Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-21 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом до відповідача про стягнення нарахованих на суму простроченої заборгованості за три останні роки трьох відсотків річних у розмірі 19 959,51 грн. та інфляційних втрат у розмірі 98571,36 грн., а всього 118 530,87 грн., а також судового збору у розмірі 3028,00 грн. В обґрунтування позову позивач зазначає, що між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», який в подальшому змінив своє найменування на Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк», а пізніше на Акціонерне товариство «УкрСиббанк», та відповідачем, було укладено наступні договори: договір про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу №11132919000 від 26.03.2007, договір про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу №11141206000 від 12.04.2007, договір про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу №11156033000 від 22.05.2007, договір про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу №11174849000 від 25.06.2007. У зв`язку з невиконанням відповідачем зобов`язань за вказаними договорами ПАТ «УкрСиббанк» у 2009 році звернувся до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська з позовними заявами про стягнення заборгованості за кредитними договорами. Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 24 березня 2010 року у справі №2-217/10 стягнуто солідарно зі [PERSON] та [PERSON] на користь ПАТ «УкрСиббанк» суму заборгованості за договором про надання споживчого кредиту №11141206000 від 12.04.2007р. в розмірі 54 928,76 грн. та судові витрати у розмірі 579,29 грн., а всього 55 508,05 грн. Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 24 березня 2010 року у справі №2-218/10 стягнуто солідарно зі [PERSON] та [PERSON] на користь ПАТ «УкрСиббанк» суму заборгованості за договором про надання споживчого кредиту № 11156033000 від 22.05.2007р. в розмірі 58 115,59 грн. та судові витрати у розмірі 611,16 гри., а всього 58 726,75 грн. Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 12 травня 2010 року у справі № 2-219/10 стягнуто солідарно із [PERSON] та [PERSON] на користь ПАТ «УкрСиббанк» суму заборгованості за договором про надання споживчого кредиту № 11174849000 від 19.01.2024 р.25.06.2007р. в розмірі 58 670,55 грн. та судові витрати у розмірі 616,71 грн., а всього 59 287,26 грн. Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 25 серпня 2010 року у справі № 2-220/10 стягнуто солідарно зі [PERSON] та [PERSON] на користь ПАТ«УкрСиббанк» суму заборгованості за договором про надання споживчого кредиту \~ \~ \~ \~№ 11132919000\~від 26.03.2007р. в розмірі 49 865,74 гри. та судові витрати у розмірі 528,66 гри, а всього 50394,40 грн. У подальшому між ПАТ «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, відповідно до якого відбулася заміна кредитора у зобов`язанні шляхом відступлення ПАТ «УкрСиббанк» на користь ПАТ «Дельта Банк» прав вимоги за Кредитними договорами та Договорами поруки. 11.05.2019 між ПАТ «Дельта Банк» та позивачем було укладено Договір №1370/К про відступлення прав вимоги, згідно з яким 11.05.2019 р. відбулася заміна кредитора у зобов`язанні шляхом відступлення ПАТ «Дельта Банк» на користь позивача прав вимоги зокрема за Договорами про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу № 11132919000 від 26.03.2007, №1141206000 від 12.04.2007, №11156033000 від 22.05.2007, та №11174849000 від 25.06.2007,| укладеними між ПАТ «УкрСиббанк» та відповідачем. Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 16.09.2019 р. у справі №2-220/10 (провадження № 6/202/191/2019) здійснено заміну сторони - стягувача ПАТ «Дельта Банк» на позивача. Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 24.12.2019 р. у справі №2-217/10 (провадження № 6/202/188/2019) здійснено заміну сторони - стягувача ПАТ «Дельта Банк» на позивача. Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 08.01.2020 р. у справі №2-218/10 (провадження № 6/202/10/2020) здійснено заміну сторони - стягувача ПАТ «Дельта Банк» на позивача. Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 08.01.2020 р. у справі №2-219/10 (провадження № 6/202/11/2020) здійснено заміну сторони - стягувача ПАТ «Дельта Банк» на позивача. Оскільки відповідач рішення суду про стягнення з нього заборгованості Індустріальним районним судом м. Дніпропетровська не виконує, позивач відповідно до вимог ст. 625 ЦК України просить стягнути з відповідача три відсотки річних у розмірі 19 959,51 грн. та інфляційних втрат у розмірі 98571,36 грн., а всього 118 530,87 грн., а також судового збору у розмірі 3028,00 грн. Відповідач позов не визнає, подав відзив на позовну заяву, у якому зазначає, що зобов`язання у кредитних договорах, через невиконання яких у відповідача виникла заборгованість, було визначено в доларах США. Оскільки індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України - гривня, іноземна валюта індексації не підлягає, а тому вимоги щодо стягнення з відповідача інфляційних втрат є безпідставними. Крім того, у відповідності до п. 18 Прикінцевих та Перехідних положень Цивільного кодексу України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної\~статтею 625\~цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Тобто, зазначені позивачем у позові грошові суми у період дії в Україні воєнного стану стягненню не підлягають. За заявою представника позивача судове засідання відбувається в режимі відео конференції. Представник позивача у судовому засіданні надав пояснення у справі та просив задовольнити позов у повному обсязі. Представник відповідача у судовому засіданні позов не визнав, надав пояснення у справі та просив у задоволенні позову відмовити. Вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали цивільної справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають з наступних підстав. Судом встановлено, що між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», який в подальшому змінив своє найменування на Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк», а потім на Акціонерне товариство «УкрСиббанк», та відповідачем, було укладено чотири договори про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу. За договором про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу №11132919000 від 26.03.2007р. відповідач отримала в кредит суму у розмірі 7218 доларів США. За договором про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу №11141206000 від 12.04.2007р відповідач отримала в кредит суму у розмірі 8019 доларів США. За договором про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу №11156033000 від 22.05.2007р. відповідач отримала в кредит суму у розмірі 8019 доларів США. За договором та договір про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу № 11174849000 від 25.06.2007р відповідач отримала в кредит суму у розмір 8019 доларів США. Через невиконання відповідачем [PERSON] умов вищезазначених кредитних договорів Публічне акціонерне товариство звернулось до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська із позовами про стягнення з відповідача заборгованості за вказаними кредитними договорами. Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 24 березня 2010 року у справі № 2.-217/10 стягнуто солідарно зі [PERSON] та [PERSON] на користь ПАТ «УкрСиббанк» суму заборгованості за договором про надання споживчого кредиту №11141206000 від 12.04.2007р. в розмірі 54 928,76 грн. та судові витрати у розмірі 579,29 грн., а всього 55 508,05 грн. Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 24 березня 2010 року у справі № 2-218/10 стягнуто солідарно зі [PERSON] та [PERSON] на користь ПАТ «УкрСиббанк» суму заборгованості за договором про надання споживчого кредиту № 11156033000 від 22.05.2007р. в розмірі 58 115,59 грн. та судові витрати у розмірі 611,16 гри., а всього 58 726,75 грн. Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 12 травня 2010 року у справі № 2-219/10 стягнуто солідарно із [PERSON] та [PERSON] на користь ПАТ «УкрСиббанк» суму заборгованості за договором про надання споживчого кредиту № 11174849000 від 19.01.2024 р.25.06.2007р. в розмірі 58 670,55 грн. та судові витрати у розмірі 616,71 грн., а всього 59 287,26 грн. Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 25 серпня 2010 року у справі № 2-220/10 стягнуто солідарно зі [PERSON] та [PERSON] на користь ПАТ «УкрСиббанк» суму заборгованості за договором про надання споживчого кредиту \~ \~ \~ \~№ 11132919000 від 26.03.2007р. в розмірі 49 865,74 гри. та судові витрати у розмірі 528,66 гри, а всього 50394,40 грн. Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 16.09.2019 р. у справі №2-220/10 (провадження № 6/202/191/2019) здійснено заміну сторони - стягувача ПАТ «Дельта Банк» на позивача. Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 24.12.2019 р. у справі №2-217/10 (провадження № 6/202/188/2019) здійснено заміну сторони - стягувача ПАТ «Дельта Банк» на позивача. Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 08.01.2020 р. у справі №2-218/10 (провадження № 6/202/10/2020) здійснено заміну сторони - стягувача ПАТ «Дельта Банк» на позивача. Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 08.01.2020 р. у справі №2-219/10 (провадження № 6/202/11/2020) здійснено заміну сторони - стягувача ПАТ «Дельта Банк» на позивача. Проте зазначеними ухвалами вимоги позивача про поновлення пропущеного строку на пред`явлення виконавчих листів у цих справах до виконання та видачу дублікатів виконавчих листів були залишені без задоволення. Вищезазначені рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська про стягнення з відповідача заборгованості виконані не були. Звертаючись до суду із позовом про стягнення з відповідача [PERSON] трьох відсотків річних у розмірі 19 959,51 грн. та інфляційних втрат у розмірі 98571,36 грн., позивач посилається на те, що Рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 25.08.2010 року у справі № 2-220/10, від 24.03.2010 року у справі № 2-217/10, від 24.03.2010 року у справі № 2-218/10, від 12.05.2010 року у справі № 2-219/10 відповідачем не виконано, заборгованість за кредитними договорами перед Товариством не сплачено. Статтею 625 Цивільного кодексу України передбачено відповідальність за порушення грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Разом з тим, відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до статей 526, 530, 610, 611 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного законодавства. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). В разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Статтею 99 Конституції України передбачено, що грошовою одиницею України є гривня. Гривня є законним платіжним засобом на території України. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (частини перша, друга статті 192 ЦК України). Такі випадки передбачені статтею 193, частиною четвертою статті 524 ЦК України, Законом України від 16 квітня 1991 року № 959-ХІІ «Про зовнішньоекономічну діяльність», Декретом Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю», Законом України від 23 вересня 1994 року № 185/94-ВР «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті» . Згідно зі статтею 524 ЦК України зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці Україні - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті. Відповідно до частини першої статті 533 ЦК України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Отже, гривня, як національна валюта вважається єдиним законним платіжним засобом на території України. Проте частина друга статті 533 ЦК України допускає, що сторони можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобов`язанням, визначається в гривнях за офіційним курсом НБУ, встановленим для відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не передбачений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом статті 1 Закону України від 03 липня 1991 року «Про індексацію грошових доходів населення» індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання. Офіційний індекс інфляції, що розраховується Держкомстатом, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти. Отже, індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України - гривня, іноземна валюта індексації не підлягає. Норми частини другої статті 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов`язання, визначеного у гривнях. Однак у випадку порушення грошового зобов`язання, предметом якого є грошові кошти, виражені в гривнях з визначенням еквіваленту в іноземній валюті, передбачені частиною другою статті 625 ЦК України інфляційні втрати стягненню не підлягають, оскільки втрати від знецінення національної валюти внаслідок інфляції відновлені еквівалентом іноземної валюти. Таких висновків у подібних правовідносинах дійшов Верховний Суд України у постанові від 01 березня 2017 року у справі № 6-284цс17. Аналогічні правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 07 липня 2020 року у справі № 296/10217/15-ц (провадження № 14-727цс19), Постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 31.01.2024 по справі № 183/7850/22 та від 03.03.2021 по справі № 130/2604/18. Крім того, відповідно до частини четвертої статті 14 ЦК України особа може бути звільнена від цивільного обов`язку або його виконання у випадках, встановлених договором або актами цивільного законодавства. Пунктом 18 Прикінцевих та Перехідних положень Цивільного кодексу України передбачено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної\~статтею 625\~цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Критерії правомірності примусу суб`єкта цивільного права до певних дій (бездіяльності) пов`язуються з тим, що відповідні дії (бездіяльність) мають бути обов`язковими для такого суб`єкта. Отже, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 31.01.2024 по справі № 183/7850/22. Враховуючи, що зобов`язання у кредитних договорах були виражені в іноземній валюті, а також те, що до теперішнього часу в Україні діє воєнний стан, а отже пункт 18 Прикінцевих та Перехідних положень Цивільного кодексу України звільняє відповідача від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, суд вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed