Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-22 00:00:00

У жовтні 2023 року позивач звернувся до Дарницького районного суду м. Києва з позовом до 1. [PERSON] , 2. [PERSON] про стягнення заборгованості, в якому просив стягнути солідарно з відповідачів: - заборгованість за послуги з централізованого опалення/постачання теплової енергії та гарячої води в розмір 102 642,87 грн; - інфляційні втрати в розмірі 27 341,06 грн; - 3% річних у розмірі 7 835,65 грн. Позовну заяву обґрунтував тим, що ТОВ «Євро-реконструкція» здійснює надання послуг з централізованого опалення/постачання теплової енергії та постачання гарячої води до будинку [ADDRESS] , зокрема, до квартири [ADDRESS] . У зазначеній квартирі зареєстровані відповідачі, які є споживачами послуг, які надає позивач. Письмовий договір з позивачем про надання послуг відповідачі не укладали, однак вони не звільняються від сплати за спожиті житлово-комунальні послуги. Відповідачі своєчасно з грудня 2015 року не вносили плату за отримані послуги з централізованого опалення/постачання теплової енергії та за отримані послуги з постачання гарячої води, внаслідок чого станом на 01.09.2023 утворилась заборгованість у розмірі 102 642,87 грн. Відповідно до ст.. 625 ЦК України на розмір заборгованості нараховано 3% річних у розмірі 7 835,65 грн та інфляційні втрати в розмірі 27 341,06 грн. За відомостями електронного реєстру територіальної громади м. Києва «ГІОЦ/КМДА» [PERSON] , [INFO] , значиться зареєстрованою за адресою: [ADDRESS] . За відомостями електронного реєстру територіальної громади м. Києва «ГІОЦ/КМДА» [PERSON] , [INFO] , значиться зареєстрованою за адресою: [ADDRESS] . Постановою Київського апеляційного суду від 17.05.2023 у справі № 753/1905/23 заяву [PERSON] , заінтересовані особи: [PERSON] , орган опіки та піклування Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації про встановлення опіки та призначення опікуна задоволено. Встановлено над [PERSON] опіки та призначено їй опікуна [PERSON] . Згідно з відомостями Відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Дніпровської РДА [PERSON] , [INFO] , значиться зареєстрованою за адресою: [ADDRESS] . Оскільки опікуном [PERSON] є [PERSON] , остання є законним представником відповідача-1 у цій справі. Ухвалою від 22.12.2023 суд прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у справі за позовом 1. [PERSON] в особі її опікуна - [PERSON] , 2. [PERSON] про стягнення заборгованості; призначив справу в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін для розгляду справи по суті в судове засідання на 07.02.2024 о 14 год. 00 хв.; установив сторонам строки для подання заяв по суті справи. 29.01.2024 відповідач-2 подала клопотання про відкладення розгляду справи. 02.02.2024 представник позивача подала клопотання про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує. 05.02.2024 відповідач-2 подала відзив на позовну заяву, в якому просила відмовити в задоволенні позовних вимог у зв`язку з пропуском строку позовної давності. На обґрунтування своєї позиції зазначила таке. Згідно розрахунку, який наданий ТОВ «Євро-Реконструкція» заборгованість відповідачів перед позивачем за спожиті житлово-комунальні послуги становить 102 642,87 грн., з яких заборгованість за опалення 30 386,91 гри. та заборгованість за гаряче водопостачання 72 255,96 грн. Як зазначено позивачем, вказана заборгованість утворилася за період з грудня 2015 року по перше вересня 2023 року. Відповідно до статті 256 ЦК У країни, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до статті 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 258 ЦК України, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік Статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. При цьому початок перебігу позовної давності пов`язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними подіями (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. У разі неналежного виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредиту, погашення якого відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Таким чином, враховую чи положення чинного законодавства, є неправомірними вимоги про стягнення заборгованості за період з грудня 2015 року по жовтень 2020 року, можливе стягнення боргу лиш е в межах строку позовної давності з 06.10.2020 року по 01.09.2023 року. Щодо нарахування та стягнення штрафних санкцій зазначає таке. 17 березня 2020 року Верховною Радою України ухвалено Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (СОVID-19)». Законом визначається, що на період дії карантину або обмежувальних заходів та протягом 30 днів з дня його скасування забороняється: нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені) за несвоєчасне здійснення платежів за житлово-комунальні послуги. Карантин скасовано 01.07.2023 року. Поряд із цим, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до п. 20 частини І ст. 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 в Україні введено воєнний стан. Відповідно Указу П резидента України від 26.07.2023 за № 451/2023 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 27.07.2023 № 3275-ІХ «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» строк дії воєнного стану в Україні продовжено з 05 години 30 хвилин 18 серпня 2023 року строком на 90 діб. Воєнний стан в Україні триває по теперішній час. В умовах воєнного стану Кабінет Міністрів України Постановою від 5 березня 2022 року № 206 «Деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану» заборонив: нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість, утворену за несвоєчасне та/або неповне внесення населенням плати за житлово-комунальні послуги підстави для стягнення 3% річних та інфляційних витрат відсутні. Відтак, зважаючи на пропуск позивачем строку позовної давності при зверненні до суду з позовними вимогами про стягнення заборгованості, а також тривалість карантинних обмежень та воєнний стан, наявність прямої заборони нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість, утворену за несвоєчасне та/або неповне внесення населенням плати за житлово-комунальні послуги, на час карантинних обмежень та воєнного стану, підстави для стягнення з відповідачів 3% річний та інфляційних витрат в судовому порядку за визначений період відсутні. Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 10.12.2008 року [PERSON] була визнана недієздатною , її опікуном було призначено її чоловіка [PERSON] , який [INFO] помер. На даний час її опікуном являється [PERSON] . У судовому засіданні, призначеному на 07.02.2024, оголошено перерву у зв`язку з неявкою представника відповідача-1 та у зв`язку з тим, що не закінчився строк подання відповіді на відзив. Наступна дата судового засідання 13.03.2024 15 год. 30 хв. 08.02.2024 представник відповідача-1 - адвокат Калугін Д.О. подав заяву про проведення судового засідання, яке призначено на 07.02.2024 без його участі. 12.02.2024 позивач засобами поштового подав відповідь на відзив, який надійшов до суду 15.02.2024 за вх. № 11645/24. У відповіді на відзив позивач зазначив таке. Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості за спожиті послуги за період з грудня 2015 року по серпень 2023 року включно. Відповідачі своєчасно з грудня 2015 року не вносили плату за отримані послуги з централізованого опалення/постачання теплової енергії та за отримані послуги з гарячого водопостачання, в результаті чого утворилась заборгованість станом на 01.09.2023 року в розмірі 102 642,87 грн., з яких заборгованість з централізованого опалення становить 30 386,91 грн. та заборгованість із сплати послуг за гаряче водопостачання в розмірі 72 255,96 грн. При цьому, відповідач у відзиві заявляє про застосування судом наслідків спливу строку позовної давності до заявлених позивачем вимог про стягнення заборгованості в межах трьохрічного строку позовної давності, а також застосування судом наслідків спливу строку позовної давності до заявлених позивачем вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) в межах 1 року. Частинами першою, п`ятою статті 261 ЦК України встановлено, ш,о перебіг починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ст. 264 ЦК України, перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. Пунктом 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України визначено, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (СОVID-19), строки, визначені статтями 257. 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу С0УГО-19», прийнятої відповідно до ст.29 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб», на усій території України був встановлений карантин з 12 березня 2020 року, який, у свою чергу, постановами Кабінету Міністрів України був неодноразово продовжений ( від 25 березня 2020 року № 338, від 20 травня 2020 року № 392, від 22 липня 2020 року № 641, від 26 серпня 2020 року № 760, від 13 жовтня 2020 року № 956, від 09 грудня 2020 року № 1236, від 17 лютого 2021 року № 104, від 21 квітня 2021 року № 405, від 23 лютого 2022 № 229, від 27 травня 2022 року № 630, від 19 серпня 2022 № 928 був неодноразово продовжений. Постановою Кабінету Міністрів України від 23 грудня 2022 року №1423 вносились зміни до постанов Кабінету Міністрів України до від 25 березня 2020 року № 338 та від 9 грудня 2020 року № 1236 «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби СОVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», якими продовжено термін дії карантину та обмежувальних протиепідемічних заходів в Україні для запобігання розповсюдженню СОVID-19 до 30 квітня 2023 року. Отже, починаючи з 12 березня 2020 року строк позовної давності був продовжений на час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (СОVID-19). Тобто, виходячи з вищенаведених положень закону, пропущеною може бути позовна давність лише за вимогами, що виникли до 12 березня 2017 року. Строк позовної давності за всіма вимогами, що виникли після 12 березня 2017 року, та на які поширюється загальна позовна давність у три роки, вважаються продовженим на підставі п.12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, до закінчення дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (СОVID-19). Тому заява відповідачів про застосування строків позовної давності може бути застосована судом лише до заявлених позовних вимог за отримані послуги з постачання теплової енергії та гарячої води лише в межах періоду з 01 грудня 2015 року по 12 березня 2017 року. Оскільки, відповідачі прострочили виконання грошового зобов`язання, з них на користь позивача стягуються заявлені 3% річних та інфляційні втрати. Зважаючи на те, що на території України з 12 березня 2020 року було запроваджено карантин, на період дії якого Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (СОVID-19)» (№530-ІХ від 17 березня 2020 року) заборонено нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені) за несвоєчасне здійснення платежів за житлово-комунальні послуги. При цьому, відповідно до на приписів п.