Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-07 00:00:00

\~ \~ \~ \~07 липня 2020 року [PERSON] (далі: позивач) звернулась до [PERSON] (далі: відповідач-1), ПідберезногоЮ.І. (далі: відповідач-2), ФОП [PERSON] (далі: відповідач-3), ФОП [PERSON] (далі: відповідач-4), ФОП [PERSON] (далі: відповідач-5), ТОВ «Укравтотрейд-Групп» (далі: відповідач-6), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Головний сервісний центр МВС регіональний сервісний центр ГСЦ ВМС в Харківській області (філія ГЦС МВС) територіальний сервісний центр МВС №6341 (далі: третя особа), з позовом про: визнання права власності на транспортний засіб марки Toyota, модель Land Cruiser 150 універсал-В 2018 р.в., колір сірий, номер кузова [NUMBER] ; визнання недійним договору найму (оренди) транспортного засобу №2887 від 03.09.2020, укладеного між ФОП [PERSON] та ФОП [PERSON] ; визнання недійсним договору найму (оренди) транспортного засобу №2887 від 02.11.2020, укладеного між ФОП [PERSON] та ФОП [PERSON] ; визнання недійсним договору комісії №7849/20/005775, укладеного між ТОВ «Укравтотрейд-Групп» та [PERSON] ; визнання недійсним договору купівлі-продажу транспортного засобу №78/20/005775 укладеного між ТОВ «Укавтотрейд-Групп» та [PERSON] ; витребування від відповідача-2 автомобілю марки Toyota, модель Land Cruiser 150 універсал-В 2018 р.в., колір сірий, номер кузова [NUMBER] . \~ \~ \~ \~В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилалась на вибуття з її власності транспортного засобу марки Toyota, модель Land Cruiser 150 універсал-В 2018 р.в., колір сірий, номер кузова [NUMBER] , поза її волі, що зумовило звернення до суду з даним позовом. \~ \~ \~ \~Відповідач-2 проти задоволення позову заперечував посилаючись на набуття ним права власності на транспортний засіб марки Toyota, модель Land Cruiser 150 універсал-В 2018 р.в., колір сірий, номер кузова [NUMBER] за договором купівлі-продажу №8045/2020/2345690 від 17.12.2020, реєстрацію за ним вказаного права відповідно до закону, за попередньої перевірки права власності продавця сервісним центром МВС та подальшої реєстрації права згідно договору купівлі-продажу. Вважає, що позивачем вибуття транспортного засобу з її володіння не з її волі не доведене. Зазначив, що з довіреності від 07.09.2020, виконаній не на спеціальному бланку, посвідченій ПН ХМНО [PERSON] , не вбачається її серії та номеру задля ідентифікації її з довіреністю, вказаною у Договорі комісії №7849/20/005775 від 09.11.2020. Відсутність вироку суду унеможливлює посилання на обставини, вказані у повідомлені про підозру від 26.05.2021 за не встановлення їх судом. Посилання позивача на висновок експерта №1209, згідно якого підпис у договорі комісії №7849/20/005775 від 09.11.2020 виконаний не позивачем, безпідставне, тому, що позивач, згідно договору комісії, діяла в особі [PERSON] , а не особисто, тому природно, що у відповідній графі міститься підпис уповноваженої особи, а не позивача. \~ \~ \~ \~Третя особа зазначила, що на території України реєстраційні дії з транспортними засоби здійснюються у відповідності до ст.34 Закону України «Про дорожній рух», постанови КМУ №1388 від 07.09.1998 «Про затвердження порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів», проведення реєстраційних дії з автомобілем марки Toyota, модель Land Cruiser 150 універсал-В 2018 р.в., колір сірий, номер кузова [NUMBER] у відповідності до цього Порядку. \~ \~ \~ \~До судового засідання учасники справи, належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не з`явились. Представник позивача, відповідачі 3,4,5 та представник третьої особи розгляд справи просили здійснювати за їх відсутності, відповідачі 1,2 та 6 причину неявки не сповістили. Представник відповідача-2 подав заяву про відкладення розгляду справи за його зайнятості у кримінальній справі. Відповідно до ч.1 ст.223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Відповідно до ч.4 ст.12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Як вбачається з положень п.7 ч.2 ст.129 Конституції України, однією з основних конституційних засад судочинства є розумність строків розгляду справи судом. Розгляд справи протягом розумного строку гарантовано і ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Враховуючи вищевикладене, беручи до уваги, що за клопотання відповідача