Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-20 00:00:00

15 лютого 2024 року до суду надійшла вказана позовна заява [PERSON] , яка обґрунтована тим, що вона є донькою [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] . За життя [PERSON] на праві особистої приватної власності належав житловий будинок за адресою: [ADDRESS] . Після його смерті відкрилася спадщина на належне йому нерухоме майно, заповіту [PERSON] не залишав. Спадкоємцем першої черги за законом після смерті [PERSON] є також його дружина [PERSON] , інших спадкоємців немає. 24 квітня 2023 року Шостою дніпровською державною нотаріальною контрою на підставі заяви [PERSON] після смерті [PERSON] заведено спадкову справу №202/2023. 22 червня 2023 року вона також звернулась до Шостої дніпровської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті батька, інші особи із заявами про прийняття спадщини після смерті [PERSON] до нотаріальної контори не зверталися. [PERSON] та [PERSON] у рівних частках прийняли у спадщину належне [PERSON] нерухоме майно. Постановою державного нотаріуса Шостої дніпровської державної нотаріальної контори Єремеєвої А.В. від 23 січня 2024 року [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку із тим, що іншим спадкоємцем за законом утримується оригінал правовстановлюючого документу на спадкове майно та не надається до матеріалів спадкової справи, через що [PERSON] позбавлена можливості оформити своє право на спадщину. [PERSON] просить суд визнати за нею в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , право власності на 1/2 частку нерухомого майна, а саме житлового будинку за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою суду від 19 лютого 2024 року відкрито провадження та призначено справу до розгляду в підготовчому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження, від Шостої дніпровської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області витребувано належним чином завірену копію спадкової справи №202/2023 [PERSON] , померлого [INFO] . 17 травня 2024 року від Шостої дніпровської державної нотаріальної контори Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) отримано належним чином завірену копію спадкової справи №202/2023, яка заведена до майна померлого [INFO] [PERSON] . В підготовчому засіданні 14 березня 2024 року представник позивача [PERSON] пояснила, що позивач не може отримати свідоцтво про право на спадщину за законом на житловий будинок через те, що [PERSON] не надає нотаріусу правовстановлюючі документи на спадкове майно. 21 травня 2024 року позивач подала заяву в якій просила задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, у зв`язку із визнанням позову відповідачем. Відповідач [PERSON] 24 квітня 2024 року подала заяву в якій визнала позовні вимоги в повному обсязі та не заперечувала проти їх задоволення, просила розглянути справу без її участі. Третя особа в підготовче засідання не з`явилась, завідувач Шостої дніпровської державної нотаріальної контори Гайворонська Т. просила провести підготовче засідання без участі їх представника. На підставі ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про задоволення позову з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину 2-22, виданого 15 січня 2016 року Четвертою дніпропетровською державною нотаріальною конторою на праві власності належить житловий будинок з господарчими будівлями та спорудами загальною площею 73,8 кв.м., житловою площею 42,9 кв.м., який складається з: житловий будинок літ. А-1, заг. пл. 73,8 кв.м., житл. пл. 42,9 кв.м.; літня кухня літ. Б; вхід до погрібу літ. В; вбиральня літ. Г; гараж літ. Д; сарай літ. Є; альтанка літ. Ж; душ літ. З, огорожі № 1-5; водоколонка, мостіння № [NUMBER] , І, за адресою: [ADDRESS] . Вказані відомості зазначені у Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майно щодо об`єкта нерухомого майна від 29 листопада 2023 року (а. с. 24). [PERSON] помер [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] виданим Центральним відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (а. с. 25). [PERSON] , [INFO] , є донькою [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження (а. с. 21-22). 13 серпня 2021 року [PERSON] у Республіці Польща уклала шлюб з [PERSON] , після укладання шлюбу змінила прізвище на « [PERSON] », що підтверджується скороченим витягом свідоцтва про шлюб [NUMBER] , та відповідає змісту свідоцтва про шлюб [NUMBER] (а. с. 23) Зі спадкової справи №202/2023 [PERSON] , померлого [INFO] вбачається, що 24 квітня 2023 року [PERSON] звернулась із заявою про прийняття спадщини після померлого [PERSON] до Шостої дніпровської державної нотаріальної контори, а 22 червня 2023 року також надійшла заява [PERSON] про прийняття спадщини. Постановою державного нотаріуса Шостої дніпровської державної нотаріальної контори Єремеєвої А.В. від 23 січня 2024 року відмовлено [PERSON] у вчиненні нотаріальної дії, а саме у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] , після померлого [INFO] [PERSON] . Підставою відмови визначено те, що у спадкоємця відсутній документ, що посвідчує право власності спадкодавця на спадкове майно, а саме на житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] , який може знаходитись у іншого спадкоємця за законом, який також прийняв спадщину. 