Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-12 00:00:00

Позивач звернувся до Жовтневого районного суду м. Запоріжжя з вказаним позовом, в якому просив : визнати квартиру [ADDRESS] спільною сумісною власністю подружжя її, [PERSON] та [PERSON] , який помер [INFO] ; визнати за [PERSON] право власності на подружню частку у спільному майні подружжя, а саме - 1/2 частку квартири [ADDRESS] , як дружиною померлого [INFO] [PERSON] ; визнати за нею право власності на 1/4 частку квартири [ADDRESS] у порядку спадкування за законом після померлого [PERSON] , який помер [INFO] , усього на 3/4 частини квартири [ADDRESS] . В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 06 лютого 1986 року [PERSON] розірвав шлюб з [PERSON] . Від даного шлюбу народилися відповідач - [PERSON] і третя особа - [PERSON] . З вересня 1987 року Позивач та [PERSON] стали проживати однією сім`єю за адресою: [ADDRESS] у батьків Позивачки, а потім вони проживали у квартирах за різними адресами. З цього часу між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю, а саме : вони мали спільний бюджет, спільно вели господарство, піклувалися один про одного, разом відпочивали, разом придбали побутову техніку, сплачували за комунальні послуги, мали взаємні права та обов`язки, а також, багато працювали та разом заощаджували кошти для придбання квартир. Наприкінці 1989 році Позивач та [PERSON] вирішили за спільні сумісні кошти придбати квартиру [ADDRESS] , у зв`язку із чим [PERSON] вступив в члени ЖБК. 22.01.1990 року вартість квартири у сумі 7562 руб. була виплачена ними у повному обсязі. У зв`язку із чим, право власності на зазначену квартиру, було зареєстровано за [PERSON] , а саме на підставі довідки, виданої житлово-будівельним кооперативом «Комунальник-11». 21 грудня 1991 за договором міни, посвідченому державним нотаріусом Першої Запорізької державної нотаріальної контори Кочетковою І.В., реєстровий № 1-4102 Позивач та [PERSON] обміняли квартиру [ADDRESS] на квартиру [ADDRESS] , в яку вони переїхали мешкати разом. Право власності на вказану квартиру було зареєстроване за [PERSON] . 28.08.1993 року за договором міни, посвідченим старшим державним нотаріусом Четвертої Запорізької державної нотаріальної контори Кузьменко О.Е., реєстровий № 1-4092 Позивачка з [PERSON] обміняли квартиру [ADDRESS] на трикімнатну квартиру [ADDRESS] , загальною площею - 65,9 кв.м., житловою площею - 43,0 кв.м. 02 липня 1996 року за договором купівлі-продажу, укладеному на Запорізькій Торговій Біржі «Торг-Інвест», реєстровий № 1754 Позивачка разом з [PERSON] за спільні кошти придбали двокімнатну квартиру [ADDRESS] , право власності на яку було також зареєстровано за [PERSON] . Після цього їх родина переїхала проживати в квартиру по [ADDRESS] , так як це було ближче до місця їх роботи та місця проживання батьків Позивачки. 03.10.1996 року за договором міни, укладеним на Запорізькій Торговій Біржі «Торг-Інвест», реєстровий № Н-1692 вони обміняли квартиру [ADDRESS] на двокімнатну квартиру [ADDRESS] , загальною площею 51,83 кв.м., житловою площею 30,2 кв.м. 18 серпня 2000 року Позивачка з [PERSON] уклали шлюб. Після реєстрації шлюбу подружжя вирішили провести реконструкцію та капітальний ремонт квартир [ADDRESS] та [ADDRESS] в єдину квартиру з метою поліпшення житлових умов їх родини. Обидві квартири, на час їх придбання Позивачкою та [PERSON] , знаходилися у стані, який потребував капітального ремонту. Чоловік Позивачки, [PERSON] , як до шлюбу так і після реєстрації шлюбу визнавав за Позивачкою право спільної сумісної власності подружжя на всі квартири, які вони разом придбали у період спільного проживання. Переплануванням та капітальним ремонтом були об`єднані дві квартири [ADDRESS] та [ADDRESS] в єдину квартиру загальною площею 128,95 кв.