Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-22 00:00:00

18 грудня 2023 року ТОВ "ДІДЖИ ФІНАНС" звернулося до суду з позовом до [PERSON] ,\~третя особа,\~яка не\~заявляє самостійних\~вимог щодо\~предмета спору:\~ТОВ "Фінансова\~компанія "\~ІНВЕСТ ФІНАНС\~"\~про стягнення\~заборгованості за\~кредитним договором у розмірі 61 005,00 грн.. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 30 грудня 2020 року [PERSON] , використовуючи сервіс online-кредитування https://cashberry.com.ua/, подав заявку на отримання кредиту (ID заявка на кредит: 2886582). Дана заява №10002886582 від 30 грудня 2020 року знаходиться у власному кабінеті відповідача на сайті https://cashberry.com.ua/. Таким чином, [PERSON] був укладений Договір про надання фінансового кредиту №10002886582 від 30 грудня 2020 року з ТОВ "Фінансова\~компанія "ІНВЕСТ\~ФІНАНС" та відповідачу були перераховані кредитні кошти на банківську картку в сумі 14 900 грн.. Кредитний договір №10002886582 було укладено строком на 7 днів, однак відповідач не виконав належним чином свої зобов`язання. 05 вересня 2022 року згідно умов Договору факторингу №556/ФК-22, ТОВ "Фінансова\~компанія "ІНВЕСТ\~ФІНАНС " відступило право вимоги за Договором №10002886582 від 30 грудня 2020 року на користь ТОВ "Діджи Фінанс", а відповідно ТОВ "Діджи Фінанс" набуло право вимоги до відповідача. Відповідач свої зобов`язання по договору не виконав, внаслідок чого сума його заборгованості перед позивачем становить 61005,00 грн., що складається з: 14 899,02 грн. заборгованість за тілом кредиту; 46 105,98 грн.\~заборгованість по відсоткам. У зв`язку з невиконанням відповідачем своїх зобов`язань, позивач звернувся до суду та просить стягнути з відповідача заборгованість в сумі 61005,00 грн., а також сплачений ним судовий збір в сумі 2684,00 грн. та витрати на правову допомогу в сумі 3000 грн. Представник позивача у судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи у відсутності представника, позовні вимоги підтримав повністю, не заперечує щодо ухвалення заочного рішення. Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином та своєчасно, про причини неявки до суду не повідомив. За наявності умов, визначених у ч.1 ст.280 ЦПК України, суд ухвалив про проведення заочного розгляду справи. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до наступних висновків. Суд встановив, що 30 грудня 2020 року [PERSON] , використовуючи сервіс online-кредитування https://cashberry.com.ua/, подав заявку на отримання кредиту (ID заявка на кредит: 2886582), внаслідок чого між ним та ТОВ "Фінансова компанія "ІНВЕСТ ФІНАНС" був укладений Договір №10002886582 від 30 грудня 2020 року. Відповідачу були перераховані кредитні кошти на банківську картку в сумі 14 900 грн. Вказаний договір укладено строком на 7 днів. Відповідач свої зобов`язання договору не виконав, внаслідок чого сума його заборгованості перед позивачем становить 61005,00 грн., що складається з: 14 899,02 грн. заборгованість за тілом кредиту; 46 105,98 грн.\~заборгованість по відсоткам. 05 вересня 2022 року згідно умов Договору факторингу №556/ФК-22, ТОВ "Фінансова\~компанія "ІНВЕСТ\~ФІНАНС" відступило право вимоги за Договором №10002886582 від 30 грудня 2020 на користь ТОВ "Діджи Фінанс", а відповідно ТОВ "Діджи Фінанс" набуло право вимоги до відповідача. ТОВ "Діджи Фінанс" було вжито заходи досудового врегулювання спору, шляхом направлення вимоги про погашення заборгованості за договором №10002886582 від 30 грудня 2020 року на адресу відповідача. Правовідносини між сторонами у справі, ґрунтуються на положеннях кредитного договору та регламентуються наступними правовими нормами. Згідно положень ч.8 ст.178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів. Відповідно положень до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В тому числі, суд враховує вимоги ст.80 ЦПК України, зокрема достатність доказів для вирішення справи, наданих до суду. Положеннями п.п.1.1.-1.2. Договору про надання фінансового кредиту встановлено, що за цим договором Товариство зобов`язується надати Позичальникові грошові кошти (кредит) на, а Позичальник зобов`язується одержати та повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом, на умовах встановлених цим Договором. Згідно положень п.1.3.1 Знижена процентна ставка на дату укладення цього Договору складає 417,24% річних. Згідно положень п.1.3.2 стандартна процентна ставка на дату укладення цього Договору складає 783,24% річних. Положеннями ч.2 ст.638 ЦК України передбачено, що договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Відповідно до положень ч.1, ч.2 ст639 ЦК України, договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Відповідач не надав своєчасно позивачу грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов Договору, тобто порушив умови кредитного договору, а також ст.ст.509, 526, 1054 ЦК України. Згідно положень ч.1 ст.509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Положеннями ст.599 ЦК України передбачено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом (ч.1, ч. 2ст. 598 ЦК України). Відповідно до положень ст.525, 526 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом, а зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Виконання зобов`язань, реалізація, зміна та припинення певних прав у договірному зобов`язанні можуть бути зумовлені вчиненням або утриманням від вчинення однією із сторін у зобов`язанні певних дій чи настанням інших обставин, передбачених договором, у тому числі обставин, які повністю залежать від волі однієї із сторін. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства ст.530 ЦК України. За порушення зобов`язання наступають правові наслідки, передбаченіст.611 ЦК України. Згідно положень ч.1 ст.1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст.625 цього Кодексу. Також, відповідно до п.1 ч.1 ст.512ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до положень ч.1 ст.1077, ч.1 ст.1078, ч.1 ст.1082 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Якщо відповідно до умов договору факторингу фінансування клієнта здійснюється шляхом купівлі у нього фактором права грошової вимоги, фактор набуває права на всі суми, які він одержить від боржника на виконання вимоги, а клієнт не відповідає перед фактором, якщо одержані ним суми є меншими від суми, сплаченої фактором клієнтові (ст.514, ч. 1 ст.1084 ЦК України). Згідно наявних у справі доказів відповідач належним чином не виконував взяті на себе зобов`язання за кредитним договором, у зв`язку з чим станом на 05 вересня 2022 року виникла заборгованість в загальному розмірі 61005,00грн, в тому числі: заборгованість за кредитом у розмірі 14 899,02 грн., заборгованість за процентами в розмірі 46 105,98 грн. Згідно положень ст.12,81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Разом з тим, відповідачем не спростовано розрахунок заборгованості за кредитним договором, не надано доказів його неправильності або альтернативного розрахунку. Таким чином, за встановлених обставин заборгованість за кредитним договором підлягає стягненню з відповідача на користь позивача в повному обсязі. Щодо витрат на професійну правничу допомогу. Згідно з положеннями ст..59 Конституції України кожен має право на професійну правничу допомогу. Відповідно до положень частини третьої статті 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини (далі\~ЄСПЛ), у тому числі в рішенні від 28 листопада 2002 року "Лавентс проти Латвії" (Lavents v. Latvia) за заявою №58442/00 щодо судових витрат, зазначено що за статтею 41 Конвенції суд відшкодовує лише витрати, стосовно яких було встановлено, що вони справді були необхідними і становлять розумну суму (див., серед багатьох інших, рішення ЄСПЛ у справах "Ніколова проти Болгарії" та "Єчюс проти Литви", пункти 79 і 112 відповідно). При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так, у справі "Схід/Захід Альянс Лімітед" проти України" (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір\~обґрунтованим (пункт 268). Тобто в цілому нормами процесуального законодавства передбачено такі основні критерії визначення та розподілу судових витрат, як їх дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову, з урахуванням складності та значення справи для сторін. Відповідний висновок викладено у постанові ВПВС від 07 липня 2021 року у справі №910/12876/19. Системний аналіз положень процесуального закону дає підстави для висновку про те, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо,

Outcome: approved