неодноразово відкладався розгляд справи, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності учасників справи, внаслідок чого, відмовляє відповідачу у задоволенні клопотання про відкладення розгляду справи. Судом встановлені наступні факти та відповідні ним правовідносини: 26.08.2020 між [PERSON] (Комітент) та ТОВ «ТБ Слобожанщина» (Комісіонер) укладений Договір комісії №5657/20/027219, відповідно до умов якого, комісіонер зобов`язується за дорученням комітента за комісійну плату вчинити за рахунок комітента від свого імені один/або декілька правочинів щодо продажу транспортного засобу марки Toyota, модель Land Cruiser 150 універсал-В 2018 р.в., колір сірий, номер кузова [NUMBER] , свідоцтво про реєстрацію [NUMBER] , номерний знак [NUMBER] , зареєстрований за власником 22.11.2018. 26.08.2020 між ТОВ «ТБ Слобожанщина», який є комісіонером та діє на підставі п.8 Постанови КМУ №1388 від 07.09.1998, та на підставі укладеного з власником транспортного засобу договору комісії №5676/20/027219 від 26.08.2020 (продавець) та позивачем (покупець) укладений Договір купівлі-продажу транспортного засобу №5676/20/027219 (далі: Договір від 26.08.2020). Як вбачається з п. 1.1. вищезазначеного Договору, продавець зобов`язується передати у власність покупцеві транспортний засіб марки Toyota, модель Land Cruiser 150 універсал-В 2018 р.в., колір сірий, номер кузова [NUMBER] , свідоцтво про реєстрацію [NUMBER] , номерний знак [NUMBER] , зареєстрований за власником 22.11.2018. Пунктами 2.1., 2.2. Договору від 26.08.2020 передбачено, що передача транспортного засобу продавцем і прийняття його покупцем здійснюється після повної оплати вартості майна в момент підписання цього договору. Покупець набуває право власності на транспортний засіб з моменту підписання сторонами даного Договору купівлі-продажу. Сторони не мають майнових претензій одна до одної з моменту підписання цього Договору. 26.08.2020 право власності на транспортний засіб марки Toyota, модель Land Cruiser 150 універсал-В 2018 р.в., колір сірий, номер кузова [NUMBER] , зареєстроване за позивачем, що підтверджено свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] . 02.09.2020 між позивачем та відповідачем-3 укладений нотаріально посвідчений Договір найму (оренди) транспортного засобу, за умовами якого, позивач передає, а відповідач-3 приймає у тимчасове платне користування в найм (оренду) автомобіль марки Toyota, модель Land Cruiser 150 універсал-В 2018 р.в., колір сірий, номер кузова [NUMBER] , р.н. [NUMBER] , який може використовуватись відповідачем-3 при здійсненні особистих потреб, а також передаватися третім особам на умовах прокату, на підставі відповідно укладеного договору, використання автомобіля можливо на території України, за винятком Луганської та Донецької областей, зони проведення ООС та за адміністративними межами України, строком на 1 рік, з можливістю пролонгації. 02.09.2020 відповідач-3 прийняв транспортний засіб марки Toyota, модель Land Cruiser 150 універсал-В 2018 р.в., колір сірий, номер кузова [NUMBER] , р.н. [NUMBER] , на термін оренди з 02.09.2020 до 02.09.2021, що підтверджено Актом приймання-передачі від 02.09.2020. 03.09.2020 між відповідачем-3 та відповідачем-5 укладений Договір найму (оренди) транспортного засобу №2887/03.09.2020, відповідно до умов якого відповідач-3 передає, а відповідач-5 приймає в тимчасове платне користування (в найм/оренду) автомобіль марки Toyota, модель Land Cruiser 150 універсал-В 2018 р.в., колір сірий, номер кузова [NUMBER] , р.н. [NUMBER] , зареєстрований на позивача, що може використовуватись відповідачем-5 при здійсненні особистих потреб, а також передаватись третім особам на умовах прокату, на підставі відповідно укладеного договору, використання автомобіля можливо на території України, за винятком Луганської та Донецької областей, зони проведення ООС та за адміністративними межами України, строком на 1 рік, тобто до 01.09.2021. 