Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-14 00:00:00

20.03.2024 року [PERSON] звернувся до Самарського районного суду м. Дніпропетровська із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документу, в якій просить суд: - встановити факт, що трудова книжка серії [NUMBER] від 19.07.1978 року, з виправленням дати народження з 1960 рік на 1961, належить [PERSON] , [INFO] . І. Стислий виклад позиції заявника, заінтересованих осіб. Вимоги заяви обґрунтовані тим, що [INFO] народився [PERSON] . Проте, у трудовій книжці серії [NUMBER] , заповненій 19 липня 1978 року, рік народження виправлено з 1960 на 1961. 28.02.2024 року заявник звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області з заявою про призначення пенсії за віком, на що отримав рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області за №045750026689 від 07.03.2024 року. Так, у вищезазначеному рішенні зазначено. Що періоди роботи згідно трудової книжки [NUMBER] до страхового стажу не зараховано, оскільки виправлення дати народження власника на титульній сторінці, завірено не належним чином. Зазначене виправлення позбавляє заявника можливості реалізувати своє право на соціальну захищенність зі сторони держави у вигляді призначення пенсії при виповненні відповідного віку, у зв`язку із чим він вимушений звернутися до суду із заявою про встановлення факту належності йому трудової книжки серії [NUMBER] \~від 19.07.1978\~року (а.с. 2-5). 10.05.2024 року до суду електронною поштою надійшли заперечення представника Головного управління Пенсійного Фонду України у Львівській області, в яких зазначається, що відповідно до статті 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Спільним Наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 №58, зареєстровано в Міністерстві юстиції України від 17.08.1993 за №110, затверджено Інструкцію про порядок ведення трудових книжок працівників. Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів в ній, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року № 637 передбачено, що за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними. Представник просив відмовити у задоволенні заяви [PERSON] про встановлення факту, що має юридичне значення (а.с. 41-42). В судовому засіданні заявник подану заяву підтримав та просив її задовольнити. Представник заінтересованої особи Головного управління Пенсійного Фонду України у Львівській області в судове засідання не з`явився, про день та час розгляд справи був повідомлений належним чином. ІІ. Заяви, клопотання. Інші процесуальні дії у справі. 21 березня 2024 року ухвалою Самарського районного суду м. Дніпропетровська заяву [PERSON] , заінтересована особа: Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області про встановлення факту належності правовстановлюючих документів, залишено без руху (а.с. 23). У встановлений термін заявником вказані недоліки були усунуті. \~ \~ \~ \~Ухвалою суду від 17 квітня 2024 року було відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду в порядку окремого провадження (а.с. 38). Під час розгляду справи судом заслухано пояснення заявника, досліджено письмові докази, що містяться в матеріалах справи. 15.05.2024 року в судовому засіданні проголошено вступну та резолютивну частини рішення. ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 31 березня 1961 року, [INFO] народився [PERSON] , що також підтверджується паспортом громадянина України № [NUMBER] , виданим 31.10.2022 року органом №1210 (запис № 19610314-05853) (а.с. 28, 30). Згідно трудової книжки серії [NUMBER] , на ім`я ( [PERSON] ) [PERSON] , прізвище « [PERSON] » змінено на « [PERSON] », на підставі паспорта [NUMBER] , видан ОВД Самарського РИК м. Дніпропетровська 28.01.1988, про що на титульному аркуші трудової книжки зроблено відповідний запис. У графі «дата народження» зазначено 14 березня 1960 рік, виправлено рік на «1961» з позначкою «виправлено на «1961» вірити» (а.с. 31). З картки фізичної особи-платника податків Лівобережної МДПІ у м. Дніпропетровська від 28.01.2010 року вбачається, що [PERSON] одержав ідентифікаційний номер [NUMBER] , дата занесення до Державного реєстру фізичних осіб 05.02.1999 року (а.с. 29). Як вбачається зі свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] , виданого 11 листопада 2008 року Ленінським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області, 11 листопада 2008 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано, про що в Книзі реєстрації розірвань шлюбів зроблено відповідний актовий запис за №622. Після реєстрації розірвання шлюбу присвоюються прізвища: йому [PERSON] , їй [PERSON] (а.