п.4 п. 3 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (СОVID-19)», оскільки вони стосуються заборони нарахування саме неустойки (штрафу та пені), як одного із способів забезпечення виконання грошового зобов`язання (ст.ст.549-552ЦК України). Однак, така заборона не стосується 3% річних та інфляційних втрат, які передбачені ст. 625 ЦК України, та які не є неустойкою, а є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, яка має компенсаційний характер. Така позиція, висловлена у постанови Великої Палати Верховного Суду від 04 лютого 2020 року №912/1120/16, від 19 червня 2019 року № 703/2718/16-ц, від 08 листопада 2019 року № 127/15672/16-ц, від 18 березня 2020 року №902/417/18. Оскільки, 3% річних та інфляційні втрати, які передбачені ст. 625 ЦК України, є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання і мають компенсаційний характер, тому до положення даної статті закону застосовується загальний строк позовної давності. Позивач направляє до суду оновлені розрахунки заборгованості за спожиті послуги з постачання теплової енергії та гарячої води (додаються), з урахуванням заявленої відповідачем заяви про застосування наслідків спливу строків позовної давності до заявлених позовних вимог за отримані послуги відповідно до п.12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, до закінчення дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (СОVID-19) та Постанови Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу СОVID-19». Відповідачі у відзиві на позовну заяву підтверджують факт отримання та споживання житлово-комунальних послуг. Отже, з огляду на вищенаведене очевидно, що Відповідачі зобов`язані оплатити Позивачу фактично спожиті ним послуги (з централізованого опалення та гарячого водопостачання) у повному обсязі. Відсутність договору про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води сама по собі не може бути підставою для звільнення споживачів (Відповідачів) від оплати послуг у повному обсязі. Згідно доданих до позовної заяви розрахунків суми боргу за послуги з постачання теплової енергії та гарячої води чітко вказано, що інфляційна складова боргу та 3% річних обліковуються за заборгованість, яка виникла до введення в дію воєнного стану в країні, а саме до 23.02.2022 року. Відповідно до ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання не допускається. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться. Постановою Кабінету міністрів України від 05 березня 2022 р. № 206 «Деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану», яка набрала чинності з дня її опублікування і застосовується з 24 лютого 2022 року, установлено, що до припинення чи скасування воєнного стану в Україні забороняється нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість, утворену за несвоєчасне та/або неповне внесення населенням плати за житлово-комунальні послуги. Таким чином, постановою Кабінету міністрів України від 05.03.2022 № 206 встановлено заборонену нарахування в період дії воєнного стану неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань та 3% річних на заборгованість за спожиті житлово-комунальні послуги, яка виникла в період дії воєнного стану. Вищевказані вимоги чинного законодавства не звільняють споживачів від оплати заборгованості за спожиті житлово-комунальні послуги, а також не забороняють підприємствам, які надають житлово-комунальні послуги, стягувати в судовому порядку заборгованість за надані послуги, яка виникла до введення в дію воєнного стану (в період до 23.02.2022 р.). Також із відзиву на позовну заяву позивачу стало відомо, що відповідач [PERSON] визнана судом недієздатною особою та їй судом призначено опікуна [PERSON] . Тому позивач просить суд залучити до участі у справі [PERSON] , дата народження не відома, РНОКПП не відомий, останнє відоме місце реєстрації та проживання: [ADDRESS] , як опікуна недієздатної відповідачки [PERSON] . Позивач просить стягнути солідарно з відповідачів: - заборгованість за послуги з постачання теплової енергії у розмірі 23 101,45 грн; - заборгованість за послуги з постачання гарячої води в розмірі 54 982,54 грн; - інфляційні втрати в розмірі 13 261,35 грн; - 3% річних у розмірі 3 547,85 грн. 13.03.2024 від представника відповідача-1 - адвоката Калугіна Д.О. надійшли письмові пояснення, в яких він зазначив таке. Позов не підлягає задоволенню з огляду на таке. Стосовно стягнення інфляційних та трьох процентів річних. Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11.03.б20 № 211 "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID - 19, спричиненої корона вірусом SARS - CoV - 2" на всій території України встановлено карантин з 12.03.2020 до 22.05.2020, дія якого постановами Кабінету Міністрів України від 20.05.2020 № 392, від 22.07.2020 № 641 (з урахуванням змін, внесених постановами Кабінету Міністрів України) продовжена до 30.06.2023р. Згідно Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» (№530-IX від 17.03.2020 року), на період дії карантину або обмежувальних заходів, пов`язаних із поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19), та протягом 30 днів з дня його відміни забороняється: нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені) за несвоєчасне здійснення платежів за житлово-комунальні послуги Відповідно до постанови КМУ від 05.03.2022р. «Деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану» (в редакції станом на момент виникнення спірних правовідносин) установлено, що до припинення