Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-13 00:00:00

\~ \~ \~ \~Позивач звернувся до суду з позовом, у якому просив стягнути з ТОВ фірма «Новофарм- Біосинтез» на користь [PERSON] заборгованість за договорами позики в сумі 9 716 953,43 грн, а саме: \~ \~ \~ \~- заборгованість за Договором № 01-21 на позику від засновника від 22.09.2021 у розмірі 5100219,18 грн., сума якої складається з: 3500000,00 грн. - сума позики; 1399232,88 грн. - сума відсотків річних; 200986,30 грн. - сума пені; \~ \~ \~ \~- заборгованість за Договором № 02-21 на позику від засновника від 27.09.2021 у розмірі 2450235,62 грн., сума якої складається з: 1700000,00 грн. - сума позики; 671243,84 грн. - сума відсотків річних; 78991,78 грн. - сума пені; \~ \~ \~ \~- заборгованість за Договором № 03-21 на позику від засновника від 01.11.2021 у розмірі 2166498,63 грн., сума якої складається з: 1700000,00 грн. - сума позики; 433709,59 грн. - сума відсотків річних; 32789,04 грн. - сума пені. \~ \~ \~ \~Свої вимоги обґрунтував тим, що між позивачем та відповідачем було укладено договори позики. [PERSON] є засновником господарського товариства відповідача. Позика надавалась як поворотна фінансова допомога строком до 31.12.2022. Додатковими угодами строк кожної позики продовжено до 31.12.2023 та встановлено розмір компенсації за користування коштами: 12 відсотків річних, що у подальшому збільшено до 24 відсотків річних. Перерахування позивачем коштів на рахунок відповідача підтверджується платіжними інструкціями. Відповідач прострочив виконання зобов`язання за договорами позики. \~ \~ \~ \~01.01.2024 відповідач подав зустрічну позовну заяву про визнання договорів позики недійсними. Свої вимоги обгрунтував тим, що такі договори укладено з порушенням Статуту ТОВ фірма «Новофарм- Біосинтез» - без надання згоди Загальними зборами учасників Товариства. \~ \~ \~ \~В судовому засіданні представник позивача за первісним позовом вимоги підтримав, просив задовольнити з підстав, зазначених у позовній заяві. Проти задоволення зустрічного позову заперечував, посилаючись на те, що спірні договори були укладені в інтересах ТОВ фірма «Новофарм-Біосинтез». Крім того, органи управління товариства затвердили звітність, до якої була включена заборгованість за позиками, що, на думку позивача, свідчить про надання згоди на укладання договорів. \~ \~ \~ \~Представник відповідача за первісним позовом проти задоволення позовних вимог [PERSON] заперечувала. Посилалась на неможливість виконання ТОВ фірма\~«Новофарм-Біосинтез»\~ грошових\~зобов`язань\~перед позивачем,\~оскільки він\~є громадянином\~Російської Федерації,\~що має\~наслідком застосування\~заборони на\~виконання грошових\~зобов`язань,\~встановленої Постановою\~Кабінету Міністрів\~України №187\~від 03.03.2022\~"Про\~забезпечення захисту\~національних інтересів\~за майбутніми\~позовами держави\~України у\~зв`язку\~з військовою\~агресією Російської\~Федерації".\~Крім того,\~підтримала вимоги\~зустрічної позовної\~заяви,\~просила визнати\~недійсними укладені\~сторонамидоговори позики, посилаючись на порушення порядку їх укладання. \~ \~ \~ \~Заслухавши пояснення сторін, дослідивши надані докази, суд дійшов наступних висновків. \~ \~ \~ \~Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. \~ \~ \~ \~Статтею 3 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. \~ \~ \~ \~Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. \~ \~ \~ \~Згідно зі ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, у межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. \~ \~ \~ \~За змістом ст. 124 Конституції України юрисдикція загальних судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. \~ \~ \~ \~Згідно ч. 1 ст. 19 ЦПК України у порядку цивільного судочинства суди розглядають справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інщих правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. \~ \~ \~ \~Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. \~ \~ \~ \~Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. \~ \~ \~ \~Судом встановлено, що [PERSON] є учасником ТОВ фірма «Новофарм-Біосинтез» з часткою 30% у статутному капіталі. \~ \~ \~ \~22.09.2021 між Позивачем та Відповідачем було укладено Договір №01-21 на позику від засновника. Відповідно до п. 1.1. Договору в порядку та на умовах, визначених цим договором, Сторона 1 (Позивач) передає у власність Сторони 2 (Відповідача) грошові кошти у розмірі, визначеному у п. 2.1. цього договору, а Сторона 2 зобов`язується повернути позику у визначений цим договором строк. \~ \~ \~ \~Відповідно до п. 2.1. Договору №01-21 розмір позики становить 3 500 000,00 грн. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~Згідно п. 4.1. зазначеного Договору строк позики 12 календарних місяців, які відраховуються від дати отриманого платежу. Строк може бути змінений за домовленістю сторін, що оформлюється окремою додатковою угодою. \~ \~ \~ \~Відповідно до Додаткової угоди до Договору №01-21, укладеної між сторонами 22.08.2022, було змінено п. 4.1. Договору, в якому строк дії позики продовжили до 24 календарних місяців. \~ \~ \~ \~Відповідно до п. 5.2. Договору №01-21 позика повертається в безготівковій формі шляхом перерахування відповідних грошових коштів на поточний рахунок Сторони 1. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~Згідно Додатку №1 від 22.09.2021 до Договору №01-21, сторони домовились, що позика від засновника буде з компенсацією 12 відсотків річних з 27.09.2021. Сплата компенсації відбувається помісячно шляхом уточнення взаєморозрахунків між сторонами договору. \~ \~ \~ \~Відповідно до Додатку №2 від 22.08.2022 до Договору №01-21, сторони домовились, що позика від засновника буде з компенсацією 24 відсотків річних з 22.09.2022. Сплата компенсації відбувається щомісячно шляхом уточнення взаєморозрахунків між сторонами договору. \~ \~ \~ \~Згідно розрахунку позивача сума заборгованості відповідача за Договором №01-21 складає 5100219,18 грн., що складається з: 3500000,00 грн. - сума позики; 1399232,88 грн. - сума відсотків річних; 200986,30 грн. - сума пені. \~ \~ \~ \~Крім того, між сторонами на аналогічних умовах укладено: \~ \~ \~ \~- Договір № 02-21 від 27.09.2021 (зі змінами) на позику від засновника в сумі 1 700 000 грн; \~ \~ \~ \~- Договір № 03-21 від 01.11.2021 (зі змінами) на позику від засновника в сумі 1 700 000 грн. \~ \~ \~ \~Перерахування коштів позивачем на банківський рахунок відповідача підтверджується платіжними інструкціями: \~ \~ \~ \~- № 0.0.2281592367.1 від 27.09.2021 на суму 3500000 грн. (т. 1, а.с. 18); \~ \~ \~ \~- № 0.0.2292496341.1 від 07.10.2021 на суму 1700000 грн. (т. 1, а.с. 24); \~ \~ \~ \~- № 0.0.2325478710.1 від 02.11.2021 на суму 1700000 грн (т. 1, а.с. 29). \~ \~ \~ \~Відповідачем визнається факт отримання вищезазначених коштів. \~ \~ \~ \~Предметом спору в даній справі є дійсність вищезазначених договорів позики та обов`язок відповідача повернути позивачу отримані за договорами кошти, проценти та пеню. \~ \~ \~ \~Згідно ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні і позичальникові грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, зазначених родовими ознаками. Статтею 1049 ЦК України визначено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства. Згідно з п. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Сторона відповідача за первинним позовом визнає отримання коштів від позивача на виконання вищезазначених договорів позики, проте заперечує проти задоволення позовних вимог, посилаючись на обмеження щодо розрахунків за грошовими зобов`язаннями на користь громадян держави-агресора РФ, які встановлено Постановою Кабінету Міністрів України №187 від 03.03.2022 "Про забезпечення захисту національних інтересів за майбутніми позовами держави України у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації". Таке посилання відповідача є необгрунтованим, оскільки суду не надано допустимих доказів на підтвердження належності позивача [PERSON] до громадянства РФ. Листування ТОВ фірма «Новофарм-Біосинтез» з банківськими установами та ухвали слідчого судді у кримінальних провадженнях не є належним доказом для перевірки громадянства особи. Згідно копії паспорта, виданого 13.05.1998 Корольовським РВ УМВС України в Житомирській області, [PERSON] є громадянином України (т. 1, а.с. 118-123). Розглянувши вимоги ТОВ фірма «Новофарм-Біосинтез» за зустрічним позовом про визнання договорів позики недійсними, суд дійшов висновку про їх задоволення, з наступних підстав. Визнання правочину недійсним є одним із способів захисту цивільних прав та інтересів, визначених у частині другій статті 16 ЦК України. Разом з цим, застосування конкретного способу захисту цивільного права або інтересу залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (подібні висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 11.09.2018 у справі № 905/1926/16, від 30.01.2019 у справі № 569/17272/15-ц, від 01.10.2019 у справі № 910/3907/18). Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (стаття 204 ЦК України). Презумпція правомірності правочину означає те, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що зумовлює набуття, зміну чи припинення, породжує, змінює або припиняє цивільних прав та обов`язків, доки ця презумпція не буде спростована. Таким чином, до спростування презумпції правомірності правочину всі права, набуті сторонами за ним, можуть безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню. Спростування презумпції правомірності правочину відбувається у випадках: коли недійсність правочину прямо встановлена законом (тобто має місце його нікчемність); якщо він визнаний судом недійсним, тобто існує рішення суду, яке набрало законної сили (тобто оспорюваний правочин визнаний судом недійсним) (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 28.07.2021 у справі № 759/24061/19 (провадження № 61-8593св21)). У приватному праві недійсність (нікчемність чи оспорюваність) може стосуватися або «вражати» договір, правочин, акт органу юридичної особи, державну реєстрацію чи документ. Недійсність договору як приватно-правова категорія, покликана не допускати або присікати порушення приватних прав та інтересів або ж їх відновлювати. До правових наслідків недійсності правочину належить те, що він не створює юридичних наслідків. Тобто, правовим наслідком недійсності договору є по своїй суті «нівелювання» правового результату породженого таким договором (тобто вважається, що не відбулося переходу/набуття/зміни/встановлення/припинення прав взагалі) (висновок постанови Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду 21.12.2021 року в справі № 148/2112/19 (провадження № 61-18061св20)). ЦК України закріплений підхід, при якому оспорюваність правочину конструюється як загальне правило. Навпаки, нікчемність правочину має місце лише у випадку, коли існує пряма вказівка закону про кваліфікацію того або іншого правочину як нікчемного. Оспорюваний правочин визнається недійсним судом, якщо одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом (ч. 3 ст. 215 ЦК України). Правочин, недійсність якого не встановлена законом (оспорюваний правочин), породжує правові наслідки (набуття, зміну або припинення прав та обов`язків), на які він був направлений до моменту визнання його недійсним на підставі рішення суду. Оспорювання правочину відбувається тільки за ініціативою його сторони або іншої заінтересованої особи шляхом пред`явлення вимог про визнання правочину недійсним (позов про оспорювання правочину, ресцисорний позов). Для визнання судом оспорюваного правочину недійсним необхідним є: пред`явлення позову однією із сторін правочину або іншою заінтересованою особою; наявність підстав для оспорення правочину; встановлення, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду. Як наявність підстав для визнання оспорюваного правочину недійсним, так і порушення суб`єктивного цивільного права або інтересу особи, яка звернулася до суду, має встановлюватися саме на момент вчинення оспорюваного правочину (висновок Верховного Суду у складі Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 17.06.2021 у справі № 761/12692/17 (провадження № 61-37390свп18)). Під вимогами, яким не повинен суперечити правочин, мають розумітися ті правила, що містяться в імперативних приватно-правових нормах (постанова Верховного Суду від 18.05.2022 по справі № 613/1436/17 (провадження № 61-17583св20)). Наявність підстав для визнання договору недійсним має встановлюватися судом на момент його укладення. Тобто, недійсність договору має існувати в момент його укладення, а не в результаті невиконання чи неналежного виконання зобов`язань, що виникли на підставі укладеного договору. Невиконання чи неналежне виконання зобов`язань, що виникли на підставі оспорюваного договору, не є підставою для його визнання недійсним (постанова Верховного Суду від 22.06.2020 по справі № 177/1942/16-ц (провадження № 61-2276св19)). Як встановлено судом на підставі статутних документів відповідача (т. 1, а.с. 70) та визнано сторонами у судовому засіданні, [PERSON] є власником частки 30% у статутному капіталі ТОВ фірма «Новофарм-Біосинтез». Спірні договори укладені між фізичною особою [PERSON] та юридичною особою ТОВ фірма «Новофарм-Біосинтез» в особі директора [PERSON] . Згідно Статуту ТОВ фірма «Новофарм-Біосинтез» (т. 1, а.с. 60-69), затвердженого загальними зборами учасників товариства від 09.08.2019 визначено, що органами управління товариства є Загальні збори учасників та Викнавчий орган Товариства (п. 4.1 Статуту). Виконавчим органом Товариства є Директор (п. 4.3. Статуту) Статутом ТОВ фірма «Новофарм-Біосинтез» встановлено обмеження повноважень виконавчого органу щодо вчинення значних правочинів та правочинів із заінтересованістю (п. 5 Статуту). Прийняття рішень про надання згоди на вчинення Виконавчим органом Товариства значних правочинів та правочинів із заінтересованістю належить до повноважень Загальних зборів учасників товариства. Суд визнає обгрунтованими посилання відповідача на те, що спірні договори за колом учасників підпадають під ознаки правочину із заінтересованістю, оскільки [PERSON] є власником частки 30% статутного капіталу товариства, що перевищує межу в 20%, яка є критерієм такого визначення, передбаченим п. 5.2.1.2. Статуту. Згідно ст. 241 ЦК України правочин, вчинений представником з перевищенням повноважень, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки особи, яку він представляє, лише у разі наступного схвалення правочину цією особою. Правочин вважається схваленим зокрема у разі, якщо особа, яку він представляє, вчинила дії, що свідчать про прийняття його до виконання. Наступне схвалення правочину особою, яку представляють, створює, змінює і припиняє цивільні права та обов`язки з моменту вчинення цього правочину. Суду не надано доказів дотримання вимог Статуту ТОВ фірма «Новофарм-Біосинтез» щодо надання згоди Загальними зборами учасників Товариства на укладання договорів позики, на які посилається позивач [PERSON] як на підставу своїх позовних вимог. Порядок схвалення значного правочину та правочину із заінтересованістю після їх укладання визначено п. 5.4 Статуту. Суду не надано доказів наступного схвалення укладених договорів уповноваженим органом управління Товариства. Посилання представника позивача на факт включення заборгованості за спірними позиками до річної звітності Товариства, затвердженої Загальними зборами учасників Товариства, як доказ формального схвалення правочинів, суд визнає необгрунтованими, оскільки складання та затвердження звітності не є статутною формою рішення органу управління про схвалення правочинів. Крім того, форма звітності в частині розміру кредиторської заборгованості не містить інформації про суб`єктів зобов`язання, а твердження сторони позивача про співмірність сум, відображених у звітності, з розміром зобов`язань за договорами, є припущенням, що не може бути засобом доказування у цивільному судочинстві. На підставі вищевикладеного, суд дійшов висновку про обгрунтованість вимог зустрічного позову про визнання недійсними договорів: \~ \~ \~ \~- №01-21 від 22.09.2021 на позику від засновника (з додатками), між [PERSON] та ТОВ фірма «Новофарм-Біосинтез»; \~ \~ \~ \~- №02-21 від 27.09.2021 на позику від засновника (з додатками), між [PERSON] та ТОВ фірма «Новофарм-Біосинтез»; \~ \~ \~ \~- №03-21 від 01.11.2021 на позику від засновника (з додатками), між [PERSON] та ТОВ фірма «Новофарм-Біосинтез». Правові наслідки недійсності правочину визначено ст. 216 ЦК України, а саме: недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Загальним майновим наслідком недійсності правочину є реституція (лат. restitutio - «відновлення») - повернення становища сторін недійсного правочину у початковий стан. Оскільки судом встановлено факт виконання спірних договорів позивачем [PERSON] , він має право на повернення коштів, отриманих від нього відповідачем. Недійсність договорів виключає застосування їх окремих положень, зокрема щодо нарахування відсотків та пені. Таким чином, позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню лише в частині повернення суми позики за кожним з укладених договорів, а саме: \~ \~ \~ \~- за договором позики №01-21 від 22.09.2021 в сумі 3 500 000 грн; \~ \~ \~ \~- за договором позики №02-21 від 27.09.2021 в сумі 1 700 000 грн; \~ \~ \~ \~- за договором позики №03-21 від 01.11.2021 в сумі 1 700 000 грн. На підставі ст. 141 ЦПК України судові витрати позивача зі сплати судового збору підлягають стягненню на його користь з відповідача ТОВ фірма «Новофарм-Біосинтез» пропорційно розміру частини задоволених позовних вимог - у розмірі 9529 грн 53 коп. Разом з тим, у зв`язку з повним задоволенням зустрічного позову, судові витрати ТОВ фірма «Новофарм-Біосинтез» зі сплати судового збору в сумі\~6441\~грн 60\~коп підлягають стягненню з [PERSON] на користь відповідача. За таких обставин, з метою спрощення виконання рішення у даній справі,

Outcome: partial