межах строку кредитування, тобто з 11.11.2022 по 22.12.2022, відповідач [PERSON] мав, зокрема, повертати позивачу кредит і сплачувати проценти відповідно до встановленого графіку. Починаючи з 23.12.2022, відповідач [PERSON] мав обов`язок, незалежно від пред`явлення вимоги позивачем, повернути всю заборгованість за договором. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною\~2 статті\~1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною\~2 статті\~625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Між тим, таким правом позивач не скористався і вимоги за ч. 2 ст. 625 ЦК України до відповідача не пред`явив. При цьому, суд звертає увагу і на норми п.18 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України. Отже, до стягнення із відповідача на користь позивача підлягає заборгованість по процентах за користування кредитом у розмірі 5040\~грн. 00\~коп., які нараховані за період з 11.11.2022 по 22.12.2022 (42\~дні). В іншій частині слід відмовити, оскільки проценти за користування кредитними коштами не можуть нараховуватись після закінчення строку договору. Крім того, на думку суду, позивачем не доведено належними та допустимими доказами факт нарахування відповідачу процентів за вказаний вище період за фіксованою ставкою "Стандарт", тобто у розмірі 3\~% за 1\~(один) день користування кредитом. Щодо заперечень сторони відповідача проти розгляду цієї справи місцевим загальним судом, а не третейським, то слід зазначити наступне: третейський суд\~ недержавний незалежний орган, що утворюється за угодою або відповідним рішенням зацікавлених\~фізичних\~та/або\~юридичних осіб\~у порядку, встановленому Законом України «Про третейські суди» для вирішення спорів, що виникають із цивільних та господарських\~правовідносин. Відповідно до положень ст. 125\~Конституції України\~третейські суди не входять до\~системи судів загальної юрисдикції, а отже, не є органами правосуддя. Як передбачено ч.3 ст. 4 ЦПК України, відмова від права на звернення до суду за захистом є недійсною. Відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.12.2018 у справі №755/11648/15, спори між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і під час виконання такого договору, відповідно до пункту 14 частини першої\~статті 6\~Закону №\~1701-IV «Про третейські суди», незважаючи на наявність третейського застереження в договорі, не можуть бути предметом третейського розгляду, оскільки цим\~Законом України від 03 лютого 2011 року № 2983-VI «Про внесення зміни до статті 6 Закону України «Про третейські суди» щодо підвідомчості справ у сфері захисту прав споживачів третейським судам»\~виключено з компетенції третейського суду вирішення спорів щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки). Отже, суд вважає, що доводи сторони відповідача про те, що Придніпровський районний суд м. Черкаси не вправі розглядати справу за позовом ТОВ «Споживчий центр» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, є безпідставними. На основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які покликався позивач, як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, дослідженими у судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, враховуючи позицію відповідача, яка викладена ним у відзиві, суд дійшов висновку про можливість часткового задоволення позовних вимог, а саме до стягнення з відповідача на користь позивача підлягає заборгованість за кредитним договором №\~11.11.2022-100002239 від 11.11.2022 у розмірі\~ 11040\~грн. 00\~коп., яка складається з: заборгованість за тілом кредиту\~ 6000\~грн. 00\~коп., заборгованість за відсотками\~ 5040\~грн. 00\~коп. Щодо розподілу судових витрат, то відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно з ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Позивачем при зверненні до суду з цим позовом сплачений судовий збір у розмірі 2422\~грн. 50\~коп., з урахуванням коефіцієнту 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору, що підтверджується платіжною інструкцією №\~Ц000002944 від 23.02.2024. Таким чином, оскільки позовні вимоги ТОВ\~«Споживчий центр» задоволено частково, а саме на 86,80\~% від заявлених вимог, то з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а саме у розмірі\~ 2102\~грн. 64\~коп. (86,80\~% від 2422\~грн. 50\~коп.). На підставі викладеного та,

Outcome: partial