чи скасування воєнного стану в Україні забороняється нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість, утворену за несвоєчасне та/або неповне внесення населенням плати за житлово-комунальні послуги. Таким чином, нарахування позивачем інфляційних втрат та 3% річних за період з 12.03.2020р. по 01.09.2023 року суперечить вищевказаним нормам, відтак, позов в цій частині не підлягає задоволенню. Стосовно складу учасників справи. Згідно приписів ст.. 1 вказаного Закону, споживач - фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу. Відповідно до п. 1 ч. І, п.1, 5 ч. 3, ст. 20 цього Закону, споживач має право одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг; споживач зобов`язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг на основі типового договору; оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 32 Закону України №1875-ІУ, плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінету Міністрів України. Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України №2189-VIII, надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах. Згідно п. 6 ч. 1 ст. 1 вказаного Закону, індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги. Згідно п. 1 ч. 1, п. 5 ч. 2 ст. 7 Закону України №2189-УІІІ, споживач має право одержувати своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством і умовами укладених договорів; індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Відповідно до ч. 1 ст. 10 вказаного Закону, ціни (тарифи) на житлово-комунальні послуги встановлюються за домовленістю сторін, крім випадків, коли відповідно до закону ціни (тарифи) є регульованими. У такому разі ціни (тарифи) встановлюються уповноваженими законом державними органами або органами місцевого самоврядування відповідно до закону. Згідно п. 10 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» співвласники зобов`язані своєчасно сплачувати за спожиті житлово-комунальні послуги. Верховний Суд у постанові від 26 вересня 2018 року у справі № 750/12850/16 дійшов висновку про те, що споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Відсутність укладеного договору про надання послуг не звільняє споживачів від обов`язку оплачувати надані їм послуги. Поряд з цим вказаний обов`язок виникає лише у разі отримання споживачем певних послуг. Питання щодо фактичного користування житлово-комунальними послугами входить до предмета доказування у справі та має істотне значення для її правильного вирішення. З аналізу наведених вимог закону вбачається, що обов`язок по оплаті житлово-комунальних послуг покладається на їх споживача, який є власником майна за яким надаються послуги, або особою, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальні послуги за такою адресою. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц зроблено висновок про те, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Водночас встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження. В свою чергу, з 17.02.2011 відповідач [PERSON] не є власником квартири [ADDRESS] Співвласником 1/2 вказаної квартири є [PERSON] . Статтями 319, 321 ЦК України встановлено, що власність зобов`язує. Власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до статті 322 ЦК України на власника покладається тягар утримання майна. Враховуючи вищевказане, з огляду на те, що співвласником квартири [ADDRESS] , є [PERSON] вважаємо, що належним співвідповідачем повинна бути залучена вказана особа. Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 10.12.2008 року [PERSON] визнано недієздатною, встановлено опіку та призначено опікуном [PERSON] [PERSON] [INFO] помер. Після смерті [PERSON] , сестра [PERSON] [PERSON] звернулась до суду з заявою про призначення її опікуном над недієздатною [PERSON] . Лише 08.01.2024р. Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду прийняв остаточне рішення у вказаній справі, та визначив опікуном недієздатної [PERSON] [PERSON] . Грошові кошти, які отримувала [PERSON] в якості пенсії, [PERSON] і [PERSON] , користуючись безпорадним станом [PERSON] , спрямовували на власні потреби. Та обставина, що [PERSON] не сплачує за надані комунальні послуги ні за свою частку квартири, ні за частку [PERSON] встановлена постановою Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 08.01.2024р. Станом натепер, через протиправне невиконання [PERSON] і [PERSON] обов`язків опікуна, [PERSON] опинилась в дуже складній фінансовій ситуації, за користування житлово-комунальними послугами утворилась заборгованість, яку [PERSON] погасити наразі не має можливості. В свою чергу, і [PERSON] і співвласник квартири [PERSON] фактично самоусунулись від утримання квартири [ADDRESS] . 13.03.2024 представник відповідача-1 - адвокат Калугін Д.О. подав заяву про проведення судового засідання без його участі. 13.03.2023 [PERSON] (опікун [PERSON] ) подала заяву про проведення судового засідання без її участі. 13.03.2023 у зв`язку з неявкою відповідача-2 суд відклав розгляд справи на 15 год. 30 хв. 23.04.2024. 04.04.2024 позивач засобами поштового зв`язку подав: - заперечення на письмові пояснення; - клопотання про витребування доказів; - клопотання про залучення співвідповідача. Клопотання надійшли до суду 08.04.2024, зареєстровані за вх..№ 25437. У запереченнях на письмові пояснення позивач зазначив таке. 20 березня 2023 позивач отримав письмові пояснення від адвоката Калугіна Д.О., подані в інтересах відповідача [PERSON] . Повивачу стало відомо, що співвласником 1/2 квартири, у якій сформувалась заборгованість, є [PERSON] . Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, співвласниками квартири у рівних долях є відповідач [PERSON] та [PERSON] . Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Пунктом 13 Правил надання послуг з постачання теплової енергії, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 21.08.2019 № 830 передбачено, що індивідуальний договір вважається укладеним із споживачем, якщо протягом 30 днів з дня опублікування тексту договору на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування та/або на веб-сайті виконавця співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали відповідний договір з виконавцем. Фактом приєднання споживача до умов індивідуального договору (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які свідчать про його бажання укласти договір, зокрема надання виконавцю підписаної заяви-приєднання, сплата рахунка за надані послуги, факт отримання послуги. Типовий індивідуальний договір про надання послуги з постачання теплової енергії та Типовий індивідуальний договір про надання послуги з постачання гарячої води, які є публічними договорами приєднання і укладаються з урахуванням статей 633, 634, 641, 642 Цивільного кодексу України, були опубліковані на офіційному веб-сайті ТОВ «Євро-Реконструкція» 13 жовтня 2021 року. В ч. 3 ст. 13 Конституції України передбачено, що власність зобов`язує. Відповідно до ст. 322 Цивільного кодексу України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Відсутність договору про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача (Відповідачів) від оплати послуг у повному обсязі. В той же час відповідач дізнався, що [PERSON] не є власником квартири [ADDRESS] з 17 лютого 2011 року, ПРОТЕ зареєстрована за даною адресою та є споживачем послуг ТОВ «ЄВРОРЕКОНСТРУКЦІЯ». [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] є належними відповідачами по справі та користувачами послуг ТОВ «ЄВРО -РЕКОНСТРУКЦІЯ» та повинні сплатити заборгованість за спожиті житлово-комунальні послуги у повному обсязі. Завдяки отриманій інформації Позивач має змогу визначити точне коло відповідачів по справі, а саме - залучити належних відповідачів по справі № 753/18144/23. Згідно ч. 1 статті 51 ЦПК України, суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Відповідно до ст. 541 ЦК України, солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором, актами цивільного законодавства. Відповідно до ст. 543 ЦК України, у разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. З урахуванням викладеного, позивач просить суд залучити до участі в справі № 753/18144/23 в якості співвідповідача [PERSON] , яка є співвласником квартири за адресою [ADDRESS] та є користувачем послуг ТОВ «ЄВРО-РЕКОНСТРУКЦІЯ» з постачання теплової енергії та гарячого водопостачання з 17.02.2011 року Позивач ТОВ «ЄВРО-РЕКОНСТРУКЦІЯ» не має змоги уточнити анкетні дані (дату народження, РНОКПП) співвідповідача [PERSON] , які є конфіденційними. Тому позивач просить суд витребувати у приватного нотаріуса Київського міського округу Трубарову М .В., яка здійснила його державну реєстрацію, договір дарування від 17.02.2011 року, та згідно до якого співвідповідач [PERSON] набула право власності на частку квартири, у якій сформувалась заборгованість за спожиті житлово-комунальні послуги. Представник відповідача також заявляє щодо стягнення інфляційних нарахувань та 3% річних а саме, що вони не підлягають задоволенню на підставі постанови КМУ від 05.03.2022 року «Деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану». Зважаючи на те, що на території України з 12 березня 2020 року було запроваджено карантин, на період дії якого Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» (№ 530-ІХ від 17 березня 2020 року) заборонено нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені) за несвоєчасне здійснення платежів за житлово-комунальні послуги. При цьому, відповідно до на приписів п.п.4 п. 3 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)», оскільки вони стосуються заборони нарахування саме неустойки (шрафу та пені), як одного із способів забезпечення виконання грошового зобов`язання (ст.ст.549-552ЦК України). Однак, така заборона не стосується 3% річних та інфляційних втрат, які передбачені ст.625 ЦК України, та які не є неустойкою, а є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, яка має компенсаційний характер. Така позиція, висловлена у постанови Великої Палати Верховного Суду від 04 лютого 2020 року № 912/1120/16, від 19 червня 2019 року № 703/2718/16-ц, від 08 листопада 2019 року № 127/15672/16-ц, від 18 березня 2020 року № 902/417/18. Оскільки, 3% річних та інфляційні втрати, які передбачені ст.625 ЦК України, є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання і мають компенсаційний характер, тому до положення даної статті закону застосовується загальний строк позовної давності. Відповідно до ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання не допускається. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться. Постановою Кабінету міністрів України від 29 грудня 2023 р о к у № 1405 «Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України щодо оплати житлово-комунальних послуг» були внесені зміни до постанови Кабінету Міністрів України від 5 березня 2022 р. № 206 "Деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану" та викладено в такій редакції: " 1. Установити, щодо припинення чи скасування воєнного стану в Україні забороняється: нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість, утворену за несвоєчасне та/або неповне внесення плати за житлово-комунальні послуги населенням (у тому числі населенням, що проживає у будинках, де створено об 'єднання співвласників багатоквартирного будинку, житлово-будівельні (житлові) кооперативи або яким послуги надаються управителем чи іншою уповноваженою співвласниками особою за колективним договором) в територіальних громадах, що розташовані на територіях, на яких ведуться бойові дії (територіях можливих бойових дій, активних бойових дій, активних бойових дій, на яких функціонують державні електронні інформаційні ресурси) або тимчасово окупованих Російською Федерацією, відповідно до переліку, затвердженого наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій (до дати припинення можливості бойових дій, завершення бойових дій, завершення тимчасової окупації), або якщо нерухоме майно споживача було пошкоджено внаслідок воєнних (бойових) дій за умови інформування про такі випадки відповідного виконавця комунальної послуги (для послуги розподілу природного газу з урахуванням вимог Правил безпеки систем газопостачання, затверджених наказом Міністерства енергетики та вугільної промисловості від 15 травня 2015 р. № 285). Таким чином, постановою Кабінету міністрів України від 05.03.2022 №206. на всій території України, було встановлено заборону нарахування в період дії воєнного стану неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань та 3% річних на заборгованість за спожиті житлово-комунальні послуги, яка виникла в період дії воєнного стану з 24.02.2022 року по 29.12.2023 року. Згідно доданих до позовної заяви Розрахунків заборгованості за послуги з постачання теплової енергії та гарячого водопостачання, нарахування 3% річних та інфляційної складової боргу й здійснюється лише по 23.02.2022, тобто лише на т у заборгованість, яка виникла до введення в дію воєнного стану в Україні. Позивач виконував свій обов`язок з надання житлово-комунальних послуг, за які відповідачі повинні сплатити. Враховуючи, що відповідачі, всупереч чинному законодавству, протягом 9 років накопичували заборгованість та прострочили виконання грошового зобов`язання, позивач змушений був звернутися до суду за захистом свого порушеного права щодо отримання оплати за спожиті відповідачами комунальні послуги. Нараховані позивачем 3% річних та інфляційні втрати є правомірними і такими, що відповідачі повинні сплатити. Погашення суми заборгованості за комунальні послуги відповідачами на стадії розгляду судової справи не тягнуть за собою відміну нарахованих 3% річних та інфляційної складової боргу, які були нараховані на суму боргу, яка існувала на момент подачі позову до суду. У клопотанні про витребування доказів представник позивача просив витребувати у приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Трубарової М.В. договір дарування № 485 від 17.02.2011. Представник позивача (за довіреністю) подала заяву про проведення судового засідання 23.04.2024 без її участі. Представник відповідачки-1 - адвокат Калугін Д.О. подав заяву про проведення судового засідання 23.04.2024 без його участі, не заперечує проти задоволення клопотання позивача про залучення до участі у справі співвідповідача та витребування доказів. Ухвалою від 23.04.2024 суд залучив до участі у справі № 753/18144/23 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Євро-реконструкція» до 1. [PERSON] в особі її опікуна - [PERSON] , 2. [PERSON] про стягнення заборгованості як співвідповідача-3 [PERSON] установив сторонам строки для подання заяв по суті справи; витребував у приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Трубарової Марії Володимирівни ( [ADDRESS] ) належним чином завірену копію договору дарування № 485 від 17.02.2011. Представник позивача у судове засідання, призначене на 23.05.2024 не з`явився, подав заяву про розгляд справи без його участі. Сторона відповідача-1 подали заяву про розгляд справи без їх участі. Відповідачі-2, 3 у судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, причини неявки не повідомили, заяв не подали. Суд розглянув справу за відсутності сторін за наявними у справі матеріалами. Судом на підставі частини другої статті 247 Цивільно-процесуального кодексу України, у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Щодо заяви позивача про зменшення розміру позовних вимог, суд зазначає таке. У відповіді на відзив та запереченнях на письмові пояснення (зареєстровані судом 15.02.2024 за вх.. № 11645/24 та 08.04.2024 за вх.. № 25437/24) представник позивача просить стягнути солідарно з відповідачів: - заборгованість за послуги з постачання теплової енергії у розмірі 23 101,45 грн; - заборгованість за послуги з постачання гарячої води в розмірі 54 982,54 грн; - інфляційні втрати в розмірі 13 261,35 грн; - 3 % річних у розмірі 3 547,85 грн. На обґрунтування заяви про зменшення розміру позовних вимог, позивач зазначив, що здійснив перерахунок заборгованості з урахуванням наслідків спливу позовної давності. Враховуючи, що згідно з принципом диспозитивності у цивільному судочинстві особа розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд, підстав для її неприйняття суд не вбачає. Подальший розгляд справи суд здійснюватиме з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог. Фактичні обставини справи, встановлені судом, норми права, які застосував суд, та мотиви, з яких виходив суд. Надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води до будинку [ADDRESS] здійснюється на підставі ліцензії № 198 від 01.06.2012 (а.