Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-23 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом, яким просила встановити факт постійного проживання [PERSON] із спадкодавцем [PERSON] , померлим [INFO] більше п`яти років починаючи з липня 2003 року за адресою: [ADDRESS] . А також, просила визнати за [PERSON] в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] , померлого [INFO] право власності на земельну частку (пай) розміром 3,48 умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості) із землі, що перебуває у колективній власності КСП «Озерне» с. Озерне Ізмаїльського району Одеської області (сертифікат на право на земельну частку (пай) серія ОД № 0237931, виданий Ізмаїльською районною державною адміністрацією та зареєстрований 22.03.2000 року. Крім цього, просила визнати за нею в порядку спадкування за заповітом та за законом після смерті [PERSON] , померлого [INFO] право власності на: земельну ділянку площею 3,3283 га, розташовану на території Озерненської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області, передану для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, згідно державного акт на право приватної власності на землю серії Р1 № 478364 від 14.05.2001 року, кадастровий номер - 5122084800:01:002:1090; земельну ділянку площею 3,6519 га, розташовану на території Озерненської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області, передану для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, згідно державного акт на право приватної власності на землю серії ЯГ № 288148 від 02.06.2006 року, кадастровий номер - 5122084800:01:002:0747. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що приватним нотаріусом Ізмаїльського районного нотаріального округу Одеської області Гіренко М.М. їй відмолено у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку із тим, що позивачем прощено строк для подачі заяви про прийняття спадщини та відсутності відомостей щодо прийняття спадщини іншими спадкоємцями, які б могли дати згоду на таке прийняття, неможливості визначення обсягу спадкового майна. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явилась, про час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, якою позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить позов задовольнити. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, надали суду заяви про розгляд справи за їх відсутності, якими позовні вимоги визнають в повному обсязі та не заперечують проти задоволення позову. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України - кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України - здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України - кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Частиною 4 ст. 206 ЦПК України передбачено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] належала земельна частка (пай) розміром 3,48 умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості) із землі, що перебуває у колективній власності КСП «Озерне» с. Озерне Ізмаїльського району Одеської області (сертифікат на право на земельну частку (пай) серія ОД № 0237931, виданий Ізмаїльською районною державною адміністрацією та зареєстрований 22.03.2000 року. Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 14.12.2002 року, виданого виконавчим комітетом Озерненської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області, [PERSON] помер [INFO] . За загальним правилом дії законів та інших нормативно-правових актів у часі (ч.1 ст. 58 Конституції України) ЦК України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності, тобто з 1 січня 2004 року. Пленум Верховного Суду України у п.1 постанови «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року № 7 роз`яснив, що відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинний на той час закон, зокрема, відповідні правила ЦК Української РСР 1963 року, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі, коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК України і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим кодексом. Після смерті [PERSON] , згідно ст. 525 ЦК УРСР (1963 року), відкрилася спадщина на спадкове майно, до якої входить вищезазначене спадкове майно. Частиною 1 статті 524 ЦК УРСР (1963 року) визначено, що спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Відповідно до заповіту від 25.11.2002 року, посвідченого секретарем Озерненської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області, зареєстрованого в реєстрі за № 56, [PERSON] все своє майно, де б воно не було та з чого б воно не складалось та взагалі все те, на що за коном на день смерті він матиме право заповів [PERSON] . Статтею 535 ЦК УРСР (1963 року) передбачено, що неповнолітні або непрацездатні діти спадкодавця (в тому числі усиновлені), а також непрацездатні дружина, батьки (усиновителі) і утриманці померлого успадковують, незалежно від змісту заповіту, не менше двох третин частки, яка належала б кожному з них при спадкоємстві за законом (обов`язкова частка). При визначенні розміру обов`язкової частки враховується і вартість спадкового майна, що складається з предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку. Після смерті [PERSON] до спадкоємців, які мають право на обов`язкову частку спадщині незалежно від змісту заповіту відносять його діти: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , оскільки на час