Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-21 00:00:00

У листопаді 2023 року [PERSON] звернулась до Святошинського районного суду міста Києва з позовом до [PERSON] , [PERSON] , третя особа: Дванадцята київська державна нотаріальна контора, провизнання права власності в порядку спадкування за законом, в якому просила визнати за нею право власностіна 26/300 частини квартири [ADDRESS] в порядку спадкування після смерті її сина [PERSON] , який помер [INFO] , та за життя володів даною нерухомістю на підставі договору довічного утримання, посвідченого Дванадцятою київською державною нотаріальною конторою 01.08.2006 року за реєстровим № 1-1543, та зареєстрованого Київським бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна 09.08.2006 року за реєстровим № 7397 на 52/100 частини квартири [ADDRESS] . Позовні вимоги мотивувала тим, що [INFO] у віці 40 років помер її син - [PERSON] . Після смерті сина за її заявою Дванадцятою київською державною нотаріальною конторою було заведено спадкову справу № 1085/12. До складу спадщини, що відкрилась після смерті [PERSON] увійшли 52/100 частини квартири [ADDRESS] , яка належала померлому на підставі договору довічного утримання, посвідченого Дванадцятою київською державною нотаріальною конторою 01.08.2006 року за реєстровим № 1-1543, та зареєстрованого Київським бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна 09.08.2006 року за реєстровим № 7397. Вказала, що в подальшому через свого представника - Яців О.Р. , а саме 17.10.2023 року, звернулась з відповідною заявою до Дванадцятої київської державної нотаріальної контори про видачу на її ім`я Свідоцтва про право власності на частину спадщини, на яку має право за законом, а саме на квартири [ADDRESS] ,але отримала відмову у вчиненні нотаріальних дій вих. № 5373/02-31 від 17.10.2023 року у зв`язку з тим, що у неї відсутній оригінал договору довічного утримання, що підтверджує право власності на 52/100 частини квартири [ADDRESS] . Також, вказала, що окрім неї, спадкоємцями першої черги за законом щодо майна померлого [PERSON] є його донька - [PERSON] , [INFO] , яка на день смерті батька була неповнолітньою та була зареєстрована з померлим батьком на день смерті за однією адресою, та дружина померлого - [PERSON] , [INFO] , яка теж була зареєстрована з померлим за однією адресою. Зазначила, що на сьогоднішній день жоден спадкоємець не має фактичної можливості оформити спадщину після смерті [PERSON] без надання до Дванадцятої київської нотаріальної контори оригіналу право установчого документу на 52/100 частин квартири [ADDRESS] . З метою отримання спадщини після смерті [PERSON] вона зверталась до Святошинського управління поліції Головного 'управління національної поліції у місті Києві з відповідною заявою від 23.10.2023 року про проведення всіх необхідних дії, які проводяться в даному випадку для встановлення місця знаходження документу, проте, отримала довідку, відповідно до якої не встановлено місцезнаходження документа та запропоновано звернутись до суду. У відповідності до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями визначено головуючу суддю Горбенко Н.О. Ухвалою Святошинського районного суду міста Києва від 20 листопада 2023 року відкрито провадження у справі з проведенням розгляду у порядку загального позовного провадження з призначенням підготовчого засідання (а.с. 31-32). 13 грудня 2023 року до суду надійшла зустрічна позовна заява [PERSON] , [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності на майно в спадок, в якій [PERSON] та [PERSON] просили визнати за [PERSON] право власності на 104/300 частин квартири [ADDRESS] в порядку визнання права власності на спільне майно подружжя та спадкування за законом та за [PERSON] право власності на 26/300 частин квартири [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . Зустрічний позов мотивували тим, що нещодавно, в установленому порядку, вони звернулися до Дванадцятої київської державної нотаріальної контори з питанням прийняття спадщини після смерті [PERSON] , але оскільки в даний час питання прийняття спадкового майна за позовом [PERSON] розглядається в судовому порядку, державна нотаріальна контора не може продовжити оформлення спадкових прав, а тому їм було усно відмовлено у вчиненні нотаріальних дій та рекомендовано звернутися до суду з питанням прийняття спадкового майна в судовому порядку. Вказали, що оскільки чоловік [PERSON] законно