07.09.2024 [PERSON] уповноважив [PERSON] на представництво своїх інтересів в державних установах та організаціях (митниці, державній фіскальній службі та інших), органах автоінспекції, територіальних сервісних центрах МВС, центрах надання адміністративних послуг, керувати належним транспортним засобом, в відповідних підрозділах митної служби, державній прикордонній службі України, органах національної поліції, страхових компаніях, установах державної податкової служби, органах сертифікації та випробувань, лабораторіях, органах внутрішніх справ МВС, магазинах торгівлі транспортними засобами, подавати та отримувати різні довідки, документи, заяви, сплачувати митні збори та в разі необхідності інші платежі, керувати автомобілем, проводити всі дії з питань розмитнення транспортного засобу , всюди за мене розписуватися , підписувати всі необхідні договори, декларацію на ввезення транспортного засобу індивідуального користування, оформлення митних документів, одержувати та здавати номерні знаки, отримати належні йому від продажу гроші та виконувати всі дії, пов`язані з даною довіреністю, що підтверджується довіреністю від 07.09.2020, посвідченою приватним нотаріусом Шахматовою І.В. на не офіційному бланку. 02.11.2020 між відповідачем-3 та відповідачем-4 укладений Договір найму (оренди) транспортного засобу №2887/02.11.2020 за яким відповідач-3 передає, а відповідач-5 приймає в тимчасове платне користування (в найм/оренду) автомобіль марки Toyota, модель Land Cruiser 150 універсал-В 2018 р.в., колір сірий, номер кузова [NUMBER] , р.н. [NUMBER] , зареєстрований на позивача, який може використовуватись відповідачем-4 при здійсненні особистих потреб, а також передаватися третім особам на умовах прокату, на підставі відповідно укладеного договору, використання автомобіля можливо на території України, за винятком Луганської та Донецької областей, зони проведення ООС та за адміністративними межами України, строком на 30 діб, тобто до 02.12.2020. 02.11.2020 відповідач-3 передав, а відповідач-4 прийняв транспортний засіб марки Toyota, модель Land Cruiser 150 універсал-В 2018 р.в., колір сірий, номер кузова [NUMBER] , р.н. [NUMBER] , на термін оренди з 02.09.2020 до 02.09.2021, що підтверджено Актом прийому-передачі від 02.11.2020. 06.11.2020 між відповідачем-4 та відповідачем-1 укладений Договір прокату автомобіля №890 терміном дії до 09 год. 00 хв. 07.11.2020, відповідно до умов якого, відповідач-4 передає, а відповідач-1 приймає у строкове платне користування автомобіль марки Toyota, модель Land Cruiser 150 універсал-В 2018 р.в., колір сірий, номер кузова [NUMBER] , р.н. [NUMBER] , технічний паспорт [NUMBER] , цільове призначення предмету прокату: автомобіль повинен використовуватись наймачем для задоволення побутових невиробничих потреб для пересування по автомобільних дорогах загального користування. 07.11.2020 між відповідачем-4 та відповідачем-1 укладений Договір прокату автомобіля №894 терміном дії до 14 год. 00 хв. 09.11.2020, відповідно до умов якого, відповідач-4 передає, а відповідач-1 приймає у строкове платне користування автомобіль марки Toyota, модель Land Cruiser 150 універсал-В 2018 р.в., колір сірий, номер кузова [NUMBER] , р.н. [NUMBER] , технічний паспорт [NUMBER] , цільове призначення предмету прокату: автомобіль повинен використовуватись наймачем для задоволення побутових невиробничих потреб для пересування по автомобільних дорогах загального користування. 09.11.2020 між відповідачем-6 (Комісіонер) та позивачем (комітент), в інтересах якої діє [PERSON] , на підставі документу №НМВ 160572 від 07.09.2020, посвідченого приватним нотаріусом, укладений Договір комісії №7849/20/005775 від 09.11.2020, відповідно до умов якого комісіонер зобов`язується за дорученням комітента за комісійну плату вчинити за рахунок комітента від свого імені один/або декілька правочинів щодо продажу транспортного засобу марки Toyota, модель Land Cruiser 150 універсал-В 2018 р.в., колір сірий, номер кузова [NUMBER] , р.н. [NUMBER] , свідоцтво про реєстрацію [NUMBER] , зареєстрований за власником 26.08.2020. 09.11.2020 між відповідачем-6 та відповідачем-1 укладений Договір купівлі-продажу транспортного засобу №7849/20/005775, відповідно до умов якого відповідач-6 зобов`язується передати, а відповідач-1 прийняти транспортний засіб марки Toyota, модель Land Cruiser 150 універсал-В 2018 р.в., колір сірий, номер кузова [NUMBER] , р.н. [NUMBER] , свідоцтво про реєстрацію [NUMBER] , зареєстрований за власником 26.08.2020, передача транспортного засобу продавцем і прийняття його покупцем здійснюється після повної оплати вартості майна в момент підписання цього договору, покупець набуває право власності на транспортний засіб з моменту підписання сторонами даного Договору купівлі-продажу, сторони не мають майнових претензій одна до одної з моменту підписання цього Договору. 02.12.2020 відповідач-4 повернув, а відповідач-3 прийняв транспортний засіб марки Toyota, модель Land Cruiser 150 універсал-В 2018 р.в., колір сірий, номер кузова [NUMBER] , р.н. [NUMBER] , на термін оренди з 02.09.2020 до 02.09.2021, що підтверджено Актом повернення транспортного засобу від 02.12.2020. 14.12.2020 між відповідачем-5 та відповідачем-1 укладений Договір №11517 прокату автомобіля термін дії до 16 год. 00 хв. 17.12.2020. 17.12.2020 між відповідачем-1 та відповідачем-2 укладений Договір купівлі-продажу транспортного засобу №8045/2020/2345690, відповідно до умов якого відповідач-1 зобов`язується передати, а відповідач-2 прийняти транспортний засіб марки Toyota, модель Land Cruiser 150 універсал-В 2018 р.в., колір сірий, номер кузова [NUMBER] , р.н. [NUMBER] , свідоцтво про реєстрацію № [NUMBER] від 15.12.2020. 23.12.2020 позивач звернулась по Харківської місцевої прокуратури №2 із заявою про оголошення належного їй автомобіля марки Toyota, модель Land Cruiser 150 універсал-В 2018 р.в., колір сірий, номер кузова [NUMBER] у розшук за заволодіння невстановленою особою вказаним автомобілем внаслідок шахрайських дій. 23.12.2020 в ЄРДР зареєстроване кримінальне провадження №42020221080000367 з обставин незаконного заволодіння транспортним засобом марки Toyota, модель Land Cruiser 150 універсал-В 2018 р.в., колір сірий, номер кузова [NUMBER] , належного позивачу на праві власності, що вбачається з витягу з ЄРДР від 23.12.2020. Висновком експерта № 1209 від 25.02.2021, встановлено, що підпис від імені позивача у Договорі комісії №7849/20/005775 від 09.11.2020, розташований на зворотній стороні документу, у графі «комітент [PERSON] », - виконаний не позивачем, а іншою особою. 26.05.2021 відповідачу-1 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбачено ч.3 ст.289 КК України з обставин незаконного заволодіння транспортним засобом марки Toyota, модель Land Cruiser 150 універсал-В 2018 р.в., колір сірий, номер кузову [NUMBER] . Встановивши фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, дослідивши та оцінивши надані докази в сукупності, проаналізувавши законодавство, яке регулює спірні правовідносини, суд висновує: Згідно з ч.1 ст. 15, ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково. Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст.ст. 317, 319 ЦК України власнику належить право розпоряджатися своїм майном за власною волею. Відповідно до ч.1 ст.334 ЦК України право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з ст.392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Отже, на підтвердження наявності у позивача суб`єктивного права, на захист якого подано позов, останній повинен надати суду відповідні докази, що підтверджують його право на вказане майно, тобто право власності. Правове регулювання відносин, пов`язаних з купівлею-продажем транспортних засобів, здійснюється на підставі положень ЦК України з урахуванням загальних положень про договір та спеціальних правил, закріплених у відповідних положеннях Закону України «Про дорожній рух» та Правилах державної реєстрації та обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів та мотоколясок, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1388 від 07.09.1998 (далі:Правила). Статтею 330 ЦК України встановлено, що в разі, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до ст. 388 ЦК України майно не може бути витребуване у нього. Згідно зі ст.387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави, заволоділа ним. Витребування майна шляхом віндикації застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема, якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору. Віндикаційний позов заявляється власником при порушенні його правомочності володіння, тобто тоді, коли майно вибуло з володіння власника: (а) "де факто" фізичне вибуття майна з володіння власника має місце у випадку, коли воно в нього викрадене, загублене ним тощо; (б) "де юре" юридичне вибуття майна з володіння має місце, коли воно хоч і залишається у власника, але право на нього зареєстровано за іншим суб`єктом. Віндикація це передбачений законом основний речово-правовий спосіб захисту цивільних прав та інтересів власника майна чи особи, що має речове право на майно (титульного володільця), який полягає у відновленні становища, що існувало до порушення, шляхом повернення об`єкта права власності у володіння власника (титульного володільця) з метою відновлення права використання власником усього комплексу його правомочностей. Майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача з підстав, передбачених частиною першою статті 388 ЦК України. Частина ч.1 ст.388 ЦК України стосується випадків, коли набувач за відплатним договором придбав майно в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач). У такому випадку власник має право витребувати це майно від набувача лише в разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. У частині третій цієї статті передбачено самостійне правило: якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача в усіх випадках. Власник з дотриманням вимог ст.ст. 387 і 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача. Для такого витребування, оспорювання правочинів щодо спірного майна і документів, що посвідчують відповідне право, не є ефективним способом захисту права власника. Подібний висновок викладений в постанові Верховного Суду від 19 травня 2021 року у справі № 201/12569/16-ц. За змістом ч.5 ст.12 ЦК України добросовісність набувача презюмується, тобто незаконний набувач вважається добросовісним, поки не буде доведено протилежне. Якщо судом буде встановлено, що набувач знав чи міг знати про наявність перешкод до вчинення правочину, в тому числі про те, що продавець не мав права відчужувати майно, це може свідчити про недобросовісність набувача і є підставою для задоволення позову про витребування у нього майна. При цьому в діях набувача не повинно бути і необережної форми вини, оскільки він не лише не усвідомлював і не бажав, а й не допускав можливості настання будь-яких несприятливих наслідків для власника. Отже, правова мета віндикаційного позову полягає в поверненні певного майна законному власнику в його фактичне володіння. Виникнення права на витребування майна від добросовісного набувача на підставі ч.1 ст.388 ЦК України залежить від того, у який спосіб майно вибуло з його володіння. Ця норма передбачає вичерпний перелік підстав, за наявності яких за власником зберігається право на витребування свого майна від добросовісного набувача. Однією з таких підстав є вибуття майна з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі, іншим шляхом. Таким чином, можливість витребування майна з володіння іншої особи законодавець ставить у залежність, насамперед, від змісту правового зв`язку між позивачем та спірним майном, його волевиявлення щодо вибуття майна, а також від того, чи є володілець майна добросовісним, чи недобросовісним набувачем, та від характеру набуття майна (оплатно чи безоплатно). Указане тлумачення ч.1 ст.388 ЦК України є сталим у правовій доктрині та судовій практиці. Правомірність володіння майном виникає на підставі певного юридичного факту, зокрема, укладення відповідного договору. Такий договір може укладатись як усно, так і письмово. Якщо власник майна передає іншій особі у володіння певне майно добровільно, проте, без відповідного письмового оформлення договірних відносин, за винятком випадків, коли законом встановлена обов`язкова письмова форма такого правочину, то за загальним правилом вважається, що власник правомірно передав майно у володіння іншої особи. Під неправомірним заволодінням потрібно розуміти заволодіння особою чужим майном усупереч волі його власника. Умовою, що визначає відмінність між правомірним та неправомірним володінням особою майном, є наявність відповідної волі власника на передання володіння таким майном іншій особі. За змістом п. 2.2 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001, власник транспортного засобу, а також особа, яка використовує такий транспортний засіб на законних підставах, можуть передавати керування транспортним засобом іншій особі, що має при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії. Власник транспортного засобу може передавати такий засіб у користування іншій особі, що має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, передавши їй реєстраційний документ на цей транспортний засіб. Таким чином, фактична передача транспортного засобу разом із реєстраційним документом на цей транспортний засіб є правомірним способом набуття володіння такою особою (фактичним володільцем) щодо набутого в такий спосіб автомобіля. Таке володіння вважатиметься правомірним, навіть за відсутності будь-яких документів, виданих від імені власника (довіреності, договору тощо), допоки протилежне не буде встановлено. У випадку, коли річ вибуває з володіння власника за його бажанням, власник сам несе ризик вибору контрагента, якому він вирішив довірити своє майно. Отже, у разі наявності волі власника щодо передання іншій особі транспортного засобу, доказом якої є наявність у володільця реєстраційного документа на цей транспортний засіб, відсутні підстави вважати, що така особа володіє транспортним засобом неправомірно. Вищевикладене дає підстави дійти висновку, що у випадку, передачі (вручення) власником із власної волі рухомої речі іншій особі, що мало наслідком позбавлення можливості впливу на таку річ, цю ситуацію слід кваліфікувати, як вибуття рухомої речі з володіння власника за його волею. Не вважається вибуттям транспортного засобу з володіння власника (особи, якій він передав майно у користування) таким, що відбулося не з його волі у розумінні положень п.3 ч.1 ст.388 ЦК України у випадку передачі майна власником іншій особі у користування. Якщо воля на передачу володіння мала місце і потім відповідна річ була відчужена (неважливо - особою, якій власник передав володіння, чи будь-якою іншою особою), то задоволення віндикаційного позову до добросовісного набувача цієї речі виключається. При цьому відсутні підстави стверджувати, що має йтися лише про таку втрату володіння річчю з волі власника, яка зумовлена наданням власником іншій особі права розпоряджатися цією річчю, адже змішування волі власника на передання речі у фактичне володіння іншої особи та мотивів такого передання є неприпустимим. Так само не має значення, чи була відповідна річ передана власником у володіння іншої особи на певному правовому титулі чи без установлення такого. Цей підхід ґрунтується на давній максимі германського права "Hand muss Hand wahren" (нім.: "рука за руку відповідає"), що означає: лише речі, які буквально вийшли з рук власника проти його волі, можуть бути витребувані. Натомість речі, які були власником добровільно передані особі, яка їх відчужила, чи втратила з подальшим відчуженням іншою особою, не можуть бути витребувані в добросовісного набувача. Власник речі, у даному випадку автомобіля, повинен нести ризик обрання контрагента, який може своєю недобросовісною поведінкою позбавити його права на витребування своєї речі. У такому разі власник може захистити своє право шляхом звернення з позовом про відшкодування збитків до особи, якій він передав річ у користування і володіння, оскільки спірне майно вибуло з його власності з його волі, а тому правовий механізм, передбачений вимогами ст.388 ЦК України, застосуванню до спірних правовідносин не підлягає. Подібні висновки щодо неможливості витребування майна у добросовісного набувача із застосуванням правового механізму, передбаченого ст.388 ЦК України, у випадку добровільної передачі автомобіля у тимчасове користування, тобто за наявності відповідної волі власника на передання володіння таким майном іншій особі, висловлені Верховним Судом у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 02.06.2021 у справі № 761/44057/19 (провадження № 61-19405св20); у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 19.07.2023 у справі № 753/18555/19 (провадження № 61-4246св23) та Об`єднаною палатою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у постанові від 11.12.2023 (провадження №61-1371св23). Судом встановлено, що спірний автомобіль вибув з фактичного володіння позивача за її волею, оскільки переданий відповідачу-3 за Договором найму (оренди) транспортного засобу від 02.09.2020. Таким чином, саме позивач розпорядилась належним їй автомобілем і прийняла рішення про передачу автомобіля у користування іншій особі, тобто взяла на себе усі ризики щодо можливості неповернення автомобіля відповідачем-3 у своє володіння. Отже, позивач неналежним чином поставилась до вибору особи, якій вона передала річ, а відтак, позбавляється права вимагати повернення речей від добросовісного набувача, але їй надається можливість вимагати відшкодування збитків від особи, яка не повернула річ. Власник майна має право звернутись з відповідним позовом до особи, якій добровільно передав транспортний засіб. Таким чином, оскільки спірний автомобіль вибув з володіння власника - позивача, за її волею, що не спростовано відповідними доказами, майно не підлягає витребуванню від добросовісного набувача на підставі віндикаційного позову. Положеннями ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Відповідно до усталеної практики ЄСПЛ стаття 1 Першого протоколу до Конвенції закріплює три правила: 1) у першому реченні першого абзацу - загальне правило, що фіксує принцип мирного володіння майном; 2) у другому реченні того ж абзацу - охоплює питання позбавлення майна й обумовлює таке позбавлення певними критеріями; 3) у другому абзаці - визнає право договірних держав, серед іншого, контролювати використання майна в загальних інтересах. Друге та третє правила, які стосуються конкретних випадків втручання у право мирного володіння майном, мають тлумачитися у світлі загального принципу, закладеного у першому правилі (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява № 19336/04), § 166-168). Оскільки останній набувач спірного автомобіля відповідач-2 набув право власності на підставі оплатного договору купівлі-продажу автомобіля, і майно не є таким, що вибуло з володіння позивача поза її волею, суд дійшов висновку про неможливість витребування автомобіля від добросовісного набувача. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорювання. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорювання та спричиненим цими діяннями наслідкам. Обрання позивачем неналежного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови в позові. Подібний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22.06.2021 у справі №200/606/18. Суд зазначає, що позовні вимоги в частині визнання недійсними договорів комісії та купівлі-продажу є неналежним способом захисту порушеного права, оскільки в даному випадку норма частини першої ст. 216 ЦК України не може застосовуватись як підстава для повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, яке в подальшому відчужене набувачем третій особі, оскільки надає право повернення майна від однієї сторони правочину іншій стороні правочину, який визнано недійсним. Захист порушених прав особи, що вважає себе власником майна, яке було неодноразово відчужене, можливий шляхом пред`явлення віндикаційного позову до останнього набувача цього майна з підстав, передбачених ст.ст. 387, 388 ЦК України. Відповідно до правового висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постанові від 14.11.2018 у справі № 183/1617/16, задоволення вимоги про витребування майна з незаконного володіння особи, за якою воно зареєстроване на праві власності, відповідає речово-правовому характеру віндикаційного позову та призводить до ефективного захисту прав власника. У тих випадках, коли має бути застосована вимога про витребування майна з чужого незаконного володіння, вимога власника про визнання права власності чи інші його вимоги, спрямовані на уникнення застосування приписів ст.ст. 387, 388 ЦК України, є неефективними. Отже, вимоги позивача про визнання за нею права власності на транспортний засіб марки Toyota, модель Land Cruiser 150 універсал-В 2018 р.в., колір сірий, номер кузова [NUMBER] ; визнання недійним договору найму (оренди) транспортного засобу №2887 від 03.09.2020, укладеного між ФОП [PERSON] та ФОП [PERSON] ; визнання недійсним договору найму (оренди) транспортного засобу №2887 від 02.11.2020, укладеного між ФОП [PERSON] та ФОП [PERSON] ; визнання недійсним договору комісії №7849/20/005775, укладеного між ТОВ «Укравтотрейд-Групп» та [PERSON] ; визнання недійсним договору купівлі-продажу транспортного засобу №78/20/005775 укладеного між ТОВ «Укавтотрейд-Групп» та [PERSON] є неефективним способом захисту. Як зазначалось судом раніше, належним способом захисту є вимога відшкодування збитків, заявлена до особи, яка не повернула річ. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог. Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі відмови в позові покладаються на позивача. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть учать у справі, у відповідності до вимог ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічними засобами не здійснюється.

Outcome: dismissed