Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-20 00:00:00

21.03.2024 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , треті особи: Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області, Міністерство оборони України, Ширяївський відділ ДРАЦС у Березівському районі Одеської області Південного МУ МЮ (м. Одеса), в якому просить встановити факт батьківства громадянина України [PERSON] , який народився [INFO] в смт. Авангард Овідіопольського району Одеської області і помер [INFO] , відносно дітей, народжених громадянкою України [PERSON] , [INFO] - [PERSON] , яка народилась [INFO] в смт. Ширяєве Ширяївського району Одеської області; - [PERSON] , який народився [INFO] в смт. Ширяєве Ширяївського району Одеської області; - [PERSON] , який народився [INFO] в смт. Ширяєве Ширяївського району Одеської області. Також, позивач просить суд внести зміни до - актового запису №158 про народження [PERSON] , [INFO] , складеного 17.06.2015 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Ширяївського районного управління юстиції в Одеській області; - актового запису №201 про народження [PERSON] , [INFO] , складеного 26.09.2017 року Ширяївським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області; - актового запису №66 про народження [PERSON] , [INFO] , складеного 06.04.2019 року Ширяївським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, вказавши батьком дітей [PERSON] , громадянина України, який народився [INFO] в смт. Авангард Овідіопольського району Одеської області. Свої вимоги позивач обґрунтувала тим, що вона в період з 2014 року перебувала у фактичних шлюбних відносинах без реєстрації шлюбу з [PERSON] , [INFO] . Позивач з померлим проживали разом однією сім`єю за місцем реєстрації позивача в [ADDRESS] , та вели спільне господарство. В результаті спільного проживання у них народилися діти: [INFO] донька [PERSON] , [INFO] - син [PERSON] , [INFO] - син [PERSON] , [INFO] - син [PERSON] . В період 2014-2023 позивач з [PERSON] проживали разом, вели спільне господарство та мали спільний бюджет, несли витрати на придбання продуктів харчування та речей для спільного користування, оплату комунальних послуг, на утримання житла в належному стані, ремонтували його, виховували та утримували 4-х дітей, щодо яких [PERSON] визнавав своє батьківство. Оскільки позивач, як мати вищевказаних дітей, у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] не перебувала, то запис про батька дітей, окрім сина [PERSON] , в актових записах та у свідоцтвах про народження [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] було вчинено відповідно до положень ч. 1 ст. 135 СК України - за прізвищем матері, а ім`я та по батькові записано за вказівкою позивача як [PERSON] . 22.03.2023 року [PERSON] був призваний на військову службу за мобілізацією та проходив військову службу у складі 3 десантно-штурмового відділення 1 десантно-штурмового взводу 12 десантно-штурмової роти 3 десантно-штурмового батальону військової частини [NUMBER] . 20.09.2023 року поблизу населеного пункту Мала Токмачка Пологівського району Запорізької області [PERSON] , [INFO] , загинув під час виконання військового обов`язку. Про смерть [PERSON] , [INFO] , Ширяївським відділом ДРАЦС у Березівському районі Одеської області Південного МУ МЮ (м. Одеса) складено відповідний актовий запис за №207 та видано свідоцтво про смерть серії [NUMBER] . Відповідно до свідоцтва про народження [PERSON] , виданого на підставі актового запису за №15, складеного 20.03.1992 року Прилиманською сільською радою Овідіопольського району Одеської області, він народився [INFO] в смт. Авангард Овідіопольського району Одеської області і його батьками є [PERSON] та [PERSON] . Позивач вважає, що неповнолітні [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , як неповнолітні діти загиблого (померлого) військовослужбовця [PERSON] , мають у рівних частках з його матір`ю відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 16 та ст.. 16-1 ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 року №2011-ХІІ, право на призначення Міністерством оборони та отримання одноразової грошової допомоги, для чого необхідно надати свідоцтво про народження дитини, як то передбачено Порядком призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року № 975). Позивач зазначає в позові, що відповідно до наведеного, у неї з відповідачем наявний спір щодо права дітей на отримання одноразової грошової допомоги. Крім цього, ЗУ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 року № 2262-ХІІ передбачена, зокрема, пенсія у разі втрати годувальника сім`ям військовослужбовців, якщо годувальник помер у період проходження служби (ст. 29); право на яку мають члени сімей загиблих, до яких віднесені і непрацездатні діти, якими вважаються і діти, які не досягли 18 років (ст. 30); пенсію згідно з цим Законом призначають органи Пенсійного фонду України (ст. 49). Виходячи з наведеного, позивачу для отримання на дітей від [PERSON] - [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] зазначених вище одноразової грошової допомоги та пенсії в разі втрати годувальника, необхідно документально підтвердити його батьківство щодо дітей з отриманням свідоцтв про їх народження, в яких померлий [PERSON] зазначатиметься батьком. У зв`язку з вищевикладеним, дана обставина й стала підставою для звернення до суду з даним позовом. 19.04.2024 року до суду надійшли пояснення представника третьої особи Міністерства оборони України [PERSON], відповідно до яких остання заперечувала проти задоволення позовних вимог позивача, вважала їх необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню виходячи з наступного. Представник третьої особи в поясненнях зазначила, що з тексту позовної заяви та заявлених позовних вимог не зрозуміло, які права позивачки були порушені відповідачем. Суд розглядає в порядку окремого провадження справи, зокрема, про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Вважає, що позивачка обрала не правильний спосіб звернення до суду для встановлення факту, що має юридичне значення. Крім того, зазначає, що додана позивачем до позову довідка Ширяївської селищної ради №1648 від 29.11.2023 року про спільне проживання не є достатнім доказом того, що позивач з померлим проживали спільно однією сім`єю, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки в розумінні ст. 3 СК України, а інші докази, які б дали можливість зробити висновок, що вони дійсно проживали однією сім`єю на протязі останніх п`яти років до його смерті і були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, позивач до суду не надала. Також представник в поясненнях зазначає, що є