Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-15 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з вказаним позовом. Обгрунтовуючи вимоги тим, що сторонни перебували в зареєстрованому шлюбі, який 07 вересня 2015 року було розірвано. Від шлюбу у сторін є спільна дитина - [PERSON] , [INFO] . Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 22.05.2020 року стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дитини [PERSON] в твердій грошовій сумі 2 500 грн., щомісячно, починаючи з 19.11.2019 року до досягнення дитиною повноліття. Позивач зазначає, що на даний час розмір аліментів, який був визначений судом за вказаним рішенням суду значно менший ніж прожитковий мінімум для дитини відповідного віку. Аліменти, які стягуються з відповідача в умовах збільшення рівня цін та прожиткового мінімуму на дитину, недостатньо для матеріального утримання спільної дитини сторін, що ставить позивача у скрутне матеріальне становище. На даний час дитина навчається в СШ І-ІІІ ступенів №251 імені Хо Ши Міна з поглибленим вивченням англійської мови Деснянського району м. Києва, а тому дитина потребує значно більшого догляду та матеріальних коштів, у зв`язку з чим збільшуються потреби в навчанні, розвитку та іншому. Позивач зазначає, що відповідач має дохід, поділений на офіційний та неофіційний на одному місці роботи, загальна сума біля 30 000 грн., а також має періодичний додатковий заробіток (халтура). Позивач самостійно, власними силами намагається матеріально забезпечити, доглядати та виховувати неповнолітню дитину, а також виконувати всі інші обов`язки, покладені на неї законом та необхідні для належного утримання їх дитини. Зважаючи на вищевикладене позивач вважає, що на момент звернення до суду з даним позовом між сторонами не досягнуто згоди з приводу обов`язку відповідача належним чином утримувати дитину, тому позивач просить суд змінити розмір аліментів, які стягуються з відповідача на утримня дитини з 2 500 грн. на 5 000 грн. щомісячно і до досягнення дитиною повноліття. Ухвалою суду від 14.09.2023 року відкрито провадженя по справі в порядку спрощеного провадження з викликом сторін. Позивач в судове засідання не з`явилась, в матеріалах справи наявна заява про підтримання позовних вимог та прохання проводити розгляд справи у її відсутність. Відповідач в судовому засіданні заперечував проти позовних вимог, посилаючись на те, що на його утриманні знаходиться матір, яка є інвалідом І групи. Також у відповідача від іншої колишньої дружини є неповнолітня дитина - [PERSON] , [INFO] , яка проживає в Німечінні, але він матеріально запезпечує її, офіційно на її утримання аліменти з нього не стягуються. Крім того, зараз відповідач проживає з цивільною дружиною, у якої є своя дитина, він матеріально їх забезпечує. Відповідач погоджується на сплату аліментів лише в розмірі 1500 грн. щомісячно, посилаючись на те, що його доходи не дають йому можливість виплачувати аліменти в розмірі навіть 2 500 грн., не говорячи про суму в розмірі 5 000 грн., які просить позивач. Вирішуючи питання визначення розміру аліментів, суд виходить з такого. Відповідно до ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось з них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Аналіз цієї норми дає підстави для висновку, що підставами зміни розміру аліментів є як зміна матеріального, так і зміна сімейного стану як самостійна підстава для зменшення або збільшення розміру аліментів. Відповідно до ст. 273 СК України якщо матеріальний або сімейний стан особи, яка сплачує аліменти, чи особи, яка їх одержує, змінився, суд може за позовом будь-якого з них змінити розмір встановлених аліментів або звільнити від їх сплати. Дана норма містить дві підстави для зміни розміру аліментів: а) шляхом зміни розміру аліментів у бік зменшення або збільшення; б) шляхом звільнення платника аліментів від їх сплати. Аліментні правовідносини існують тривалий час. Тому матеріальний або сімейний стан особи, яка одержує аліменти, а також того, хто їх сплачує, протягом цього часу може істотно змінитися як у бік погіршення, так і у бік покращення. Відповідно до частин першої, другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789 ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Аналізуючи зміст статей 181, 192 СК України, суд приходить до висновку, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Так, Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду. У ст. 192 СК України наведено перелік обставин, за яких суд може винести рішення, зокрема, про збільшення (зменшення) розміру аліментів. Такими обставинами є: зміна матеріального стану, зміна сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров' я як особи, з якої стягуються аліменти, так і особи, на чию користь вони стягуються, та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Тому, виходячи з вимог чинного законодавства, вказані обставини повинні бути суттєвими і відігравати значну роль у житті заявника, платника аліментів та доведеними при розгляді спору про зменшення або збільшення розміру аліментів, встановлених рішенням суду. Із зазначених норм закону також випливає, що зміна розміру аліментів, визначеного рішенням суду, є правом суду, а не його обов`язком та може бути застосовано при наявності відповідних обставин для цього. Пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного суду України № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів, у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Судом встановлено, що сторони перебували у шлюбі, який рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 07.09.2015 року було розірвано. Від даного шлюбу 16.05.2010 року у сторін по справі народилася донька - [PERSON] . Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 22.05.2020 року стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , в твердій грошовій сумі 2 500 грн., щомісячно, починаючи з 19.11.2019 року до досягнення дитиною повноліття. Обґрунтовуючи позов в частині зміни розміру аліментів позивач посилалася на те, що розмір присуджених судом аліментів на утримання дитини не є достатнім для задоволення потреб дитини, з огляду на вік дитини та необхідні потреби для забезпечення її життєдіяльності, розвитку здібностей та відпочинку, оздоровлення та лікування. Також позивачем зазначено, що відповідач офіційно працевлаштований. Аналізуючи матеріали справи та наявні у справі докази, суд погоджується з доводами позивача щодо необхідності зміни розміру аліментів. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька, причому обов`язком особистим, індивідуальним, а не солідарним. Згідно ст. 7 СК України, жінка та чоловік мають рівні права і обов`язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї. Відповідно обов`язок по утриманню дитини в рівних частках покладається на її батьків. Суд зазначає, що оскільки на даний час позивач фактично самостійно виховує дитину та несе витрати на її утримання, натомість відповідач є працездатним та офіційно працює, вимоги позивача частково спростував, але фактично ніяких документів в обґрунтування своїх заперечень проти позову не надав, окрім довідки про доходи та копії свідоцтва про народження дитини від попереднього шлюбу (аліменти на її утримання за рішенням суду не стягуються, доказів добровільного утримання відповідачем доньки суду не надавались), копії довідки про інвалідність матері відповідача, а тому суд погоджується з доводами позивача щодо зміни розміру аліментів. Разом з тим, суд вважає, що позивачем не доведено у повному обсязі розмір аліментів у сумі саме 5 000 грн., які остання просить стягнути з відповідача. Вирішуючи питання щодо визначення розміру аліментів, суд вважає за необхідне також зазначити, що розмір аліментів має бути розумним та виправданим, не суперечити нормам матеріального права, а також буде справедливим балансом між захистом прав дитини, обов`язоком по утриманню, який покладений також і на позивача, а тому вважає за можливе їх визначити у розмірі 3 000 грн. З огляду на викладене вище, суд вважає за необхідне змінити розмір аліментів, присуджених рішенням суду та визначити їх до стягнення з відповідача у твердій грошовій сумі у розмірі 3 000 грн. У вказаному розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. (ст. 5 ЦПК України). Особа, права якої порушено, може скористатись не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1 ст.13 ЦПК України). Згідно вимог ст. ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Відповідно до частини другої ст.89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню частково. Відповідно до ч.ч. 1, 6 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з п.3 ч.1ст.5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються: позивачі - у справах про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення, а також заявники у разі подання заяви щодо видачі судового наказу про стягнення аліментів. Виходячи з цих обставин, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1073,60 грн.

Outcome: partial