Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-13 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду із позовною заявою, в якій просить позбавити відповідача [PERSON] батьківських прав відносно сина [PERSON] , [INFO] . Свої вимоги мотивує тим, що з 10.10.2015 року перебувала у зареєстрованому шлюбі із відповідачем [PERSON] , у якому у них народився син [PERSON] , [INFO] . Рішенням Франківського районного суду м. Львова від 04.02.2019 шлюб між нею та відповідачем було розірвано. Водночас, відповідач [PERSON] тривалий час ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню їх спільного сина, не цікавиться його здоров`ям, не бере участі освітньому процесі, коштів на утримання сина не надає, подарунків до дня народження не дарує. Відповідно до розрахунку заборгованості по аліментах від 29.06.2023 року №43513 В-7, здійсненого державним виконавцем Залізничного ВДВС у м. Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Чорній Л.М., загальна заборгованість відповідача зі сплати аліментів становить 183500 грн. Оскільки відповідач не піклується ні про фізичний, ні про духовний розвиток сина, не спілкується з дитиною, не дбає про засвоєння ним загальновизнаних норм моралі, не надає доступу до культурних та інших духовних цінностей, так як це встановлено ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», тому просить позов задовольнити. У судовому засіданні позивач позов підтримала з аналогічних підстав, додатково пояснила, що після досягнення сином однорічного віку батько перестав цікавитись ним, не бере жодної участі в житті дитини, не сплачує аліменти, місцезнаходження останнього їй на даний час невідоме. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, належним чином повідомлений судом про час, дату та місце розгляду справи, в тому числі через оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України, відзиву, заяви про розгляд справи за його відсутності не подав, про причини своєї неявки суд не повідомив. Представник третьої особи - Франківської районної адміністрації Львівської міської ради у судовому засіданні позов підтримав, пояснив, що 01.04.2024 року Франківською районною адміністрацією Львівської міської ради було винесено висновок про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача відносно малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , оскільки батько впродовж тривалого періоду часу ухиляється від виконання своїх обов`язків щодо виховання сина. За таких обставин, відповідно до ст.280 ЦПК України, враховуючи відсутність заперечень позивача проти заочного розгляду справи, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Заслухавши пояснення учасників процесу, заслухавши думку малолітнього [PERSON] в порядку ст. 171 СК України, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. Статтею 150 СК України передбачений обов`язок батьків щодо виховання та розвитку дитини. Згідно із пунктом 2 частини 1 статті 164 СК України мати, батько, можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Згідно зі ст.165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Згідно з ч.1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Пунктами 15, 16, 18 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» судам роз`яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.Зазначений висновок узгоджується з правовим висновком Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду, який міститься у постанові від 13 березня 2019 року в справі № 631/2406/15-ц. Судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] , є сином сторін у справі, що підтверджується свідоцтвом про народження /а.с. 6/. З рішення Франківського районного суду м. Львова від 04.02.2019 вбачається, що шлюб між сторонами розірвано. Згідно із довідкою ЛКП «Вулецьке» №1187 від 31.08.2023 року, малолітній [PERSON] з 20.02.2016 року зареєстрований з матір`ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS] /а.с.9/. Відповідно до довідки №90 від 31.08.2023 року, виданої директором закладу дошкільної освіти №134 Бурою О., батько [PERSON] в садочку не з`являвся, в садочок сина не приводив і не забирав, не відвідував жодні заходи, які відбувались в садочку /а.с.8/. Відповідно до листа Ліцею міжнародних відносин ім. В.Стуса, вихованням та навчанням малолітнього [PERSON] займається його матір [PERSON] . Батько дитини у навчальному закладі не з`являвся, не відвідував батьківські збори та не цікавився навчанням дитини /а.с.7/. З довідки КНП «Львівське територіальне медичне об`єднання «Клінічна лікарня планового лікування, реабілітації та паліативної допомоги» від 15.03.2024 року вбачається, що малолітній [PERSON] перебуває у вказаному закладі під спостереженням сімейного лікаря та впродовж всього часу був у супроводі матері, батько дитини на прийоми не з`являвся, залученим до підтримання здоров`я дитини не був (а.с. 53). З розрахунку заборгованості по аліментах від 29.06.2023 року №43513 В-7, здійсненого державним виконавцем Залізничного ВДВС у м.Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) Чорній Л.М., вбачається, що загальна заборгованість відповідача перед позивачкою зі сплати аліментів на малолітнього сина [PERSON] становить 183500 грн /а.с. 12/. Відповідно до висновку Франківської районної адміністрації Львівської міської ради від 01.04.2024 року, з метою захисту прав та законних інтересів дітей, остання вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] відносно його малолітнього сина [PERSON] , [INFO] /а.с. 62/. На виконання ч. 2 ст. 171 Сімейного кодексу України, де зазначено, що дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном, у судовому засіданні була з`ясована думка малолітнього [PERSON] , [INFO] , щодо позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно нього. При цьому малолітній [PERSON] повідомив, що проживає разом із мамою, яка його возить школу, виконує із ним домашнє завдання, водить до лікарів та проводить спільно із ним час. Зазначив, що в нього є тато [PERSON] , який дарує йому подарунки та грає з ним в ігри. Також ним опікується його бабця. Інші особи участі у його вихованні не приймають. Таким чином, дослідивши докази по справі в їх сукупності, врахувавши характер поведінки відповідача [PERSON] , який не піклується про фізичний і духовний розвиток сина, самоусунувся від його матеріального забезпечення, суд приходить до висновку, що змінити поведінку відповідача відносно сина у кращу сторону неможливо, так як відповідач не прикладає до цього жодних зусиль, а тому позов слід задовольнити. Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з ч.2 ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Відповідно до положень статті 141 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідача [PERSON] судовий збір у сумі 1073 грн 60 коп. на користь позивачки.

Outcome: approved