набув право власності на вищевказану 52/100 частину квартири, що підтверджується Договором Довічного утримання, а також враховуючи той факт, що майно набуте за договором довічного утримання є спільною сумісною власністю подружжя, якщо набувач не доведе, що таке майно набувалось не в інтересах сім`ї, хоча і за спільні сімейні кошти, то відповідно [PERSON] має право 104/300 частини (з яких 1/2 частина як спільне майно подружжя та 1/3 частина як частина спадкового майна) квартири за [ADDRESS] , відповідно [PERSON] - на 26/300 частини квартири за [ADDRESS] . Зазначили також, що оскільки до дня смерті [PERSON] вони постійно проживали та були зареєстровані за однією адресою, а також те, що донька померлого на момент його смерті була неповнолітньою, то в силу вимог ст. ст. 1268-1270 ЦК України вони фактичними діями прийняли спадщину після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , відтак у суду є підстави для визнання за ними права власності на вищевказане спадкове майно (а.с. 95-98). Ухвалою Святошинського районного суду міста Києва від 14 грудня 2023 прийнято зустрічну позовну заяву [PERSON] , [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності на майно в спадок та об`єднано в одне провадження з первісним позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , третя особа: Дванадцята київська державна нотаріальна контора, провизнання права власності в порядку спадкування за законом (а.с. 162). 01 лютого 2024 року від представника [PERSON] - адвоката Яців О.М. надійшов відзив на зустрічну позовну заяву, в якому останній проти зустрічного позову заперечив, просив відмовити у його задоволенні, посилаючись на відсутність порушення прав позивачів за зустрічним позовом з боку його довірителя. Вказав, що оскільки у позивачів за зустрічним позовом наявні всі підстави для отримання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину, то відсутні підстави для розгляду їх вимог в судовому порядку (а.с. 168-173). Ухвалою Святошинського районного суду міста Києва від 01 лютого 2024 року підготовче провадження закрито, призначено справу до судового розгляду по суті (а.с. 178). Сторони в судове засідання не з`явились, подали заяви про розгляд справи за їх відсутності. Представник [PERSON] - адвокат Яців О.М. в поданій заяві також просив первісний позов задовольнити, у задоволенні зустрічного позову відмовити. [PERSON] , [PERSON] у поданих заявах також просили відмовити у первісному позові, вимоги зустрічного позову задовольнити. Дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд прийшов до наступного висновку. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про народження [NUMBER] від 18.05.1972 року [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] (а.с. 11). Отже, судом встановлено, що [PERSON] є матір`ю [PERSON] . Згідно свідоцтва про шлюб Серія [NUMBER] (повторно) від 27.08.2013 року [PERSON] та [PERSON] 25.10.1997 року зареєстрували шлюб, актовий запис № 7. Прізвище після державної реєстрації шлюбу: чоловіка - [PERSON] , дружини - [PERSON] (а.с. 103). Згідно свідоцтва про народження Серія [NUMBER] (повторно) від 19.09.2020 року [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] (а.с. 106). 05.06.2021 року [PERSON] зареєструвала шлюб з [PERSON] , актовий запис № 43, прізвище після державної реєстрації шлюбу: чоловіка - [PERSON] , дружини - [PERSON] (а.с. 107). Судом встановлено та вбачаєтеся з матеріалів справи, що [INFO] у віці 40 років помер [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть Серія [NUMBER] від 19.09.2012 року (а.с. 12). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, до складу якого увійшли 52/100 частини квартири [ADDRESS] , належні померлому на підставі договору довічного утримання, посвідченого Дванадцятою київською державною нотаріальною конторою 01.08.2006 року за реєстровим № 1-1543, та зареєстрованого Київським бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна 09.08.2006 року за реєстровим № 7397 на 52/100 частини квартири [ADDRESS] (а.с. 109-111). Після смерті [PERSON] за заявою [PERSON] Дванадцятою київською державною нотаріальною конторою 10.10.2012 року було заведено спадкову справу № 1085/12 (а.