Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-20 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд із позовною заявою, в якій зазначив, що він та [PERSON] у зареєстрованому шлюбі не перебувають, однак мають спільну дитину - [PERSON] , [INFO] . Син [PERSON] зареєстрований у [ADDRESS] , хоча фактично проживає із ним у [ADDRESS] . Відповідачка з 2020 року й дотепер за вказаною адресою не проживає. Указав, що вихованням і утриманням сина займається він, у цьому йому допомагає його батько [PERSON] . У будинку [PERSON] він із сином проживає, у ньому для сина створені належні умови для проживання, фізичного та духовного розвитку. Згідно із судовим наказом, виданим Нововолинським міським судом Волинської області від 12.05.2021, із відповідачки на його користь стягуються аліменти на утримання сина. Станом на 30.09.2023 заборгованість зі сплати аліментів становить 34433,04 грн. Зазначив, що відповідачка має можливість спілкуватися з сином, позивач ніколи не створював перешкоди в побаченнях з дитиною, а, навпаки, бажав, щоб між сином і матір`ю були гарні стосунки. Розуміючи, що дитині не вистачає материнської любові, ласки, турботи, він інколи привозив сина за своєї ініціативою до відповідачки, де син в його присутності спілкувався з матір`ю. Проте він помітив погіршення емоційного та фізичного стану сина після такого спілкування. [PERSON] переважно не мала бажання спілкуватися із [PERSON] , що травмувало психіку дитини. Уважає, що спілкування з матір`ю суперечить інтересам неповнолітньої дитини. Відповідачка не бажає спілкуватися з сином та брати участь у його вихованні, не намагається налагодити взаємовідносини з дитиною, продовжує жити своїм життям, у якому немає місця для сина. Уважає, що така поведінка відповідачки свідчить про ухилення від виховання дитини, свідоме нехтування нею своїми батьківськими обов`язками і небажання їх виконувати. Просить позбавити [PERSON] батьківських прав щодо малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , як таку, що ухиляється від виконання обов`язків із виховання дитини. Нововолинський міський суд Волинської області ухвалою від 08 січня 2024 року передав дану справу за підсудністю до Ратнівського районного суду Волинської області. Ратнівський районний суд Волинської області ухвалою від 06 лютого 2024 року позовну заяву прийняв до розгляду, відкрив провадження у справі. Згідно з ухвалою від 28 березня 2024 року суд відмовив у прийнятті визнання відповідачкою позову, закрив підготовче провадження, призначив справу до судового розгляду по суті. Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю з підстав, зазначених у заяві. Пояснив, що спочатку він та [PERSON] проживали у м. Нововолинську в будинку його батька. У 2017 році народився син [PERSON] . У 2020 році відповідачка вийшла із відпустки на роботу й систематично почала затримуватися на роботі, не поверталася додому. Восени 2020 року вона зібрала речі й змінила місце проживання. На його запитання про долю дитини, вона відповіла про те, що це її не цікавить. Згодом він привозив до неї сина, на той час вона проживала з іншим чоловіком, з яким народила дитину. У 2021 році з огляду на відмову відповідачки надавати допомогу на утримання сина він звернувся до суду із заявою про стягнення аліментів. У 2021 році [PERSON] бачила дитину 2-3 рази, обіцяла синові, що буде спілкуватися з ним, телефонувати, однак цього не робила. Син плакав, не дочекавшись дзвінків і зустрічей з матір`ю. Жодного разу [PERSON] не ночував у матері. Востаннє син зустрічався із матір`ю 04 січня 2024 року, тоді відповідачка передала дитині пакет цукерок. [PERSON] на даний час не бажає бачитися із матір`ю, дзвонити до неї. [PERSON] навчанням сина не цікавиться, у школі жодного разу не була, на засідання органу опіки й піклування не приходила. Представник позивача пояснив, що відповідачка будь-якої участі у вихованні сина не бере, із ним не спілкується, результатами навчання не цікавиться, про його фізичний та духовний розвиток не дбає. Для дитини єдиною значимою людиною в її житті є батько, який піклується про нього, доглядає його. Просить позов задовольнити. Представник органу опіки й піклування [PERSON] висловила думку про підставність позову. Пояснила, що за зверненням позивача комісія служби у справах дітей виїжджала за місцем проживання дитини, а саме до будинку батька позивача, де останній проживає разом із сином. У приміщенні створені усі належні умови для проживання та виховання дитини. Зі слів сусідів мати дитини із ним не проживає. У ході перевірки установлено, що [PERSON] до школи, яку відвідує син, не з`являється, результатами його навчання не цікавиться. Під час спілкування з малолітнім [PERSON] установлено, що він бажає проживати із батьком, до матері інтересу не виявляє. Відповідачка у судове засідання не з`явилася. Двічі надіслала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності та визнання позову, у прийнятті якого суд відмовив. Суд, заслухавши пояснення позивача, його представника, представника третьої особи, показання малолітнього свідка [PERSON] , дослідивши письмові докази, дійшов висновку про таке. Судом установлено, документально підтверджено свідоцтвом про народження (а.с.94, що батьками [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] . Сторони у шлюбі не перебували. Згідно із наказом Нововолинського міського суду від 12.05.2021 (а.с.10) постановлено стягувати із [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON] у розмірі частки заробітку (доходу), починаючи із 30 березня 2021 року до досягнення дитиною повноліття. Відповідачка допустила заборгованість зі сплати аліментів, яка станом на 30 вересня 2023 року становить 34433, 04 грн, про що свідчить довідка Володимирського відділу ДВС (а.