с.24). Відповідачі-1, 2 є фактичними користувачами послуг, які надав позивач у спірний період. Відповідач-3 є власником 1/2 частини квартири, до якої позивач надав послуги у спірний період. Позивач зазначає, що внаслідок неналежного виконання відповідачами обов`язків з оплати житлово-комунальних послуг, у останніх виникла заборгованість, яка згідно з розрахунком (а.с.92-94) становить: - заборгованість за послуги з постачання теплової енергії за період з 12.03.2017 по 31.08.2023 становить 23 101,45 грн; - заборгованість за послуги з постачання гарячої води за період з 12.03.2017 по 31.08.2023 становить 54 892,84 грн. Щодо вимог про стягнення заборгованості з відповідача-1, 2, суд керується таким. Відповідно до ч. 1 ст. 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. 23.07.2014 в газеті «Хрещатик» (№ 103 (4503)) позивач розмістив повідомлення з пропозицією укладення договору про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води шляхом звернення споживачів до підрозділу теплопостачальної організації із зазначення відповідної адреси. Проект договору про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води опубліковано на офіційному віснику Київської міської Ради - газеті «Хрещатик» 06.08.2014 (№ 111 (4511)). Відповідачі-1, 2 зареєстровані за адресою: [ADDRESS] . Відповідачу-1 на праві приватної власності належить 1/2 частина квартири [ADDRESS] (а.с. 107). Відповідачі-1, 2 не укладали з позивачем договір, однак відсутність договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг. У постанові Верховного Суду України від 30.10.2013 у справі №6-59цс13 зазначено, що відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Отже, підставою для стягнення заборгованості за наданні послуги є встановлення факту користування відповідачами-1, 2 житлово-комунальних послуг. Суд установив, що у спірний період позивач надавав відповідачам-1,2 як фактичним користувачам послуги з постачання гарячої води. Згідно зі ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог кодексу, актів законодавства, а при відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Згідно з наданим позивачем розрахунком заборгованості, загальний розмір заборгованості за житлово-комунальні послуги, які надавав у спірний період позивач за адресою: [ADDRESS] становить: - заборгованість за послуги з постачання теплової енергії за період з 12.03.2017 по 31.08.2023 становить 23 101,45 грн; - заборгованість за послуги з постачання гарячої води за період з 12.03.2017 по 31.08.2023 становить 54 892,84 грн. Суд вважає доведеним факт порушення прав відповідачами1, 2 обов`язку щодо сплати заборгованості за житлово-комунальні послуги у спірний період, розмір заборгованості відповідачами-1, 2 не спростований. Статтею 541 ЦК України визначено, що солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов`язання. Оскільки у спірний період відповідачі-1, 2 були фактичними користувачами послуг, які надавав позивач, суд вважає, що з відповідачів-1,2 слід стягнути солідарно на користь позивача частину від розміру заборгованості, а саме: - заборгованість за послуги з постачання теплової енергії за період з 12.03.2017 по 31.08.2023 у розмірі 11 550,73 грн; - заборгованість за послуги з постачання гарячої води за період з 12.03.2017 по 31.08.2023 у розмірі 27 491,27 грн. Оскільки у спірний період відповідачі-3 була власником 1/2 частини квартири [ADDRESS] , з неї слід стягнути на користь позивача частину від розміру заборгованості, а саме: - заборгованість за послуги з постачання теплової енергії за період з 12.03.2017 по 31.08.2023 у розмірі 11 550,73 грн; - заборгованість за послуги з постачання гарячої води за період з 12.03.2017 по 31.08.2023 у розмірі 27 491,27 грн. Щодо заявленої відповідачем-2 у відзиві вимог про застосування наслідків спливу строку позовної давності, суд зазначає таке. Згідно зі ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. За ч. 1 ст. 257 цього Кодексу загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ч. 1 ст. 260 ЦК України позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього Кодексу. Позивач звернувся до суду з цим позовом 069.10.2023. Позивач заявив позовні вимоги (з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог) про стягнення заборгованості з постачання гарячої води за період з 12.03.2017 по 30.08.2023). Відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 30.03.2020 (далі Закон 540-ІХ) розділ ХІІ «Прикінцеві положення» ЦПК України доповнено пунктом 3 такого змісту: «3. Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 49, 83, 84, 170, 178, 179, 180, 181, 185, 210, 222, 253, 275, 284, 325, 354, 357, 360, 371, 390, 393, 395, 398, 407, 424 цього Кодексу, а також інші процесуальні строки щодо зміни предмета або підстави позову, збільшення або зменшення розміру позовних вимог, подання доказів, витребування доказів, забезпечення доказів, а також строки звернення до суду, подання відзиву та відповіді на відзив, заперечення, пояснень третьої особи щодо позову або відзиву, залишення позовної заяви без руху, подання заяви про перегляд заочного рішення, повернення позовної заяви, пред`явлення зустрічного позову, заяви про скасування судового наказу, розгляду справи, апеляційного оскарження, розгляду апеляційної скарги, касаційного оскарження, розгляду касаційної скарги, подання заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами продовжуються на строк дії такого карантину». Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19» на усій території України установлено з 12 березня до 3 квітня 2020 карантин. Постановою Кабінету Міністрів України від 27 червня 2023 року № 651 «Про відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» відмінено з 24 години 00 хвилин 30 червня 2023 р. на всій території України карантин, встановлений з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2. Отже, починаючи з 12 березня 2020 року строк позовної давності був продовжений на час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), тому пропущеною може бути позовна давність лише за вимогами, що виникли до 12 березня 2017 року. Враховуючи, що з 12 березня 2020 року на усій території України було установлено карантин, а відповідно до Закону 540-ІХ під час дії карантину строки звернення до суду, продовжуються на строк дії такого карантину, строк позовної давності за вимогами, заявленими після 12 березня 2017 року є таким, що продовжений відповідно до закону, тому суд не вправі застосувати наслідки спливу строку позовної давності до цих вимог. Підстави для застосування наслідків спливу позовної давності до заявлених вимог (з урахуванням заяви позивача про зменшення розміру позовних вимог) відсутні, оскільки позивач здійснював нарахування заборгованості відповідачам за послуги з постачання гарячої води у період з 12.03.2017 по 30.08.2023, тобто у межах позовної давності. Щодо вимог про стягнення заборгованості з відповідача-3, суд керується таким. Відповідачка-3 ( [PERSON] ) є власником 1/2 квартири [ADDRESS] , що підтверджується інформаційною довідкою 369635816 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна (а.с.108). Відповідач як власник та споживач житлово-комунальних послуги, згідно ст.156,162 ЖК України, зобов`язана не тільки брати участь у витратах по утриманню квартири і прибудинкової території, а й своєчасно і в повному обсязі вносити плату за отримані комунальні послуги. Відповідно до ч. 1 ст. 322 ЦК України, власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Суд вважає доведеним факт порушення прав відповідачем-3 обов`язку щодо сплати заборгованості за житлово-комунальні послуги у спірний період, розмір заборгованості відповідачкою-3 не спростований, тому суд дійшов висновку про стягнення з неї на користь позивача: - заборгованості за послуги з постачання теплової енергії за період з 12.03.2017 по 31.08.2023 у розмірі 11 550,73 грн; - заборгованості за послуги з постачання гарячої води за період з 12.03.2017 по 31.08.2023 у розмірі 27 491,27 грн. Щодо вимог про стягнення 3% річних та інфляційних втрат, суд зазначає таке. Згідно з доданими до позову розрахунками заборгованості (з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог) позивач нарахував відповідачам за період з 12.03.2017 по 23.02.2023: - 3% річних на заборгованість за послуги з постачання теплової енергії в розмірі 780,12 грн; - 3% річних на заборгованість з постачання гарячої води в розмірі 2 767,73 грн; - інфляційні втрати щодо заборгованості за послуги з постачання теплової енергії в розмірі 3 171,80 грн; - інфляційні втрати щодо заборгованості за послуги з постачання гарячої води в розмірі 10 089,55 грн (а.с.92-94). Відповідно до статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Постановою Кабінету Міністрів України від 05 березня 2022 року № 206 «Деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану» установлено, що до припинення чи скасування воєнного стану в Україні забороняється нарахування та стягнення, зокрема, інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість, утворену за несвоєчасне та/або неповне внесення населенням плати за житлово-комунальні послуги. З 24 лютого 2022 року на території України запроваджено та діє воєнний стан через збройну агресію Російської Федерації проти України. Дані обставини є загальновідомими та доказуванню не підлягають. Наданий позивачем розрахунок 3% річних та інфляційних втрат відповідає вимогам Постанови Кабінету Міністрів України від 05 березня 2022 року № 206 «Деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану», оскільки позивач не здійснював відповідачам нарахування 3% річних та інфляційних втрат після 23.02.2023, тому позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню. Отже, з відповідачів-1, 2 солідарному стягненню на користь позивача підлягають: - 3% річних на заборгованість за послуги з постачання теплової енергії в розмір 390,06 грн; - 3% річних на заборгованість з постачання гарячої води в розмірі 1 383,87 грн; - інфляційні втрати щодо заборгованості за послуги з постачання теплової енергії в розмірі 1 585,90 грн; - інфляційні втрати щодо заборгованості за послуги з постачання гарячої води в розмірі 5 044,76 грн. Із відповідачки -3 на користь позивача підлягає стягненню: - 3% річних на заборгованість за послуги з постачання теплової енергії в розмір 390,06 грн; - 3% річних на заборгованість з постачання гарячої води в розмірі 1 383,87 грн; - інфляційні втрати щодо заборгованості за послуги з постачання теплової енергії в розмірі 1 585,90 грн; - інфляційні втрати щодо заборгованості за послуги з постачання гарячої води в розмірі 5 044,76 грн. Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає таке. Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а тому з відповідачів 1, 2, 3 на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 894,67 грн з кожного.

Outcome: partial