с. 35). Відповідно до витягу з реєстру територіальної громади №2023/005020173 від 05.07.2023 року, за відомостями про особу, наданими з відомчої інформаційної системи ДМС на підставі відомостей, отриманих від Дніпровської територіальної громади, [PERSON] , [INFO] , унікальний номер запису в Єдиному державному демографічному реєстрі 19610314-05853, зареєстрований за адресою: [ADDRESS] з 26.11.2009 року по теперішній час (а.с. 36). З рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про відмову у призначенні пенсії №045450026689 від 07.03.2024 вбачається, що після розгляду наданих [PERSON] , [INFO] , документів, визначено його страховий стаж - 09 років 5 місяців 11 днів. До страхового стажу не зараховано періоди роботи згідно трудової книжки [NUMBER] , оскільки виправлення дати народження власника на титульній сторінці завірено не належним чином (а.с. 37). ІV. Мотивована оцінка\~кожного аргументу,\~наведеного учасниками\~справи,\~щодо наявності\~чи відсутності\~підстав для\~задоволення позову.\~Норми права,\~які застосував\~суд та\~мотиви їх\~застосування. Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Відповідно до ч. 1, 3 ст. 294 ЦПК України під час розгляду справ окремого провадження суд зобов`язаний роз`яснити учасникам справи їхні права та обов`язки, сприяти у здійсненні та охороні гарантованих Конституцією і законами України прав, свобод чи інтересів фізичних або юридичних осіб, вживати заходів щодо всебічного, повного і об`єктивного з`ясування обставин справи. Справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені цим розділом. Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає заяви про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦПК України, у рішенні суду повинно бути зазначено відомості про факт, встановлений судом, мету його встановлення, а також докази, на підставі яких суд установив цей факт. Відповідно до ст.\~263\~ЦПК України законним і обґрунтованим є рішення, ухвалене судом відповідно до норма матеріального права із дотриманням норм процесуального права та на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 1, 7 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи. Відповідно до\~п.\~1,\~п.\~7\~Постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України від\~31.03.1995\~року №\~5\~«Про судову\~практику в\~справах про\~встановлення фактів,\~що мають\~юридичне значення»,\~порядку окремого\~провадження розглядаються\~справи про\~встановлення фактів,\~зокрема,\~якщо:\~згідно з\~законом такі\~факти породжують\~юридичні наслідки,\~тобто від\~них залежить\~виникнення,\~зміна або\~припинення особистих\~чи майнових\~прав громадян;\~встановлення факту\~не пов`язується\~з наступним\~вирішенням спору\~про право. Відповідно до листа ВСУ від 01.01.2012 року «Про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення», коли установи, які видали ці документи, не можуть виправити допущені в них помилки, відповідно до п.6 ч.1 ст. 256 ЦПК, громадяни мають право звернутися до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документа. Проте, сам по собі факт належності документа не породжує для його власника жодних прав, юридичне значення має той факт, що підтверджується документом. Таким чином, для заявника важливо не так саме одержання документа, як оформлення особистих чи майнових прав, що випливають із цього факту. Це означає, що в судовому порядку можна встановити належність громадянину такого документа, який є правовстановлюючим. Таким чином, оцінюючи досліджені по справі докази з точки зору їх належності, допустимості, достовірності та достатності в їх сукупності, суд приходить до висновку, що правовстановлюючий документ, а саме: трудова книжка серії [NUMBER] , заповнена 19 липня 1978 року на ім`я [PERSON] , дійсно належить заявнику [PERSON] , [INFO] . Та неузгодженість, яка виникла у написанні року народження заявника, не може бути усунута іншим шляхом, ніж звернення до суду та перешкоджає в оформленні ним документів та права отримання пенсії. Таким чином, факт про встановлення якого просить заявник, має юридичне значення, при цьому спір про право відсутній, а метою встановлення факту, що має юридичне значення належності правовстановлюючого документа заявнику є оформлення документів в подальшому. При цьому суд вважає, що заявник позбавлений можливості у позасудовому порядку встановити факт належності правовстановлюючого документа. З приводу розподілу судових витрат, суд зазначає, що на підставі ч. 7 ст.\~294\~ЦПК України сплачений заявником судовий збір у розмірі 605,60 грн. не відшкодовується. На підставі викладеного,

Outcome: approved