с.11). На час розгляду справи заборгованість не погашена. Із пояснень позивача, представника служби у справах дітей, показань малолітнього свідка [PERSON] , актів комісії КП «Управляюча житлова компанія» від 15.12.2023 убачається, що [PERSON] з моменту народження по даний час проживає у [ADDRESS] без реєстрації місця проживання разом із своїм батьком [PERSON] . Ці ж докази свідчать про те, що [PERSON] із 2020 року за вказаною адресою не проживає. Дитина сторін із 16 січня 2020 року по 30 червня 2023 року відвідувала заклад дошкільної освіти №1 м. Нововолинська. Участь у вихованні та навчанні сина брав лише тато [PERSON] , який регулярно цікавився його успіхами, відвідував батьківські збори, завжди знаходився на зв`язку із вихователями. Дитина була забезпечена усім необхідним для перебування у садку, завжди була чиста й охайна. Вказані обставини стверджено характеристикою малолітнього [PERSON] за підписом вихователя [PERSON] та директора закладу [PERSON] (а.с.9). Із наданої класним керівником [PERSON] та директором А.Кобиш характеристики [PERSON] за місцем навчання у Нововолинському ліцеї №2 від 08.12.2023 (а.с.8) убачається, що батько дитини дбає про навчання та виховання сина, забезпечує його потреби, завжди перебуває на зв`язку, відвідує батьківські збори. За період навчання сина матір [PERSON] жодного разу в ліцеї не була. Виконавчий комітет Нововолинської міської ради рішенням від 21.03.2024 №285 (а.с.79) затвердив висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] щодо малолітнього [PERSON] . Із висновку вбачається, що під час бесіди із дитиною установлено, що вона проживає із батьком [PERSON] та дідусем [PERSON] , які займаються його вихованням , відводять та забирають зі школи. [PERSON] повідомив, що востаннє бачив маму на свій день народження у січні 2024 року. Батько дитини пояснив, що крім привітань з нагоди дня народження, [PERSON] ініціативи щодо зустрічей із дитиною не проявляє. Згідно із цим же висновком питання щодо доцільності чи недоцільності позбавлення відповідачки батьківських прав щодо малолітнього [PERSON] розглядалося на засіданні комісії з питань захисту прав дитини 29 лютого 2024 року та 18 березня 2024 року за участі батька дитини. [PERSON] на засідання не з`явилася, у поданій заяві просила питання розглянути за її відсутності, проти позбавлення її батьківських прав не заперечила. Комісією установлено, що [PERSON] не зверталася ні до поліції, ні до органу опіки та піклування із заявами про створення їй перешкод у вихованні дитини. Малолітній свідок [PERSON] дав показання суду про те, що не бажає бачити матір, хоче проживати із батьком та дідусем. Матір до нього не телефонує, не приїжджає. Про нього піклуються тільки тато і дідусь. За правилами статей 3, 18 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Статтями 12-15 Конвенції визначено право дитини висловлювати свою думку (право бути почутою). На рівні внутрішнього законодавства України принцип урахування найкращих інтересів дитини викладно у пункті 8 статті 7 СК України та у статті 11 Закону України «Про охорону дитинства», згідно з положеннями яких регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини; предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів дитини. Право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (рішення Європейського Суду з прав людини (далі-Європейський Суд) у справі «Савіни проти України» (Saviny v. Ukraine) § 47, рішення у справі «Хант проти України» (Hunt v.Ukraine), § 49). Враховуючи особливості правовідносин, що склались між сторонами, необхідно з однієї сторони розглянути правомірність втручання у право відповідача на повагу до сімейного життя, що гарантовано статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а з іншого - дослідити питання щодо забезпечення прав неповнолітньої дитини на спілкування з батьком із врахуванням, при цьому, якнайкращих інтересів дитини (статті 1, 9 Конвенції про права дитини). Статтею 164 СК України визначені підстави позбавлення батьківських прав матері, батька дитини. Так, батьки можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків з виховання дитини (пункт 2 частини першої). Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини. Забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини. Згідно із роз`ясненнями, викладеними у пункті 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, правові наслідки позбавлення батьківських прав визначено статтею 166 СК України. Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращий бік неможливо, і лише тоді, коли самі батьки не бажають та не вживають жодних дій для відновлення й покращення стосунків із неповнолітніми дітьми. Пунктом 1 статті 9 Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону та процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: - у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; - у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним. Такі висновки узгоджуються із висновком, викладеним у постанові Верховного Суду від 29 вересня 2021 року в справі № 459/3411/18. З огляду на наведене, суд уважає встановленими ті обставини, що після залишення місця проживання дитини у м. Нововолинську відповідачка припинила спілкування з позивачем та малолітнім сином, жодної участі у вихованні останнього не бере, аліменти на його утримання у примусовому порядку за рішенням суду не сплачує. Малолітня дитина [PERSON] перебуває на утриманні позивача, який самостійно займається його вихованням та дбає про його розвиток. Аналізуючи зазначені обставини, суд дійшов висновку про свідоме нехтування відповідачкою своїми батьківськими обов`язками та її байдужість до подальшої долі свого малолітнього сина, з яким спілкування не підтримує, що свідчить про самоусунення від виконання батьківських обов`язків, покладених на неї законом та нормами суспільної моралі. Доказів наявності будь-яких поважних причин, які б унеможливлювали виконання [PERSON] своїх батьківських обов`язків щодо дитини, матеріали справи не містять, відповідачкою не надано. Суд, погоджуючись із висновком органу опіки і піклування, урахувавши думку самої дитини, уважає наявними усі підстави для ухвалення рішення про позбавлення батьківських прав відповідачки щодо її малолітнього сина [PERSON] . Задовольняючи позов, суд стягує із відповідачки на користь позивача 1073, 60 коп сплаченого останнім судового збору.

Outcome: approved