незрозумілим те, чому саме за життя, з 2014 року по 2023 рік [PERSON] офіційно не визнав батьківство, якщо він фактично визнавав себе батьком дітей, як зазначає позивач, адже сама процедура визнання батьківства дуже проста: походження дитини від батька визначається за заявою жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Така заява може бути подана як до, так і після народження дитини до органу державної реєстрації актів цивільного стану. За загальним правилом, заяву необхідно подати особисто, що надає можливість впевнитись у добровільному волевиявленні осіб. Якщо заява про визнання батьківства не може бути подана особисто, вона може бути подана через представника або надіслана поштою, за умови її нотаріального засвідчення. Повноваження представника мають бути нотаріально засвідчені. Предметом доказування у справах про визнання батьківства або про встановлення факту батьківства є встановлення походження дитини від певної особи. Основним і найбільш достовірним є «тест на батьківство», так звана генетична експертиза. ЇЇ вірогідність складає 99,99 %. МО вважає, що достовірним доказом на підтвердження факту батьківства є саме ДНК-тест. Представник 3-ї особи вважає, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами факт батьківства [PERSON] по відношенню до [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , а тому відсутні правові підстави для задоволення позову. Позивач [PERSON] та представник позивача [PERSON] в підготовчому судовому засіданні позовні вимоги підтримали повністю та наполягали на задоволенні позовних вимог. На питання суду, чому померлий [PERSON] не визнавав батьківство своїх трьох дітей офіційно, позивач зазначила, що вони бажали отримувати державну соціальну допомогу як одинока матір. Відповідач [PERSON] в підготовчому судовому засіданні позов визнала та зазначила, що [PERSON] , [INFO] , є біологічним батьком дітей [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , а вона їх бабою. Відповідач також пояснила. що дійсно її померлий син проживав з позивачем [PERSON] без реєстрації шлюбу, в них народилося четверо дітей. Троє перших дітей син не зареєстрував як своїх дітей, а четвертого зареєстрував саме за наполяганням матері (відповідача). Відповідач не має жодних сумнівів що діти є її онуками. Представник третьої особи Міністерства оборони України [PERSON] в підготовчому судовому засіданні підтримала пояснення від 19.04.2024 року та вважала, що відсутні правові підстави для задоволення позову. Наполягала на тому, що для підтвердження достовірності походження дітей від загиблого [PERSON] є обов`язковим проведення генетичної експертизи. На питання суду, яким чином визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, представник позивача зазначила, що позовні вимоги повинні бути підтверджені генетичною експертизою, а також, що позивачем обрано невірний спосіб захисту (справа повинна розглядатись в окремому провадженні). Представник Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області в підготовче судове засідання не з`явилася, надала заяву про розгляд справи за відсутності представника ГУ, зазначила, що заперечень проти заяви не має. Представник Ширяївського відділу ДРАЦС у Березівському районі Одеської області Південного МУ МЮ (м. Одеса) в підготовче судове засідання не з`явилася, надала заяву про розгляд справи без її участі, зазначила, що заперечень проти заяви не має. Згідно положень ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідно до положень ст. 206 ЦПК України, позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає зо можливе ухвалити рішення за результатами підготовчого судового засідання. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. Статтею 51 Конституції України, ч. ч. 2 та 3 ст. 5 СК України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Держава має заохочувати та підтримувати материнство і батьківство та забезпечувати пріоритет сімейного виховання дитини. Отже, при регулюванні сімейних відносин держава має максимально враховувати інтереси дитини. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї (ч. 8 ст. 7 СК України). Відповідно до ч. 2 ст. 125 СК України якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається за заявою матері та батька дитини та за рішенням суду. Згідно ст. 130 СК України, у разі смерті чоловіка, який не перебував у шлюбі з матір`ю дитини, факт його батьківства може бути встановлений за рішенням суду. Заява про встановлення факту батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу. Заява про встановлення факту батьківства може бути подана особами, зазначеними у частині третій статті 128 цього Кодексу (матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття). Згідно п. 7 Постанови Пленуму ВСУ від 15.05.2006 N 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", у разі смерті чоловіка, який не перебував у шлюбі з матір`ю дитини, або смерті жінки, котра вважалась матір`ю останньої, факт їхнього батьківства (материнства) може бути встановлено за рішенням суду в окремому провадженні. Заяви про встановлення факту як батьківства, так і материнства суд приймає до розгляду, якщо запис про батька (матір) дитини в Книзі реєстрації народжень учинено згідно зі ст. 135 СК. Із заявою про встановлення факту батьківства до суду мають право звернутися матір, опікун (піклувальник) дитини, особа, яка її утримує та виховує, а також сама дитина, котра досягла повноліття, а факту материнства - батько й інші перелічені особи. Відповідно до п. 9 вказаної Постанови питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це. Висновки експертизи, у тому числі судово-генетичної, необхідно оцінювати з урахуванням положень ст. 212 ЦПК ( 1618-15 ), згідно з якою жоден доказ не має для суду наперед установленого значення, він оцінює докази в їх сукупності, а результати оцінки відображає в рішенні з наведенням мотивів їх прийняття чи відхилення. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Статтею 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до ст.79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Відповідно до ст.80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У постанові Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 591/6441/14-ц (провадження № 61-6030св18) зазначено, що СК України не визначає будь-яких особливостей предмету доказування у даній категорії справ. Доказами у такій справі можуть бути будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, показань свідків, письмових або речових доказів, висновків експертів. Тобто при вирішенні спору про визнання батьківства мають враховуватись усі передбачені законом докази в їх сукупності.

Outcome: approved