Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-19 00:00:00

ТОВ "Споживчий центр" звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором №16.12.2020-100005181 від 17.12.2020 у розмірі 15000 грн. та судові витрати. Позовні вимоги мотивовано тим, що 17.12.2020 між ТОВ "Споживчий центр" та [PERSON] укладено кредитний договір (оферти) №16.12.2020-100005181, шляхом підписання Заявки, що є невід`ємною частиною Договору. Відповідно до умов Договору та Заявки, позичальнику надано кредит у розмірі 5000 грн. строком на 14 днів із кінцевою датою повернення кредиту 30.12.2020. Процентна ставка - фіксована незмінна процентна ставка у розмірі 2% за 1 день користування кредитом, яка застосовується протягом всього строку, на який надається кредит. Проценти «економ» розраховуються шляхом множення кредиту (залишку кредиту у разі його дострокового часткового повернення) на кількість днів користування кредитом/залишком кредиту та на процентну ставку. Фіксована процентна ставка «Стандарт» - 2,5% за 1 (один) день/днів користування кредитом, застосовується після/в період закінчення первинного та пролонгованого строків». Сплата кредиту згідно графіка. Неустойка 100,00 за кожен день прострочки. Позивач зазначає, що свої зобов?язання виконав у повному обсязі, однак відповідач свої зобов?язання не виконує, кредит та проценти не сплачує з моменту отримання коштів, у зв?язку з чим у нього перед банком виникла заборгованість, яка складає 15 000,00 грн, та складається із основного боргу в сумі 5 000,00 грн та процентів в сумі 10 000,00 грн, які підлягають стягненню в судовому порядку. Ухвалою суду від 28.12.2023 провадження у справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. 20.02.2024 представник відповідача - адвокат Проніва Н.Р. подала відзив на позов, в якому просить відмовити в задоволенні позову в повному обсязі, з огляду на те, що його довірителем відповідачем [PERSON] жодних дій по оформленню кредиту не здійснювалось, оскільки на момент укладання кредитного договору він перебував за кордоном. Зазначає, що позивачем не надано будь-яких доказів на отримання [PERSON] одноразового ідентифікатора для підписання такого договору в електронній формі, як і не надано доказів того, що відповідач отримав кредитні кошти. Крім того, зазначає, що позивачем не надано суду первинних бухгалтерських документів стосовно видачі кредитів, їх погашення, якщо таке відбувалося, не надано належного розрахунку заборгованості за кредитним договором, з яких вбачалося б, яким саме чином та за який період обчислені кожна зі складових зазначеної загальної суми заборгованості. Відповідно до ч. 8\~ст.178ЦПК України,\~суд вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідно до вимог ч. 14 ст.7, ч. 2 ст.247 ЦПК України\~фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні в справі докази, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності, суд дійшов такого. Спірні відносини між сторонами виникли з приводу неналежного виконання відповідачем своїх зобов`язань за договором, що призвело до виникнення заборгованості, про стягнення якої позивач і звернувся з позовом до суду. Судом встановлено, що відповідно до копії Пропозиції про укладення кредитного договору (оферти) від 17.12.2020, ТОВ «Споживчий центр» пропонує укласти кредитний договір, який складається з пропозиції про укладення кредитного договору (оферта), що розміщена на сайті Кредитодавця, заявки сформованої на сайті Кредитодавця після ідентифікації Позичальника, обрання ним конкретних умов та їх схвалення Кредитодавцем та відповіді позичальника про прийняття пропозиції (акцепт), сформованої на сайті Кредитодавця, та підписаної Позичальником за допомогою одноразового ідентифікатора (кода), отриманого Позичальником в СМС-повідомленні на номер телефону, вказаний при його ідентифікації на сайті. Згідно з копією заявки Кредитодавець, відповідно до умов договору №16.12.2020-100005181 від 16.12.2020 надає Позичальнику кредит у сумі 5000,00 грн. строком на 14 календарних днів з дня його надання. Сума кредиту у розмірі 5000 грн та сума процентів у розмірі 1400 грн сплачується до 30.12.2020. Максимальний розмір процентів за договором становить 10\~000,00 грн. Відповідач ознайомлений і прийняв умови кредитного договору та підтвердив, що однозначно та безумовно приймає (акцептує) пропозицію про укладення кредитного договору (оферту), невід`ємною частиною якої є заявка до кредитного договору договору №16.12.2020-100005181 від 16.12.2020, з яким попередньо уважно ознайомився, шляхом підписання електронним підписом. До матеріалів справи долучено копію підтвердження укладення кредитного договору від 16.12.2020. Згідно з копією паспорта споживчого кредиту, відповідача повідомлено про основні умови кредитування з використанням кредиту на суму 5000 грн., зокрема, типу кредиту, суму ліміту, строку кредитування, процентної ставки, типу процентної ставки; орієнтовну загальну вартість кредиту для споживача, повернення кредиту та про наслідки прострочення виконання та/або невиконання зобов`язань за договором. Відповідно до копії чеку про електронний переказ коштів від 17.12.2020 по договору №16.12.2020-100005181 від 16.12.2020, було перераховано 5000,00 грн. на відповідний номер карти. Згідно з довідкою Карточки субконто по договорах (бухгалтерський звіт) за 16.12.2020-20.11.2023 загальний залишок заборгованості [PERSON] за кредитним договором №16.12.2020-100005181 від 16.12.2020 становить 15000,00 грн. Згідно довідки про стан заборгованості за кредитним договором №1616.12.2020-100005181 від 16.12.2020 заборгованість [PERSON] складає 15\~000,00 грн, яка складається із 5000,00 грн основного боргу та 10000,00 грн відсотків. Згідно з принципом диспозитивності цивільного судочинства (частини перша статті 13 ЦПК України) суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За змістом ст. 75 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Відповідно до ч. 2 ст. 77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом (ч. ч. 1, 2 ст. 12 ЦПК України). Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори (п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК) Цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї (ч. ч. 1, 2 ст. 14 ЦК України). Підставою даного позову є невиконання кредитних зобов`язань відповідачем, що пов`язані із отриманням нею кредитних коштів у вигляді встановленого кредитного ліміту на кредитну картку. Відповідно до\~статті 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний недійсним судом. Згідно з частиною першою\~статті 207 ЦК України\~правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 2-383/2010 (провадження №14-308цс18) зроблений висновок, що\~стаття 204 ЦК України\~закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору усі права, набуті за ним сторонами правочину, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню. Відповідно до\~статті 639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Закон України «Про електронну комерцію»\~визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції.\~Статтею 3 цього Закону\~визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до частин сьомої, дванадцятої\~статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»\~електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та\~Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у визначеному\~статтею 12 цього Закону\~порядку, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Статтею 12 зазначеного Закону\~встановлено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання відповідно до\~Закону України «Про електронний цифровий підпис»\~є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису визначеним цим Законом одноразовим ідентифікатором; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ. Норми\~статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»\~відповідно до\~Закону України «Про електронний цифровий підпис»\~передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису, так і електронного підпису, визначеним цим Законом одноразовим ідентифікатором. Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа і не може визнаватися недійсним лише через його електронну форму. Як вбачається з матеріалів справи, зокрема, згідно змісту паспорту споживчого кредиту, для відповідача згенеровано особистий ключ, який використовувався для накладення електронного цифрового підпису з метою засвідчення його дій згідно з договором про надання банківських послуг. Отже, між сторонами було досягнуто згоди щодо всіх істотних умов договору кредитного договору, який оформлений сторонами в електронній формі з використанням електронного підпису. Підстав вважати, що такий підпис було здійснено не відповідачем, а сторонньою особою у суду не має. Частиною 1 ст. 526 ЦК України\~передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Частиною 1\~ст. 1054 ЦК України\~визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно зі\~ст. 1049 цього Кодексу, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. У частині 1\~ст. 638 ЦК України\~зазначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно із чч.1\~ст.1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до\~статті 625 цього Кодексу. У постанові Верховного Суду від 16 вересня 2020 року у справі №200/564/18 вказано, що доказами які підтверджують наявність заборгованості та підтверджують її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до\~статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність».\~Згідно з вказаними положеннями Закону, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі. Виписка по рахунку може бути належним доказом наведених у позові обставин, яка досліджується судом у сукупності з іншими доказами. Представником позивача на підтвердження позовних вимог до позову додано карточку субконто по договорах за 16.12.2020-20.11.2023 (дані бухгалтерського звіту). Оцінюючи надану представником позивача довідку субконто, суд звертає увагу на те, що цей документ не є первинним документом в розумінні статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність».\~Цей документ містить систематизовану інформацію, яка міститься у прийнятих до обліку первинних документах. Відповідно до частини третьої статті 9 вищевказаного Закону, інформація, що міститься у прийнятих до обліку первинних документах, систематизується на рахунках бухгалтерського обліку в регістрах синтетичного та аналітичного обліку шляхом подвійного запису їх на взаємопов`язаних рахунках бухгалтерського обліку. Дані аналітичних рахунків повинні бути тотожні відповідним рахункам синтетичного обліку на кінець останнього дня кожного місяця. Права і обов`язки сторін, які виникають за результатами здійснення господарської операції, оформленої первинним документом відповідно до вимог цього Закону, не залежать від факту відображення її в регістрах та на рахунках бухгалтерського обліку. Відтак, на думку суду, сама по собі надана карточка субконто, не може слугувати доказом, який підтверджує розмір заборгованості відповідача за договором по процентах. Суду не надано розрахунку заборгованості, а довідка про розмір заборгованості із зазначенням суми боргу без детального пояснення формування заборгованості по кожному місяцю прострочення, не є належним доказом. Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з частинами першою, другою та третьою статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із ст.80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Таким чином, надавши оцінку кожному аргументу, наведеному представником позивача в позовній заяві та представником відповідача у письмових поясненнях, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, виходячи з принципів розумності, виваженості та справедливості, суд дійшов висновку, що ненадання розрахунку заборгованості, що є первинним бухгалтерським документом, позбавляє суд можливості перевірити, з якого періоду нарахована та яка заборгованість, а також розмір щомісячних платежів, а, отже, і правильність нарахування вказаної суми про стягнення кої позивач звернувся із даним позовом до суду. Враховуючи викладене, суд доходить висновку про відсутність правових підстав для стягнення з боржника заборгованості за кредитним договором №1616.12.2020-100005181 від 16.12.2020 з [PERSON] в сумі 15\~000,00 грн, а відтак позов задоволенню не підлягає. Згідно ст. 141 ЦПК України, судові витрати слід залишити за позивачем.

Outcome: dismissed