Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-21 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про позбавлення батьківських прав щодо його малолітнього сина [PERSON] , [INFO] та стягнення аліментів на його утримання в розмірі 1/4 частини від заробітку, доходу відповідача щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення нею повноліття. В обґрунтування заявлених вимог покликається на те, що у період 2014 - 2019 років перебувала з відповідачем у шлюбі. Заочним рішенням Зарічненського районного суду Рівненської області від 12 листопада 2019 року шлюб між нею та [PERSON] розірвано. Відповідач є батьком їх малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Разом з тим, у жовтні 2014 року відповідач залишив сім`ю та виїхав у невідомому напрямку. З того часу він дитину не відвідував, про неї не піклувався, доглядом та вихованням не займався, ніякої участі в житті сина не приймав. Місце його перебування не відоме. Відповідач свідомо ухилився від виконання своїх обов`язків по вихованню, утриманню дитини. У судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала, покликаючись на обставини, викладені у позовній заяві, просила позов задовольнити, не заперечувала проти заочного розгляду справи. Крім того, пояснила, що відповідач залишив сім`ю, коли дитині був лише один місяць. Їх малолітній син [PERSON] батька ніколи не бачив і не знає. Відповідач не відвідував його, не намагався зустрітися чи поспілкуватися, жодної матеріальної допомоги на утримання та виховання дитини не надавав. На даний час вона створила нову сім`ю, зареєструвала шлюб із [PERSON] , якого дитина називає батьком. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, про день, місце та час розгляду справи повідомлений вчасно та належним чином, відзиву на позов не подав. Згідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, враховуючи те, що відповідач про дату, місце та час розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, відзиву на позов не подав та позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Представник третьої особи на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору [PERSON] у судовому засіданні підтримала висновок органу опіки та піклування Зарічненської селищної ради від 20.05.2024 року про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав відносно малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Заслухавши пояснення позивача, представника третьої особи на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору [PERSON] , свідків [PERSON] , [PERSON] , а також думку малолітнього [PERSON] та дослідивши письмові докази у справі, суд вважає заявлені вимоги обґрунтованими і такими, що підлягають до задоволення. Судом встановлено, що у свідоцтві про народження малолітнього [PERSON] , [INFO] батьком вказаний [PERSON] . Заочним рішенням Зарічненського районного суду Рівненської області від 12 листопада 2019 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Відповідно до ч. 1 - ч. 5 ст. 150 Сімейного кодексу України (далі СК України) батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Згідно із ч. 1 ст. 152 СК України право дитини на належне батьківське виховання, забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом. Частиною 4 ст. 155 СК України передбачено, що ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; Відповідно до ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. За змістом роз`яснень, викладених у п. 15, 16, 17 постанови Пленуму ВСУ №3 від 30.03.2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками. Не можна позбавити батьківських прав особу, яка не виконує своїх батьківських обов`язків унаслідок душевної хвороби, недоумства чи іншого тяжкого захворювання (крім хронічного алкоголізму чи наркоманії) або з інших не залежних від неї причин. Отже, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом і може мати місце при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав і інтересів дитини, направлений на позитивний результат у долі неповнолітньої дитини. Позбавлення батьківських прав допускається тоді, коли змінити ставлення батьків до виховання дитини неможливо. Між інтересами дитини і інтересами батьків має існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особливу увагу слід приділяти найважливішим інтересам дитини, які за своєю природою і важливістю повинні переважати над інтересами батьків. У ході судового розгляду знайшло своє підтвердження те, що відповідач [PERSON] від дня народження дитини, з жовтня 2014 року, залишивши сім`ю, свідомо, з власної ініціативи самоусунувся від виконання своїх обов`язків щодо виховання свого малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Наведене підтверджується показаннями свідків [PERSON] , [PERSON] , а також наданими суду письмовими доказами. Зокрема, свідки [PERSON] , [PERSON] у судовому засіданні показали, що відповідач із жовтня 2014 року разом із сім`єю не проживав, дитину не відвідував, не цікавився розвитком, станом здоров`я, навчанням сина та ніякої участі у його вихованні, матеріальному забезпеченні не приймав. На даний час позивач створила нову сім`ю із [PERSON] , якого дитина називає батьком. Рідного батька [PERSON] не бачив і не знає. Встановлено, що малолітній [PERSON] , [INFO] проживає разом із матір`ю [PERSON] та знаходиться на її утриманні, що підтверджується довідкою Зарічненської селищної ради Рівненської області № 182 від 08.03.2024 року. У характеристиці малолітнього [PERSON] , виданій Мутвицьким ліцеєм, зазначено, що батько із дитиною не спілкується, участі у вихованні сина не бере, не цікавиться його навчанням, не відвідував батьківські збори, не долучався до класних і шкільних заходів. Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками спору про позбавлення батьківських прав. Малолітній [PERSON] , [INFO] у судовому засіданні пояснив, що батька не знає, ніколи його не бачив і не спілкувався з ним. Батько ніякої участі у його житті не приймає, навіть не намагається підтримувати з ним якісь стосунки через соціальні мережі. Вважає за вірне позбавити [PERSON] батьківських прав щодо нього. Із висновку органу опіки та піклування Зарічненської селищної ради, затвердженого рішенням виконавчого комітету Зарічненської селищної ради Рівненської області від 20.05.2024 року вбачається, що відповідач ухиляється від виконання своїх обов`язків щодо малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , не піклується про його фізичний та духовний розвиток, підготовку до самостійного життя, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування, не цікавиться його навчанням. Вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] відносно його малолітнього сина [PERSON] . Таким чином встановлено, що відповідач свідомо систематично ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню малолітнього сина [PERSON] . Винна поведінка відповідача порушує законні права та інтереси дитини на гармонійний духовний розвиток та виховання. Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. ЄСПЛ у рішенні від 30 червня 2020 року у справі «Ілля Ляпін проти росії», заява № 70879/11, встановив відсутність порушень національними судами російської федерації статті 8 Конвенції (право на повагу до приватного та сімейного життя), а також зауважив, що, якщо батько значний проміжок часу не підтримує стосунки з дитиною, його можна позбавити батьківських прав. І в цьому немає порушення права на сімейне життя, гарантованого Конвенцією. У постанові Верховного Суду від 26 квітня 2022 року, справа № 520/8264/19 висловлено правову позицію, що позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Оскільки відповідач фактично не виконував свої батьківські обов`язки з моменту народження дитини, то є правильним застосування до нього крайнього заходу впливу у вигляді позбавлення його батьківських прав. З огляду на вищевикладене, суд вважає, що при розгляді справи знайшли підтвердження обставини, що відповідач за власною ініціативою самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків по відношенню до малолітнього сина без поважних причин, залишивши його без батьківської уваги та турботи з народження і до досягнення дитиною віку дев`яти років, при цьому має місце відсутність перешкод у спілкуванні з дитиною та позивачем доведено, що поведінка відповідача відносно дитини є свідомим нехтуванням ним своїми батьківськими обов`язками, що свідчить про наявність підстав для позбавлення відповідача батьківських прав. Разом з тим, суд звертає увагу на те, що відповідно до ч. 1 ст. 169 Сімейного кодексу України мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду із позовом про поновлення батьківських прав. Відповідно до ч. 4 зазначеної статті, суд при поновленні батьківських прав перевіряє наскільки змінилася поведінка особи, позбавленої батьківських прав, та обставини, що були підставою для позбавлення батьківських прав, і постановляє рішення відповідно до інтересів дитини. Відповідно до ч. 3 ст. 166 Сімейного кодексу України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Згідно до частин 1 і 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України N789-XII від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до статі 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно зі ст. 41 Сімейного кодексу України (далі СК України) мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони в шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. За змістом ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно зі ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує матеріальне становище та стан здоров`я дитини, а також платника аліментів, зокрема те, що відповідач є здоровим, працездатним, інших утриманців не має, доказів протилежного суду не надано. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Враховуючи те, що малолітній [PERSON] , [INFO] перебуває на утриманні позивача та відповідач матеріальної допомоги на його утримання у добровільному порядку не надає, суд вважає за вірне стягувати аліменти на його утримання у вказаному позивачем розмірі, що відповідатиме інтересам дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, тобто з 10 квітня 2024 року. Згідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у справі про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України. Оскільки, позивач звільнена від сплати судового збору за вимогою про стягнення аліментів на утримання дитини на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір,» з відповідача підлягає стягненню в дохід держави судовий збір у розмірі 1211 грн. 20 коп. за позовною вимогою про стягнення аліментів. Підлягають стягненню з відповідача на користь позивача понесені нею витрати зі сплати судового збору за позовною вимогою про позбавлення батьківських прав у розмірі 1211 грн. 20 коп. На підставі наведеного та

Outcome: approved