17 червня 2017 року відповідач [PERSON] уклала шлюб із [PERSON] , про що Самарським районним у місті Дніпрі відділом державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ у Дніпропетровські області зроблено актовий запис №162, видано свідоцтво серії [NUMBER] . Згідно ст. ст. 1216-1218 ЦК України\~спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкоємство здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч. 1-2\~ст. 1220 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя\~статті 46 цього Кодексу). Згідно ч. 1\~ст. 1222 ЦК України\~спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Відповідно до\~ст. 1223 ЦК України\~право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у\~статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Згідно\~ст. 1258 ЦК України\~спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених\~статтею 1259 цього Кодексу. Частиною 1 статті 1261 ЦК України визначено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ч. ч. 1, 3\~ст.1268 ЦК України\~спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого\~статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до ч. 1\~ст. 1269 ЦК України\~спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Відповідно до ч. 1\~ст. 1270 ЦК України\~для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. За змістом ч. ч. 1, 3\~ст. 1296 ЦК України\~спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Згідно ч. 1\~ст. 1297 ЦК України\~спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно. Відповідно до норм ч. 5\~ст. 1268 ЦК\~незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. 3\~ст. 1296 ЦК\~відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. За змістом роз`яснень абз. 2 п. 23\~Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 № 7\~вимоги про визнання права на спадщину не підлягають судовому розглядові лише за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину. Так, при вирішенні спору про визнання права власності на спадкове майно потрібно розмежовувати час і підстави виникнення права власності у спадкодавця, які кваліфікуються відповідно до законодавства України чинного на час виникнення права власності та підстави спадкування зазначеного майна, що визначаються на час відкриття спадщини та згідно із п. 5\~Прикінцевих та перехідних положень ЦК. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, в тому числі домоволодіння, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Згідно з ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» №1952-IV від 01 липня 2004 року, державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. \~ \~ \~ \~Верховний Суд у своїй постанові №363/4852/17 (провадження 61-19831св19) від 03 червня 2020 року звернув увагу на те, що державна реєстрація не є способом набуття права власності. Вона виступає лише засобом підтвердження фактів набуття чи припинення прав власності на нерухоме майно або інших речових прав. \~ \~ \~ \~ [PERSON] за життя набув право власності на житловий будинок з господарчими будівлями за адресою: [ADDRESS] , на підставі свідоцтва про право на спадщину, серія та номер 2-22, виданого 15 січня 2016 року Четвертою дніпропетровською державною нотаріальною конторою. Якщо за життя спадкодавець [PERSON] набув права власності на відповідне нерухоме майно, то його спадкоємець також набуває права власності у порядку спадкування. Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК). Верховний Суд України 4 квітня 2011 року при розгляді справи № 3-18гс11 ухвалив постанову в якій зробив такий правовий висновок: «Згідно з вимогами статті 392 цього ж Кодексу власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. За змістом вищезазначеної норми потреба в цьому заході захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб`єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або оспорюється ними». Тобто, на теперішній час, позивач [PERSON] має право на спадкування зазначеного спадкового майна у вигляді 1/2 житлового будинку з господарчими будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS] , як спадкоємець першої черги за законом після смерті батька [PERSON] , однак позбавлена можливості оформити право власності на вказане спадкове майно у позасудовому порядку, оскільки іншим спадкоємцем за законом до матеріалів спадкової справи не надається оригінал правовстановлюючого документу. Отже, виходячи з усіх цих обставин, суд вважає правильним на підставі ст. 392 ЦК України, захистити право власності позивача на нерухоме майно, яка за законом має право на 1/2 частку майна, яке залишилось після смерті батька [PERSON] . Таким чином, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги [PERSON] та визнати за нею право власності на 1/2 житлового будинку з господарчими будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS] , в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . Відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Враховуючи визнання позову відповідачем до почату розгляду справи по суті, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню 50% понесених судових витрат зі сплати судового збору в сумі 2 605,70 гривень.

Outcome: approved