с. 42-52). До складу спадщини, що відкрилась після смерті [PERSON] увійшли 52/100 частини квартири [ADDRESS] , яка належала померлому на підставі договору довічного утримання, посвідченого Дванадцятою київською державною нотаріальною конторою 01.08.2006 року за реєстровим № 1-1543, та зареєстрованого Київським бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна 09.08.2006 року за реєстровим № 7397. Постановою державного нотаріуса Дванадцятої київської державної нотаріальної контори Черноморенко О.В. від 17.10.2023 року № 5373/02-31відмовлено [PERSON] у вчиненні нотаріальних дій - видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на 26/300 часток квартири [ADDRESS] у зв`язку з відсутністю оригіналу документу, що посвідчує право власності на частку квартири (а.с. 79). Щодо первісного позову Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно зі ст. ст. 1217, 1218 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу). Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Якщо місце проживання спадкодавця невідоме, місцем відкриття спадщини є місцезнаходження нерухомого майна або основної його частини, а за відсутності нерухомого майна - місцезнаходження основної частини рухомого майна (ч.. ч. 1, 2 ст. 1221 ЦК України). Спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини (ч. 1 ст. 1222 ЦК України). За змістом ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст. ст. 1261 - 1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Здійснення права на спадкування врегульовано Главою 87 ЦК України. Згідно з ч.1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п`ята статті 1268 ЦК України). За ч. 2 ст. 1228 ЦК України право на вклад входить до складу спадщини незалежно від способу розпорядження ним. Згідно із ч. 1 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (ч. 3 ст. 1296 ЦК України). З копії спадкової справи № 1085/2 від 10.10.2012 року вбачається, що [PERSON] у встановлені законом строки та порядку звернулась до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті сина [PERSON] , проте, отримала відмову в отриманні свідоцтва про право на спадщину за законом через відсутність відсутністю оригіналу документу, що посвідчує право власності померлого на частку квартири. За таких обставин, суд надходить до висновку про те, що в силу ст. ст. 1269, 1270 ЦК України [PERSON] як спадкоємець першої черги прийняла спадщину після смерті [PERSON] . Право на спадщину [PERSON] на частку спадщини після смерті [PERSON] сторонами не оспорюється. Відповідно до вимог ст. ст. 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Як роз`яснено в п. 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 року за № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», виходячи з принципу процесуального рівноправ`я сторін та враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів. Вирішальним фактором принципу змагальності сторін є обов`язок сторін у доказуванні, які користуються рівними правами щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом переконливості цих доказів. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, суд робить висновок про її недоведеність. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10.02.2010 року). Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Тобто, право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ст. ст. 386, 395, 396 ЦК України положення щодо захисту права власності поширюються також на осіб, які хоч і не є власниками, але володіють майном на праві господарського відання, оперативного управління або на іншій підставі, передбаченій законом чи договором (речове право) (постанова Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 06.06.2018 року по справі № 597/1070/15-ц). Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Статтею 16 ЦК України зазначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а визнання права є одним із способів захисту цивільних прав та інтересів. Право власності відповідно до ст. 328 ЦК України набувається на підставах, що не заборонені законом. Згідно ст. 316 ЦК України встановлено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб, а згідно ст. 328 ЦК України встановлено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів; право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. За таких обставин, суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність та достатність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, з урахуванням встановленого, виходячи з принципу диспозитивності, закріпленого у ст. 13 ЦПК України, надходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог [PERSON] та визнанню за нею права власностіна 26/300 частини квартири [ADDRESS] в порядку спадкування після смерті її сина [PERSON] , який помер [INFO] , та за життя володів даною нерухомістю на підставі договору довічного утримання, посвідченого Дванадцятою київською державною нотаріальною конторою 01.08.2006 року за реєстровим № 1-1543, та зареєстрованого Київським бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна 09.08.2006 року за реєстровим № 7397 на 52/100 частини квартири [ADDRESS] . Щодо зустрічного позову Відповідно до статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ч. 1 ст. 1218 ЦК України). Спадщина відкривається внаслідок смерті особи (ч. 1 ст. 1220 ЦК України). Часом відкриття спадщини є день смерті особи (ч. 2 ст. 1220 ЦК України). Отже, внаслідок смерті [PERSON] відкрилась спадщина, часом відкриття спадщини є день його смерті - [INFO] . Позивачі за зустрічним позовом є дружиною та донькою померлого [PERSON] , що не заперечувалось сторонами та підтверджується матеріалами справи. У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив, та батьки (ч. 1 ст. 1261 ЦК України). Отже, позивачі за зустрічним позовом є спадкоємцями першої черги спадкоємців [PERSON] за законом. Відкриття спадщини є юридичним фактом, що породжує у певних осіб право на спадкування. Право на спадкування, як і кожне суб`єктивне право, надає уповноваженій особі певні можливості. Одним із елементів права на спадкування є право прийняти спадщину. Прийняття спадщини є наступним юридичним актом, який породжує загальне правонаступництво, тобто перехід до особи, яка прийняла спадщину, прав та обов`язків спадкодавця. Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (ч. 1 ст. 1268 ЦК України). Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї (ч. 3 ст. 1268 ЦК України). У розумінні даних норм права постійність проживання може посвідчуватися реєстрацією, вона може бути підтверджена й іншими доказами, при цьому постійність спільного проживання не визначається його тривалістю. Термін «постійно» - оцінювальна цивільна категорія. За певних обставин має братися намір, з яким особа поселилася у помешканні другої. Судом встановлено та визнано сторонами за позовами, що позивачі за зустрічним позовом на день смерті [PERSON] проживали та буди зареєстровані з останнім за однією адресою. Отже, позивачі [PERSON] , [PERSON] у розумінні ч. 3 ст. 1268 ЦК України вважаються таким, що прийняли спадщину померлого [PERSON] . Доказів розрізі положень ст. ст. 76-81 ЦПК України на підтвердження зворотного не надано. Право на спадщину оформляється видачею нотаріусом свідоцтва про право на спадщину. Свідоцтво про право на спадщину видається у відкритій спадковій справі. Спадкова справа відкривається за заявою спадкоємця, який прийняв спадщину. Спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно. Оформлення права на спадщину врегульовано Главою 89 ЦК України та має дотримуватися. Судове рішення не є тотожним оформленню права на спадщину нотаріусом, суд не є органом, уповноваженим державою на оформлення права на спадщину. У судовому порядку право на нерухоме майно в порядку спадкування може бути визнано у виключних випадках за наявності відкритої спадкової справи та постанови нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії щодо видачі свідоцтва про право на спадщину. Разом з тим, слід зазначити, що хоча спадкову справу відкрито, але визнання права власності на спадкове майно у судовому порядку є винятком, що застосовується, якщо існують перешкоди для оформлення права на спадщину в нотаріальному порядку, що нотаріус не відмовив в оформленні спадщини з підстав втрати оригіналів документів чи з підстав наявності спору тощо. Тому, суд зазначає, що наразі відсутні підстави визнавати право власності [PERSON] , [PERSON] на спадкове майно у судовому порядку, оскільки позивачами за зустрічним позовом не вчинено всіх необхідні дій. Останніми не дотримано встановленого законом порядку оформлення спадщини. Доказів розрізі положень ст. ст. 76-81 ЦПК України на підтвердження зворотного не надано. Тому, відсутні правові підстави для задоволення зустрічних позовних вимог про визнання права власності у даній справі, тому суд вважає, що зустрічний позов не підлягає задоволенню. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE , № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10.02.2010 року). Питання судових витрат слід вирішити відповідно до положень ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved