Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-20 00:00:00

Стислий виклад позицій сторін: [PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просить розірвати шлюб між нею та [PERSON] , який зареєстрований 10.08.2019 Калуським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківської області, після розірвання шлюбу залишити за нею прізвище [PERSON] , сина [PERSON] , [INFO] , залишити з нею. Крім того, просить покласти на відповідача судові витрати по справі. Свої вимоги мотивує тим, що 10.08.2019 між нею та відповідачем був зареєстрований шлюб. Від шлюбу у них народився син [PERSON] , [INFO] . Подружнє життя з відповідачем не склалося, міцної сім?ї вони не створили. Практично, крім шлюбу, їх нічого не зв?язує. Шлюбні відносини припинені. Несумісність характерів та різні погляди на життя суперечить її інтересам та інтересам дитини. Тому вона зрозуміла, що їхня сім?я розпалась і подальше спільне проживання з відповідачем є неможливе. Оскільки шлюб існує формально, тому вона бажає його розірвати. Майновий спір на даний час відсутній. Примирення між ними не можливе. Малолітній син [PERSON] залишиться на її утриманні та проживатиме разом з нею в будинку [ADDRESS] . Відповідач подав до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що весною 2023 року дружина виїхала на кордон на роботу, а в липні 2023 року повернулася і сказала йому, що в неї є інший чоловік і жити з ним вона не хоче. В липні 2023 року вона змусила його залишити сім`ю, і він переїхав жити в Калуш до батьків. Фактично з того часу позивачка заборонила йому відвідувати сина, приймати участь в його вихованні, мотивуючи тим, що син після його відвідин стає неспокійний, плаче за ним. Через деякий час позивачка знову поїхала за кордон, залишивши їхнього сина на своїх батьків. Він намагався провідувати сина, але батьки позивачки дверей йому не відкривали і забороняли спілкуватися із сином. З цього приводу він неодноразово звертався з усними заявами до службових осіб Новицької сільської ради. З листопада 2023 року він перебуває на службі в армії. На утримання сина пересилає кошти в добровільному порядку. Він не впевнений, що дружина після розірвання шлюбу не забере сина за кордон, чим позбавить його можливості приймати участь у вихованні дитини. А тому він погоджуєтьсь на розірвання шлюбу, однак, просить не вирішувати питання про місце проживання дитини. Про місце проживання дитини вони домовляться в добровільному порядку у відповідності до ст.ст. 160, 161 СК України після звільнення його з військової служби. Заяви та клопотання сторін, процесуальні дії у справі: ухвалою Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 19.04.2024 відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, запропоновано відповідачу у п`ятнадцятиденний строк з дня отримання копії ухвали подати відзив на позов з доказами на підтвердження обставин, що підтверджують заперечення проти позову. 10.05.2024 відповідач подав до суду відзив на позовну заяву, у якому позовні вимоги просить задоволити частково. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин: сторони по справі перебувають у шлюбі з 10.08.2019, який зареєстрований Калуським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківської області, актовий запис № 325, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] від 10.08.2019 (а.с. 3). За час шлюбу у сторін по справі народився син [PERSON] , [INFO] , що стверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 28.11.2019 (а.с. 6). Між сторонами виник спір з приводу розірвання шлюбу, який вони, враховуючи наявність малолітньої дитини, не можуть розірвати в позасудовому порядку. Оцінка суду: вивчивши зміст позовної заяви, дослідивши письмові заяви та докази, які надані позивачкою на обґрунтування позовних вимог, з`ясувавши таким чином фактичні обставини справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з таких підстав. Щодо позовної вимоги про розірвання шлюбу, суд зазначає наступне. Згідно зі ст. 51 Конституції України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Статтею 5 Протоколу № 7 «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод» встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та щодо його розірвання. Частиною 3 статті 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Відповідно до ч. 1 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за спільною заявою подружжя відповідно до статті 106 або одного з них відповідно до статті 107 цього Кодексу. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Частина 2 статті 112 СК України передбачає, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Як визначено ч. 2 ст. 114 СК України, у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Судом встановлено, що подружнє життя у сторін не склалося, вони подружніх відносин не підтримують, позивачка не бажає зберігати сім`ю за умов, які склалися між сторонами, відповідач на розірвання шлюбу згідний, а тому відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбних відносин, що є неприпустимим. Виходячи з цього, суд вважає за необхідне позов задовольнити, шлюб між сторонами розірвати, після розірвання шлюбу прізвище [PERSON] позивачці не змінювати, що відповідно до ст. 113 СК України є її правом після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем. Щодо позовної вимоги про залишення сина [PERSON] , [INFO] , проживати з матір`ю, суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 2, 8 та 9 ст. 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Згідно зі ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ч. 4 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Згідно з ч. 1 ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Водночас, у постанові від 15 січня 2020 року у справі № 200/952/18 (провадження №61-14859св19) Верховний Суд зазначив, що за загальним правилом за відсутності спору щодо того, з ким із батьків будуть проживати неповнолітні діти, суд може вирішити питання про залишення проживання дитини разом із матір`ю чи батьком одночасно з вимогою про розірвання шлюбу. У разі наявності такого спору між батьками суд повинен роз`яснити сторонам порядок вирішення питання про визначення місця проживання дитини. Звертаючись з позовом, [PERSON] одночасно з вимогою про розірвання шлюбу просить суд фактично констатувати, з ким залишається проживати син після розірвання шлюбу. Відповідач подав до суд відзив на позовну заяву, в якому просить не розглядати питання щодо визначення місця проживання дитини, оскільки про місце проживання сина вони домовляться в добровільному порядку після звільнення його з військової служби. В силу положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно зі ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що між сторонами існує спір щодо визначення місця проживання їхнього сина, а тому суд з огляду на викладене не може вирішити питання про залишення проживання дитини разом із матір`ю одночасно з вимогою про розірвання шлюбу З огляду на викладене суд вважає, що в задоволенні вказаної позовної вимоги необхідно відмовити. Сторони не позбавлені права звернутися до суду з відповідним позовом про визначення місця проживання дитини у встановленому законом порядку з наданням до нього належних доказів на підтвердження даної вимоги. Розподіл судових витрат: відповідно до ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Позивачкою сплачено судовий збір у розмірі 1211,20 грн. (а.с. 10). За таких обставин суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивачки необхідно стягнути 1211,20 грн. сплаченого судового збору. На підставі викладеного, ст.ст. 7, 24, 56, 104, 105, 110, 112, 114, 161 СК України, ст. 29 ЦК України, ст. 8 ЗУ «Про охорону дитинства», та

Outcome: partial