відкриття спадщини були неповнолітніми. Згідно до ст. 548 ЦК УРСР (1963 року) для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Згідно ч. 1 ст. 549 ЦК УРСР (1963 року) визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Так, [PERSON] та [PERSON] будучи спадкоємцями обов`язкової частки у спадщині незалежно від змісту заповіту після смерті [PERSON] , фактично не вступили в управління або володіння спадковим майном та не подавали державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяви про прийняття спадщини, тому вважаються такими, що фактично не прийняли спадщину відповідно до вимог ч. 1 ст. 549 ЦК УРСР (1963 року). В свою чергу, позивач [PERSON] будучи спадкоємицею за заповітом після смерті [PERSON] фактично вступила в управління та володіння спадковий майном, оскільки на час відкриття спадщини проживала разом із спадкодавцем за адресою: [ADDRESS] , тому вважається такою, що фактично прийняла спадщину відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 549 ЦК УРСР (1963 року). Згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 19.12.2009 року, виданого виконавчим комітетом Озерненської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області, [PERSON] помер [INFO] . Після смерті [PERSON] згідно ст.1220 ЦК України відкрилася спадщина, до якої входить: - земельна ділянка площею 3,3283 га, розташована на території Озерненської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області, передана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, згідно державного акт на право приватної власності на землю серії Р1 № 478364 від 14.05.2001 року, кадастровий номер - 5122084800:01:002:1090; - земельна ділянка площею 3,6519 га, розташована на території Озерненської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області, передана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, згідно державного акт на право приватної власності на землю серії ЯГ № 288148 від 02.06.2006 року, кадастровий номер - 5122084800:01:002:0747. Відповідно до ст. 1216 ЦК України - спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1217 ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ч. 1 ст. 1220 ЦК України - спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Відповідно до ч. 1 ст. 1222 ЦК України - спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Статтею 1233 ЦК України передбачено, що заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Відповідно до ч. 1 ст. 1235 ЦК України встановлено, що заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Відповідно до заповіту від 20.04.2007 року, посвідченого секретарем Озерненської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області, зареєстрованого в реєстрі за № 83, [PERSON] належну йому на праві особистої власності земельну ділянку згідно державного акту серії Р1 № 478364, виданого Ізмаїльською ра йдержадміністрацією на право на земельну частку пай із земель які перебувають у колективній власності КСП «Озерне» Ізмаїльського району в умовних кадастрових гектарах та грошовий вклад заповів [PERSON] . Відповідно до ч. 2 ст. 1223 ЦК України - у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. До неохопленої заповітом спадщини після смерті [PERSON] відноситься земельна ділянка площею 3,6519 га, розташована на території Озерненської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області, передана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, згідно державного акт на право приватної власності на землю серії ЯГ № 288148 від 02.06.2006 року, кадастровий номер - 5122084800:01:002:0747. Відповідно до ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Спадкоємців за законом першої, другої та третьої черг після смерті [PERSON] немає. Статтею 1264 ЦК України встановлено, що у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. До спадкоємців четвертої черги спадкування після смерті [PERSON] відноситься [PERSON] , оскільки проживала разом із спадкодавцем [PERSON] однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. Факт проживання однією сім`єю [PERSON] разом з [PERSON] , померлим [INFO] з липня 2003 року протягом п`яти років включно до дня смерті, тобто до [INFO] за адресою: [ADDRESS] підтверджений довідкою наданою старостою Озерненського старостинського округу Саф`янівської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області від 07.03.2024 року за № 23-05/575, згідно якої [PERSON] дійсно доглядала за своїм свекром [PERSON] , що помер [INFO] , який проживав без реєстрації за адресою: [ADDRESS] з липня 2003 року до дня його смерті - [INFO] . Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України - спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Таким чином, позивач [PERSON] фактично прийняла спадщину відповідно до вимог ч. 3 ст. 1268 ЦК України. Згідно із п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування", за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутись до суду за правилами позовного провадження. Приймаючи до уваги що іншим (крім судового) шляхом захистити права позивача неможливо, суд приходить до висновку про обґрунтованість заявлених позовних вимог про встановлення факту та визнання права власності на спадкове майно та право позивача на спадщину таким, що підлягають захисту в зв`язку з чим задовольняє позов. Судом не виявлено обставин, що суперечать закону або порушують права, свободи чи інтереси інших осіб.

Outcome: approved