Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-20 00:00:00

17 квітня 2024 року до Новосанжарського районного суду Полтавської області надійшла позовна заява [PERSON] (надалі також позивач, [PERSON] ) до [PERSON] (надалі також відповідач, [PERSON] ), за змістом якої вона просила стягувати з [PERSON] , [INFO] , ідентифікаційний номер [NUMBER] , на користь [PERSON] , [INFO] , ідентифікаційний номер [NUMBER] , аліменти на її утримання в розмірі частини заробітку (доходу), щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб щомісячно, до закінчення навчання чи до досягнення двадцяти трирічного віку, зважаючи на те, яка з цих обставини настане першою. Ухвалою Новосанжарського районного суду Полтавської області від 22 квітня 2024 року після отримання інформації про зареєстроване місце проживання відповідача позовна заява прийнята до розгляду, відкрито провадження у справі, вирішено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження (а.с. 28). Аргументи учасників справи В обґрунтування позовних вимог [PERSON] зазначала, що є дочкою [PERSON] та [PERSON] . Вказала, що із [PERSON] на підставі виконавчого листа № 2-200/2008 від 03 квітня 2008 року стягувались аліменти на її утримання до досягнення повноліття. Зазначила, що навчається на денній, контрактній формі навчання у фаховому медико-фармацевтичному коледжі Полтавського державного медичного університету, медичне відділення, 3 курс, 319 група, спеціальність 223 «Медсестринство», термін навчання складає 4 роки. З огляду на викладене, позивачка зазначила, що потребує матеріальної допомоги. Вказала, що всі витрати на навчання сплачує її мати. Зазначила, що і відповідач може надавати їй матеріальну допомогу, оскільки є працездатним та працює. З огляду на викладене, вона змушена звернутись до суду з позовом про стягнення аліментів на підставі статті 199 СК України, відповідно до якої право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має повнолітня дочка, яка продовжує навчання. У судове засідання, призначене на 21 травня 2024 року, позивачка не з`явилась, про час дату та місце судового засідання повідомлялась належним чином, шляхом направлення повістки на вказану у позові адресу, однак рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення із судовою повісткою повернулось до суду із зазначенням причини невручення «адресат відсутній за вказаною адресою» (а.с. 30-33). 21 травня 2024 року до суду від представника позивача надійшла заява, за змістом якої, він просив розглянути справу без участі позивача та її представника, позовні вимоги підтримав у повному обсязі (а.с. 62). Відповідач у судове засідання не з`явився. Судова повістка на 21 травня 2024 року разом із ухвалою про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі від 22 квітня 2024 року, якою встановлювався відповідачу п`ятнадцятиденний строк із дня отримання її копії для надання до суду відзиву на позов, направлялись на зареєстровану адресу відповідача, однак повернулись до суду із відміткою поштового відділення «адресат відсутній за вказаною адресою» (а.с. 34-61). З огляду на положення пункту 4 частини 8 статті 128 ЦПК України, судова повістка вважається врученою відповідачу. Відповідно до положення пункту 5 частини 6 статті 272 ЦПК України, ухвала суду від 22 квітня 2024 року є врученою відповідачу. Правом подати до суду відзив на позовну заяву у встановлений в ухвалі про прийняття\~позовної заяви\~до розгляду\~та відкриття\~провадження у\~справі від\~22\~квітня 2024\~рокустрок, відповідач не скористався. Відповідно до частини 8 статті 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Враховуючи неподання відповідачем відзиву на позов у встановлений судом строк, зважаючи на заяву представника позивача, справа підлягає вирішенню на підставі наявних матеріалів. Відповідно до частини 1 статті 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Згідно з частиною 2 статті 247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З огляду на викладені норми цивільно-процесуального законодавства, судове засідання проведено за відсутності учасників справи та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив наступне. Обставини справи, встановлені судом Відповідно до копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 12.04.2006, батьками [PERSON] є батько - [PERSON] та мати - [PERSON] (а.с. 7). Із довідки № 140/24 від 03 квітня 2024 року, виданої Полтавським державним медичним університетом, вбачається, що [PERSON] є студентом фахового медико-фармацевтичного коледжу Полтавського державного медичного університету, медичне відділення 3 курсу 319 групи спеціальності 223 «Медсестринство. Форма навчання денна, контрактна. Термін навчання 4 роки. Наказ 111-у від 20.08.2021. Стипендію не отримує. Термін навчання до 01 липня 2025 року (а.с. 8). Відповідно до договору № 12/2021-С/С-9 від 20.08.2021 [PERSON] є здобувачем фахової передвищої освіти за денною формою здобуття освіти за освітньо-професійною програмою сестринська справа, за спеціальністю 223 «Медсестринство». Загальний строк навчання становить 3 роки 10 місяців (а.