м.. При реконструкції в спірній квартирі було виконано об`єднання двох квартир в одну, закладений дверний отвір входу в квартиру [ADDRESS] , виконано закладення внутрішнього дверного пройому, демонтовані існуючі перегородки та зведені нові, розібрані підвіконні частини в пройомах виходів на лоджії, пробитий дверний пройом у внутрішній поперечній стіні діафрагмі. Все це потребувало від подружжя значних коштів, які вони вкладали в облаштування квартири, та значних зусиль для обладнання її, тому реконструкцію та капітальний ремонт спірної квартири робили поетапно, по мірі надходження коштів, тому подружжя повністю закінчили капітальний ремонт та переобладнання квартири лише в 2011 році. Рішенням Виконавчого комітету Запорізької міської ради № 183/84 від 25.05.2012 «про оформлення раніше виконаного перепланування квартир [ADDRESS] та [ADDRESS] з об`єданням та приєднанням частини коридору загального користування» за [PERSON] було оформлено право власності на квартиру [ADDRESS] , загальна площа якої - 128, 95 кв.м., житлова площа - 90,9 кв.м. На підставі зазначеного рішення Виконкому ЗМР департаментом житлового господарства та розподілу житлової площі ЗМР 20.10.2012 року [PERSON] було видано Свідоцтво про право власності на нерухоме майно на квартиру [ADDRESS] , загальна площа якої - 128, 95 кв.м., житлова площа -90,9 кв.м. Право власності на спірну квартиру за [PERSON] було зареєстровано в ОП «ЗМБТІ» 25.10.2012 року реєстраційний номер : 37939574, номер запису : 35824 в книзі . 213. На переконання позивача фактично за участю кожного з подружжя спірне нерухоме майно стало іншим. Воно є новоствореним. За час шлюбу воно істотно збільшилося у розмірі та у своїй вартості внаслідок спільних трудових та грошових затрат подружжя. Таким чином, змінився правовий режим нерухомого майна зі статусу спільної власності на статус спільного майна подружжя. Вважає, що квартира [ADDRESS] належить Позивачу [PERSON] та її померлому чоловіку, [PERSON] , на праві спільної сумісної власності подружжя в силу приписів ст. 112 ЦК УРСР в редакції 1963 р., Закону України «Про право власності», ст. ст. 60, 62 СК України. [INFO] помер [PERSON] . Позивач своєчасно звернулася до приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Задачиної Н.В. із заявою про прийняття спадщини після смерті чоловіка. Із заявою до приватного нотаріуса про прийняття спадщини звернувся також син померлого - [PERSON] , Відповідач по справі. Третя особа по справі, син померлого [PERSON] , з заявою про прийняття спадщини після смерті батька до нотаріуса не звертався. Оскільки постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії за вих. №114/02- 14 від 03.10.2023р., [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право власності на частини квартири [ADDRESS] , як на частку у спільному сумісному майні подружжя, звернулася до суду з вказаним позовом. Ухвалою суду від 12 жовтня 2023 року відкрите провадження по справі та визначено справу розглядати за правилами загального позовного провадження. Ухвалою суду від 05 лютого 2024 року закрите підготовче\~ провадження та призначено \~ справу до судового розгляду по суті. У вступному слові позивачка та її представник позовні вимоги підтримали, наполягали на задоволенні позову. Представник відповідача [PERSON] позов не визнав. В обґрунтування заперечень послався на те, що всі відносини з приводу набуття права власності квартир поширюється дія винятково ЦК УРСР 1963 р. та КпШС. Зазначив, що правила статей 22, 28, 29 КпШС не застосовують до спорів про поділ майна осіб, які живуть однією сім`єю, але не перебувають у зареєстрованому шлюбі. Такі спори мають вирішуватися згідно з п 1 ст. 17 Закону України «Про власність». Квартира [ADDRESS] придбавалась шляхом безперервної послідовності обмінів квартир, починаючи з квартири [ADDRESS] . Квартира [ADDRESS] була придбана [PERSON] внаслідок обміну квартири [ADDRESS] , яку він придбав за договором купівлі-продажу. Зазначив, що позивачкою не подано жодних доказів її власної участі у придбанні квартири [ADDRESS] , в т.ч. у наданні нею власних коштів з метою придбання квартири як учасниці спільної власності, в яку, за її твердженням, перейшла квартира [ADDRESS] з моменту її придбання [PERSON] . Показання свідків такими доказами бути не можуть Також, як на підставу своїх заперечень представник відповідача [PERSON] послався на те, що перепланування квартир [ADDRESS] вже було повністю завершено станом на 31.07.2002 р., що виключає застосування до правовідносин, що виникли між сторонами норм СК України. Крім того, вимога про визнання права власності в порядку спадкування не може бути задоволена в принципі, оскільки позивачка попередньо не зверталась до нотаріуса за вчиненням нотаріальної дії з видачі свідоцтва про право на спадщину. Третя особа [PERSON] до суду не з`явився , про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, пояснення на позов не надав, у зв`язку з чим на підставі ч.3 ст. 223 ЦПК України справу розглянуто у його відсутність. Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] - подруга родини, суду пояснила, що позивачка і [PERSON] , як подружжя, в 1987 році проживали в квартирі, яка належить їй на праві власності. Вона часто бувала у них в гостях, бачила апаратуру японського виробництва, яку вони придбали для родини. Потім їх родина проживала за різними адресами, поки вони не зробили капітальний ремонт в квартирі [ADDRESS] . Знає, що вони разом працювали, відпочивали, вели разом господарство, піклувалися один про одного, разом сплачували комунальні послуги. Від них обох їй відомо, що вони разом збирали гроші, на які придбали квартири, про які йде мова у позові. Свідок пояснила, що у 2000 році позивачка і [PERSON] одружилися. Вона бувала неодноразово у спірній квартирі, де бачила як майже на протязі 10 років відбувався капітальний ремонт та реконструкція. Свідок [PERSON] - двоюрідний брат позивачки, надав аналогічні пояснення, що і свідок [PERSON] . Крім того свідок суду пояснив, що його родина та родина сестри підтримували дружні стосунки, ходили один до одного у гості. Свідку відомо, що Позивачка і [PERSON] мали спільний бізнес. Від Позивачки та особисто від [PERSON] йому відомо, що вони разом забезпечили житлом дітей [PERSON] , а потім придбали житло для своєї родини. Також йому відомо від Позивачки та особисто від [PERSON] , а також від матері Позивачки, [PERSON] , яка є його рідною тіткою, що остання продала 2 земельні ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) в м.Запоріжжі (п. Сонячний), які належні їй на праві власності, а також однокімнатну квартиру після смерті батька позивачки [PERSON] , який помер у 2004 р. гроші від продажу нерухомості передала своій дочці Позивачці [PERSON] для ремонту квартири [ADDRESS] . Свідок [PERSON] - подруга родини, надала аналогічні пояснення, що і свідок [PERSON] , а також суду пояснила, що її родина та родина Позивачки і [PERSON] підтримували дружні стосунки, ходили один до одного у гості. Її чоловік [PERSON] працював в кооперативі [PERSON] . Свідок пояснила, що від Позивачки і особисто від [PERSON] їй відомо, що у період спільного проживання родиною вони разом за спільні грошові кошти придбали квартири. Про зазначене їй відомо, так як придбання кожної квартири вони разом святкували. Свідок [PERSON] , яка є подругою позивачки, пояснила , що з 1987 року її родина товаришувала з родиною Позивачки і [PERSON] .. Вона працювала бухгалтером в кооперативі, директором якого був [PERSON] , Позивачка працювала там же ж реалізатором. Свідок підтвердила, що їхні заробітні платні були майже однакові. Свідок надала суду аналогічні пояснення, що і свідок [PERSON] та свідок [PERSON] . Свідок пояснила, що їй від Позивачки і особисто від [PERSON] відомо, що у період спільного проживання родиною вони разом за спільні грошові кошти придбали квартири, про які йде мова у позові. Також від них обох їй відомо, що приблизно у 2006 році матір Позивачки продала 2 земельні ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) в м.Запоріжжі, які належали їй на праві власності, крім того приблизно у 2004 році була продана однокімнатна квартира після смерті батька Позивачки, гроші від продажу нерухомості були передані Позивачці [PERSON] , які вона витратила на ремонт квартири [ADDRESS] , після перепланування двох квартир в одну. Свідок пояснила, що знає, що ремонт в квартирі робився майже 10 років. Свідок [PERSON] працював в кооперативі [PERSON] з 1990 року. Свідок, пояснив що Позивачка і [PERSON] проживали весь час однією родиною. Він кілька разів після 1992 року на прохання [PERSON] перевозив речі їх родини з однієї квартири на іншу. В 2005 році він вже працював на фірмі, яка робила меблі і на заказ родини Позивачки і [PERSON] зробив кухню в спірну квартиру, в якій на той час робився ремонт. Після цього він був в квартирі у 2012 році на Дні народженні, на той час ремонт