с. 9-12). Оскільки повнолітня донька відповідача продовжує навчатись, у зв`язку з чим потребує матеріальної допомоги, вона звернулась до суду із відповідним позовом про стягнення аліментів з батька відповідно до статті 199 СК України. Надаючи оцінку позовним вимогам, суд виходить з наступного. Норми права, які підлягають застосуванню Відповідно до частини 1 статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з частиною 1 статті 199 Сімейного кодексу України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Відповідно до\~частини 3 статті 199 Сімейного кодексу України, право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Відповідно до статті 200 Сімейного кодексу України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 Сімейного кодексу України. В пункті 20 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15 травня 2006 року зазначено про обов`язок батьків утримувати повнолітніх сина чи дочку, які продовжують навчання, після досягнення ними повноліття (незалежно від форми навчання), який (обов`язок) настає за обов`язкової сукупності трьох юридичних фактів: досягнення дитиною віку, який перевищує 18 років, але є меншим 23 років і продовження ними навчання, потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі та наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Аналіз статей 182, 191, 199, 200, 201 Сімейного кодексу України у поєднанні з основними правилами доказування (параграф перший глави п`ятої розділу першого ЦПК України) дає підстави зробити висновок про те, що обов`язок батька (матері) надавати матеріальну допомогу своїй дитині, яка продовжує навчання, презюмується. Батько (мати) можуть бути звільненні від такого обов`язку у разі доведеності факту неможливості надавати допомогу дитині, при цьому, зважаючи на специфіку спірних правовідносин, обов`язок доведення такого факту покладається саме на батька (мати), до яких пред`явлений позов. Відповідно до частини 1 статті 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Висновки щодо правозастосування З огляду на викладені норми чинного законодавства, зважаючи на встановлені обставини справи, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що форма навчання позивачки є платною і денною. З огляду на викладене, позивачка як студент платної та денної форми навчання потребує матеріальних витрат на оплату навчання, витрат, необхідних для забезпечення організації навчання. Це вказує на наявність потреби в матеріальній допомозі батьків. Оскільки [PERSON] навчається на денній формі, це виключає її працевлаштування. Судом не встановлено, що відповідач допомагає своїй доньці матеріально у зв`язку з навчанням останньої у навчальному закладі. Відповідачем також до суду не надано доказів неможливості надання матеріальної допомоги доньці. Обов`язок утримувати повнолітніх дітей, які продовжують навчання, є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька, причому обов`язком особистим, індивідуальним. Батьки мають всебічно сприяти розвитку дітей, які хоча й досягли повноліття, однак продовжують навчання з метою здобуття спеціальності, що забезпечить їм можливість у подальшому працевлаштуватися та мати власний незалежний від батьків дохід. Забезпечення умов для такого розвитку та навчання пов`язане з належним наданням матеріальної допомоги, що має бути достатньою та не ставити повнолітніх у становище вибору між можливістю подальшої освіти і здобуття спеціальності та між необхідністю працевлаштування для власного матеріального забезпечення. Таким чином, беручи до уваги обов`язковість сукупності таких юридичних фактів - як досягнення донькою повнолітнього віку, продовження нею навчання і у зв`язку з цим існування потреби у матеріальній допомозі, наявності у відповідача можливості надавати таку допомогу, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивачки аліменти в розмірі частини заробітку (доходу) відповідача щомісячно. Разом із тим, суд зазначає, що вимога про мінімальний розмір сплати аліментів, що становить не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб, судом задоволена бути не може, оскільки мінімальний розмір аліментів, які можуть бути стягнуті на користь повнолітньої дитини, законодавством не врегульований. Також, відповідно до вимог статті 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Таким чином, суд вважає за необхідне визначити дату початку стягнень з дати звернення до суду, а саме з 17 квітня 2024 року. Отже, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивачки аліменти в розмірі частини заробітку (доходу) відповідача щомісячно, починаючи стягнення з 17 квітня 2024 року і на весь період навчання, але не більш як до досягнення нею двадцяти трьох років. Згідно з статтею 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень, зокрема у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Розподіл судових витрат Позивач від сплати судового збору за подання позовної заяви до суду звільнена на підставі пункту 3 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір». Відтак, відповідно до положень частини 6 статті 141 ЦПК України, судовий збір в сумі 1211 грн 20 коп. підлягає стягненню з відповідача на користь держави. На підставі викладеного,

Outcome: partial