був зроблений повністю. Свідок [PERSON] - подруга родини Позивачки, суду пояснила, що знає Позивачку і [PERSON] з 1986 року, що з 1987р. вони проживали разом родиною, вона приходила до них у гості. В 2000 р. вони одружилися. Знає, що вони придбали дві квартири, які об`єднали в одну по вул. Запорізькій. Вона була в квартирах, десь в 2001 році, до того як там почався ремонт. Ремонт робили десь 10 років. Стан квартир до ремонту був не дуже хороший. Свідки [PERSON] і [PERSON] - будівельники, які в суді підтвердили, що вони робили капітальний ремонт в квартирі [ADDRESS] та в квартирі [ADDRESS] , об`єднавши їх в одну квартиру за адресою : квартира [ADDRESS] . Свідки підтвердили , що вони після 2000 року поетапно робили капітальний ремонт та реконструкцію за даною адресою. Як зазначили свідки, квартири потребували ремонту . Від тих квартир, що були раніше нічого не залишилося, свідки для Позивачки і [PERSON] зробили нову, зовсім іншу квартиру. Розраховувалися грошами з ними [PERSON] разом з позивачем. Суд, вислухавши вступне слово учасників справи, вислухавши пояснення свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що 06 лютого 1986 року [PERSON] розірвав шлюб з [PERSON] , що підтверджено свідоцтвом про розірвання шлюбу серії [NUMBER] . В той же час шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано 30 травня 1989 року , що вбачається зі свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] . Згідно довідки, виданої житлово-будівельним кооперативом «Комунальник-11», [PERSON] був членом ЖБК. 22.01.1990 року, вартість квартири по [ADDRESS] у сумі 7562 руб. ним була виплачена у повному обсязі. 21 грудня 1991 року за договором міни, який посвідчений державним нотаріусом Першої Запорізької державної нотаріальної контори Кочетковою І.В., реєстровий № 1-4102 [PERSON] обміняв квартиру [ADDRESS] на квартиру [ADDRESS] , що підтверджено договором міни від 21 грудня 1991 року 28.08.1993 року за договором міни, який посвідчений старшим державним нотаріусом Четвертої Запорізької державної нотаріальної контори Кузьменко О.Е., реєстровий № 1-4092 [PERSON] обміняв квартиру [ADDRESS] на трикімнатну квартиру [ADDRESS] , загальною площею - 65,9 кв.м., житловою площею - 43,0 кв.м. 02 липня 1996 року за договором купівлі-продажу, укладеному на Запорізькій Торговій Біржі «Торг-Інвест», реєстровий № 1754 [PERSON] придбав двокімнатну квартиру [ADDRESS] . 03.10.1996 року за договором міни, укладеним на Запорізькій Торговій Біржі «Торг-Інвест», реєстровий № Н-1692 [PERSON] обміняв квартиру [ADDRESS] на двокімнатну квартиру [ADDRESS] , загальною площею 51,83 кв.м., житловою площею 30,2 кв.м. 18.08.2000 року було зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] .. Рішенням Виконавчого комітету Запорізької міської ради № 183/84 від 25.05.2012 «Про оформлення раніше виконаного перепланування квартир [ADDRESS] та [ADDRESS] з об`єданням та приєднанням частини коридору загального користування» за [PERSON] було оформлено право власності на квартиру [ADDRESS] , загальна площа якої - 128, 95 кв.м., житлова площа - 90,9 кв.м.. На підставі зазначеного рішення Виконкому ЗМР департаментом житлового господарства та розподілу житлової площі ЗМР 20.10.2012 року [PERSON] було видано Свідоцтво про право власності на нерухоме майно на квартиру [ADDRESS] , загальна площа якої - 128, 95 кв.м., житлова площа -90,9 кв.м.. [INFO] [PERSON] помер. Після його смерті приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Задачиною Н.В. було заведено спадкову справу № 17/2023. Із заявами про прийняття спадщини за законом звернулася позивачка [PERSON] та син спадкодавця [PERSON] . Інший син померлого [PERSON] - [PERSON] із заявою про прийняття спадщини після смерті батька не звертався. 03.10.2023 року [PERSON] звернулася до приватного нотаріуса Задачиної Н.В. з заявою про видачу їй свідоцтва про право власності на частку у спільному сумісному майні подружжя, а саме - 1/2 частку квартири [ADDRESS] , як дружини померлого [INFO] [PERSON] . Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії за вих. №114/02- 14 від 03.10.2023р., їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право власності на частини квартири [ADDRESS] , як на частку у спільному сумісному майні подружжя. Матеріали справи свідчать про те, що з червня 1988 року по червень 1997 року, з 19 липня 1999 року по 01.11.2002 року [PERSON] працювала на різних посадах , отримувала заробітну плату. Як на одну з підстав позову [PERSON] посилалася, зокрема, на те, що наявні підстави для визнання квартири [ADDRESS] спільною сумісною власністю її та спадкодавця [PERSON] на підставі ст. 112 ЦК УРСР , Закону України «Про власність» , оскільки в період спільного проживання вона працювала і мала самостійний заробіток, який вкладала в купівлю квартир, за грошові кошти від продажу яких вона та [PERSON] придбали квартири [ADDRESS] та [ADDRESS] . Спірними у справі є правовідносини, які виникли до набрання чинності\~ЦК України\~та\~СК України, тобто до 01 січня 2004 року, тому вони регулюються положеннями\~Кодексу про шлюб та сім`ю\~(далі\~КпШС) та\~ЦК УРСР\~в редакції 1963 року, положення яких діяли до 01.01.2004 року. Відповідно до\~статті 5 ЦК України\~акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Визнання закону таким, що втратив чинність, припиняє його дію в повному обсязі. Згідно положень пункту 4\~Прикінцевих та перехідних положень ЦК України,\~Цивільний кодекс України\~застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності\~Цивільним кодексом України, положення цього\~Кодексу\~застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Оскільки квартири [ADDRESS] та [ADDRESS] набуті до 2004 року, тобто до набрання чинності\~СК України, тому при вирішенні справи застосовуванню підлягають положення\~КпШС України, чинного на момент набуття майна. Відповідно до\~статті 112 ЦК УРСР\~майно може належати на праві спільної власності двом або кільком громадянам. Положеннями\~статті 22 КпШС України\~(чинного на час набуття прав на спірний будинок) передбачено, що майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Відповідно до\~статті 16 Закону України від 07 лютого 1991 року «Про власність»\~майно, нажите подружжям за час шлюбу, належить їм на праві спільної сумісної власності. Здійснення ними цього права регулюється цим Законом і\~Кодексом про шлюб та сім`ю\~України. Матеріалами справи підтверджено , що до 30 травня 1989 року [PERSON] перебувала у шлюбі з [PERSON] , а отже твердження позивача про те, що вона проживала зі спадкодавцем з вересня 1987 року, є безпідставними. Крім того, суд зазначає, що інститут спільного проживання осіб, як чоловіка і жінки, який породжує юридичні наслідки, передбачений\~Сімейним кодексом України, який набрав чинності лише 01.01.2004 року. До сімейних відносин, які вже існували на зазначену дату, норми\~СК України\~застосовуються лише в частині тих прав і обов`язків, що виникли після набрання ним чинності. КпШС України, який діяв до 1 січня 2004 року, не містив норм, які регулюють режим спільного проживання чоловіка і жінки без реєстрації шлюбу. З 18 серпня 2000 року [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі. Разом з тим, 28.08.1993 року за договором міни [PERSON] обміняв квартиру [ADDRESS] на трикімнатну квартиру [ADDRESS] , а 03.10.1996 року за договором міни [PERSON] обміняв квартиру [ADDRESS] на двокімнатну квартиру [ADDRESS] . Статтею 24 КпШС України\~визначено поняття роздільного майна подружжя. Зокрема, майно, яке належало кожному з подружжя до одруження, а також одержане ним під час шлюбу в дар або в порядку успадкування, є власністю кожного з них. Роздільним майном кожного з подружжя є також речі індивідуального користування (одяг, взуття тощо), хоча б вони і були придбані під час шлюбу за рахунок спільних коштів подружжя, за винятком коштовностей та предметів розкоші. Кожний з подружжя самостійно володіє, користується і розпоряджається належним йому роздільним майном. Статтею 17\~Закону України «Про власність»\~передбачалось, що майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім`ї, є їх спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено письмовою угодою між ними. Майно, придбане внаслідок спільної праці громадян, що об`єдналися для спільної діяльності, є їх спільною частковою власністю, якщо інше не встановлено письмовою угодою між ними. Розмір частки кожного визначається ступенем його трудової участі. За змістом пункту 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року №29 Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності розглядаючи позови, пов`язані з спільною власністю громадян, суди повинні виходити з того, що відповідно до чинного законодавства спільною сумісною власністю є не лише майно, нажите подружжям за час шлюбу (ст. 16 Закону Про власність,\~ст. 22 КпШС України), а й майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім`ї, або майно, придбане внаслідок спільної праці громадян, що об`єдналися для спільної діяльності, коли укладеною між ними письмовою угодою визначено, що воно є спільною сумісною власністю (п.1 ст. 17, ст. 18, п. 2 ст. 17 Закону України Про власність"), тощо. Отже, майно, набуте під час спільного проживання особами, які не перебувають у зареєстрованому шлюбі між собою, є об`єктом їхньої спільної сумісної власності, якщо: 1) майно придбане внаслідок спільної праці таких осіб, як сім`ї (при цьому спільною працею осіб слід вважати їхні спільні або індивідуальні трудові зусилля, унаслідок яких вони одержали спільні або особисті доходи, об`єднані в майбутньому для набуття спільного майна, ведення ними спільного господарства, побуту та бюджету); 2) інше не встановлено письмовою угодою між ними. Відповідно до правової позиції Верховного Суду України від 25 грудня 2013 у справі №6-135 цс/13 майно, набуте до 01 січня 2004 року під час спільного проживання особами, які не перебувають у зареєстрованому шлюбі між собою, є об`єктом їхньої спільної сумісної власності, якщо: воно придбане внаслідок спільної праці таких осіб як сім`ї (при цьому спільною працею осіб слід уважати їхні спільні або індивідуальні трудові зусилля, внаслідок яких одержано спільні або особисті доходи, об`єднані в майбутньому для набуття спільного майна, ведення спільного господарства, побуту та формування бюджету). У зв`язку із цим судам під час вирішення спору щодо поділу майна, нажитого сім`єю, слід установити не лише факт спільного проживання сторін у справі, а й ті обставини, що спірне майно було придбане внаслідок спільної праці. Саме перебування практично у шлюбних відносинах без установлення факту ведення спільного господарства, побуту та бюджету не є підставою для визнання права власності на половину майна за кожною зі сторін. Суд вважаєає, що не можна вважати [PERSON] власником половини майна, набутого спадкодавцем [PERSON] до 01 січня 2004 року, на підставі ч. 1 ст. 17\~Закону України «Про власність»\~без установлення факту створення (придбання) сторонами цього майна внаслідок спільної праці, ведення спільного господарства, побуту та бюджету. Факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу набув юридичного значення після набрання чинності\~СК України\~та\~ЦК України\~з 01 січня 2004 року, а\~КпШС України\~не передбачав юридичних наслідків для чоловіка та жінки, які проживали разом без реєстрації шлюбу, і позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що спірне майно було набуте відповідачем за спільні з нею кошти. Щодо посилання позивача на те, що фактично за участю кожного з подружжя спірне нерухоме майно істотно збільшилося у розмірі та у своїй вартості внаслідок спільних трудових та грошових затрат подружжя, а тому відповідно до вимог ст. 62 СК України змінився правовій режим нерухомого майна зі статусу спільної власності на статус спільного майна подружжя, суд зазначає наступне. Згідно положень пункту 4\~Прикінцевих та перехідних положень ЦК України,\~Цивільний кодекс України\~застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності\~Цивільним кодексом України, положення цього\~Кодексу\~застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Судом встановлено, що Рішенням Виконавчого комітету Запорізької міської ради № 183/84 від 25.05.2012 «Про оформлення раніше виконаного перепланування квартир [ADDRESS] та [ADDRESS] з об`єданням та приєднанням частини коридору загального користування» за [PERSON] було оформлено право власності на квартиру [ADDRESS] , загальна площа якої - 128, 95 кв.м., житлова площа - 90,9 кв.м.. На підставі зазначеного рішення Виконкому ЗМР департаментом житлового господарства та розподілу житлової площі ЗМР 20.10.2012 року [PERSON] було видано Свідоцтво про право власності на нерухоме майно на квартиру [ADDRESS] , загальна площа якої - 128, 95 кв.м., житлова площа -90,9 кв.м.. Згідно ВИСНОВОКУ ЕКСПЕРТА №0083 від 21.12.2023, який виготовлено на замовлення позивача, : « роботи які проведені у зв`язку з переплануванням та об`єднанням квартир [ADDRESS] та [ADDRESS] та приєднанням частини коридору загального користування в одну квартиру [ADDRESS] з урахуванням вихідних данних, в період з вересня 2000 року по лютий 2011 року, згідно до вимог нормативно-правових актів у галузі будівництва, класифікуються як реконструкція та капітальний ремонт». Відповідно до частини п`ятої статті 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Пунктом 2 частини першої статті 57 СК України передбачено, що особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування. Згідно з частиною першою статті 62 СК України, якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Аналогічні приписи містяться у статті 25 КпШС України. Аналіз положень статей 57 та 62 СК України дає підстави для висновку про те, що стаття 57 цього Кодексу визначає правила віднесення майна до об`єктів особистої приватної власності одного з подружжя, тоді як стаття 62 цього Кодексу встановлює спеціальні умови, з настанням яких визначені попередньою нормою об`єкти особистої приватної власності одного з подружжя можуть бути визнані за рішенням суду об`єктами спільної сумісної власності подружжя. Для застосування статті 62 СК України збільшення вартості майна повинне відбуватися внаслідок спільних затрат подружжя, незалежно від інших чинників (зокрема, тенденцій загального подорожчання конкретного майна), при цьому суттєвою ознакою повинне бути істотне збільшення вартості майна як об`єкта, його якісних характеристик. Збільшення вартості майна та істотність такого збільшення підлягає з`ясуванню шляхом порівняння на час вирішення спору вартості об`єкта до та після поліпшення; при цьому сам по собі розмір грошових затрат подружжя чи одного з них, а також визначену на час розгляду справи вартість ремонтних робіт не можна вважати тим єдиним чинником, що безумовно свідчить про істотність збільшення вартості майна як об`єкта. Визначаючи правовий статус спірного майна як спільної сумісної власності подружжя, суд має враховувати, що частка в такому майні визначається відповідно до розміру фактичного внеску кожної зі сторін, у тому числі за рахунок майна, набутого одним з подружжя до шлюбу, яке є його особистою приватною власністю, у придбання (набуття) майна. Якщо в придбання (будівництво) майна вкладено, крім спільних коштів, особисті приватні кошти однієї зі сторін, то частка в такому майні відповідно до розміру внеску є її власністю. Вказані правові висновки викладені у постанові Верховного Суду України від 08 листопада 2017 року у справі № 6-1447цс17. Однак ВИСНОВОК ЕКСПЕРТА №0083 від 21.12.2023 не містить висновків щодо того, що вартість спірної квартири істотно збільшилась унаслідок здійснених за час шлюбу поліпшень, проведення реконструкції та капітального ремонту. Крім того, оцінюючи ВИСНОВОК ЕКСПЕРТА №0083 від 21.12.2023, суд виходить з того, що при перевірці й оцінці експертного висновку суд повинен з`ясувати: достатність поданих експертові об`єктів дослідження; повноту відповідей на порушені питання та їх відповідність іншим фактичним даним; узгодженість між дослідницькою частиною та підсумковим висновком експертизи; обґрунтованість експертного висновку та його узгодженість з іншими матеріалами справи. За змістом\~статті 110 ЦПК України\~висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими\~статтею 89 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні. Як вбачається з ВИСНОВОКУ ЕКСПЕРТА №0083 від 21.12.2023, експерт при його складанні послався на вихідні дані надані позивачем про те, що капітальний ремонт було проведено в період з вересня 2000 року по лютий 2011 року. Однак, в ході розгляду справи було встановлено, що Технічний паспорт на квартиру [ADDRESS] а станом на 31.07.2002 р. (арк.с. 54) погашено у зв`язку з перебудовою , а Технічний паспорт квартири [ADDRESS] (арк. с. 52-53) містить штамп погашення у зв`язку з переплануванням - 31.07.2001 р. Крім того, допитані в судовому засіданні свідки, не могли остаточно визначитися з датою закінчення ремонту спірної квартири , а отже та обставина, що капітальний ремонт було завершено в 2011 році, спростовується іншими доказами, наявними в матеріалах справи. Крім\~того,\~ суд не приймає до уваги показання свідків в тій частині, що у 2006 році матір позивачки продала 2 земельні ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) в м.Запоріжжі, які належали їй на праві власності, крім того, приблизно у 2004 році була продана однокімнатна квартира після смерті батька позивачки, гроші від продажу нерухомості були передані позивачці [PERSON] , які вона витратила на ремонт квартири [ADDRESS] . Суд вважає, що показання зазначених свідків , не можуть бути прийняті судом як належні та допустимі докази, оскільки відповідно до ч.2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими. Положеннями\~статті 81 ЦПК України\~визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками справи; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд звертає увагу, що визнання майна дружини, чоловіка за рішенням суду об`єктом права спільної сумісної власності подружжя пов`язується із наявністю у сукупності двох умов: 1) істотність збільшення вартості майна; 2) істотність збільшення вартості має бути пов`язана зі спільними трудовими чи грошовими затратами або затратами другого з подружжя, який не є власником. Сам факт перебування осіб у шлюбі у період коли особисте майно чи його вартість істотно збільшилося, не є підставою для визнання його спільним майном. Істотне збільшення вартості майна обов`язково і безумовно має бути наслідком спільних трудових чи грошових затрат або затрат іншого, не власника майна, з подружжя. Тобто, вирішальне значення має не факт збільшення вартості сам по собі у період шлюбу, а правова природа збільшення такої вартості, шляхи та способи збільшення такої вартості, зміст процесу збільшення вартості майна. Суд вважає, що позивачка не надала належних та допустимих доказів на підтвердження своїх вимог, зокрема , збільшення вартості спірного нерухомого майна внаслідок праці позивача та вкладення коштів ( Постанова КЦС/ВС у справі № 161/17237/19 від 24 березня 2021 року) . Враховуючи вищенаведене, дослідивши подані сторонами докази, надавши правову оцінку доводам і запереченням сторін , суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову. Вирішуючи позовні вимоги в частині визнання за позивачем права власності на 1/4 частку квартири [ADDRESS] у порядку спадкування за законом після померлого [PERSON] , який помер [INFO] , усього на 3/4 частини квартири [ADDRESS] , суд приходить до наступного. За змістом норм статей 1268-1269 ЦК України порядок прийняття спадщини встановлюється залежно від того, чи проживав постійно спадкоємець разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, та від особливостей правового статусу спадкоємця як малолітньої, неповнолітньої, недієздатної особи або ж особи, цивільна дієздатність якої обмежена. Відповідно до частини третьої статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї. Статтею 1297 ЦК України встановлено обов`язок спадкоємця звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Відповідно до роз`яснень, що містяться у абзацах другому та третьому пункту 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №\~7 «Про судову практику в справах про спадкування», свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Таким чином, зверненню позивача до суду з указаним позовом, мало передувати вирішення питання щодо отримання нею у нотаріуса свідоцтва про право на спадщину на частку квартири [ADDRESS] у порядку спадкування за законом, що у випадку відмови у вчиненні нотаріальної дії - видачі цього свідоцтва, вказувало б на наявність підстав для вирішення питання про порушення або невизнання його права у судовому порядку. Отже, за відсутності відмови нотаріуса про видачу свідоцтва про право на частку спадщини за законом , вирішення цього спору в судовому порядку є неможливим, а тому в цій частині позовні вимоги задоволенню також не підлягають. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Питання про судові витрати слід вирішити відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України.

Outcome: dismissed