Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-19 00:00:00

У лютому 2024 року ТОВ «Коллект Центр» звернулося до суду із позовом до [PERSON] , про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позову представник позивача вказує, що 21.09.2021 року між ТОВ «Міолан» та відповідачем [PERSON] укладено Договір про споживчий кредит № 102202040, відповідно до умов якого, Банк зобов`язався надати позичальнику кредит в сумі 5000 грн. 00 коп., а позичальник зобов`язався повернути кредит в строк до 21.10.2021 року та сплатити проценти за користування кредитними коштами в розмірі 1,50 %. Крім того, 02.10.2021 року між ТОВ «Міолан» та відповідачем [PERSON] укладено ще один Договір про споживчий кредит № 3635066, відповідно до умов якого, Банк зобов`язався надати позичальнику кредит в сумі 5000 грн. 00 коп., а позичальник зобов`язався повернути кредит в строк до 17.10.2021 року та сплатити проценти за користування кредитними коштами в розмірі 3 %. Кредитодавець належним чином виконав свої зобов`язання за кредитними договорами, надавши позичальнику кредитні кошти в порядку передбаченому умовами кредитного договору шляхом переказу на картковий рахунок, проте позичальник не виконує свої зобов`язання, грошові кошти не повертає, проценти за користування коштами не сплачує. 28.12.2021 між ТОВ «Міолан» та ТОВ «Вердикт Капітал» укладено договір факторингу № 28-12/2021-72, відповідно до умов якого ТОВ «Міолан» відступило на користь ТОВ «Вердикт Капітал» права грошової вимоги до позичальників, у тому числі за Договором про споживчий кредит № 3635066 від 02.10.2021 року, що укладено між ТОВ «Міолан» та [PERSON] .. У свою чергу, ТОВ «Вердикт Капітал» відступило право грошової вимоги до позичальників за кредитними договорами ТОВ «Коллект Центр» відповідно до договору відступлення права вимоги № 10-01/2023 від 10.01.2023 року, у тому числі за Договором про споживчий кредит № 3635066 від 02.10.2021, що укладений між ТОВ «Міолан» та [PERSON] 29.12.2021 між ТОВ «Міолан» та ТОВ «Вердикт Капітал» укладено договір факторингу № 29-12/2021-45, відповідно до умов якого ТОВ «Міолан» відступило на користь ТОВ «Вердикт Капітал» права грошової вимоги до позичальників, у тому числі за Договором про споживчий кредит № 102202040 від 21.09.2021 року, що укладено між ТОВ «Міолан» та [PERSON] . У свою чергу, ТОВ «Вердикт Капітал» відступило право грошової вимоги до позичальників за кредитними договорами ТОВ «Коллект Центр» відповідно до договору відступлення права вимоги № 10-01/2023 від 10.01.2023 року, у тому числі за Договором про споживчий кредит № 102202040 від 21.09.2021, що укладений між ТОВ «Міолан» та [PERSON] . У порушення умов кредитних договорів відповідач свої зобов`язання належним чином не виконує, у результаті чого станом на час звернення до суду розмір заборгованості за кредитним договором № 3635066 від 02.10.2021 відповідно до розрахунку заборгованості становить 38200,00 грн., з яких: заборгованість за тілом кредиту 5 000,00 грн., заборгованість за відсотками на дату відступлення прав вимоги 33 200,00 грн.; за кредитним договором № 102202040 від 21.09.2021 відповідно до розрахунку, заборгованості становить 37500,00 грн., з яких: заборгованість за тілом кредиту 5 000,00 грн., заборгованість за відсотками на дату відступлення прав вимоги 32500,00 грн. У зв`язку із вищевикладеним, позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь загальний розмір заборгованості в сумі 61450 грн. 00 коп., витрати по сплаті судового збору в сумі 3028 грн. та 17 000 грн. 00 коп. витрат на правову допомогу. Ухвалою Запорізького районного суду Запорізької області від 19.02.2024 по справі відкрито спрощене позовне провадження з викликом сторін. Представник позивача у судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлявся у встановленому законом порядку. У своєму позові позивач просив проводити розгляд справи без його участі, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач у судове засідання не з`явилась, про дату, місце та час повідомлений належним чином та своєчасно, як шляхом направлення судової повістки за адресою місця реєстрації, однак повернувся конверт з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою», так і шляхом направлення смс-повідомлення номер телефону, причини своєї неявки суду не повідомила. Відзив до суду не надходив. На підставі ст. 128 ЦПК України, суд вважає відповідача належним чином повідомленим про дату, час і місце розгляду справи. Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд ухвалив провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Враховуючи, що у судове засідання не з`явились всі учасники справи, відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи суд приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову, виходячи із такого. Відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. За вимогами ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Судом встановлено, що 21.09.2021 між відповідачем [PERSON] та ТОВ «Міолан» укладено Договір про споживчий кредит № 102202040, відповідно до умов якого, Банк зобов`язався надати позичальнику кредит в сумі 5 000 грн. 00 коп., а позичальник зобов`язався повернути кредит в строк до 21.10.2021 відповідно та сплатити проценти за користування кредитними коштами в розмірі 1,5 %. Згідно з узгодженим графіком платежів до договору № 102202040 (Додаток № 1), сума процентів за період кредитування складала 2250 грн. 00 коп. Крім того, 02.10.2021 між відповідачем [PERSON] та ТОВ «Міолан» укладено Договір про споживчий кредит № 3635066, відповідно до умов якого, Банк зобов`язався надати позичальнику кредит в сумі 5 000 грн. 00 коп., а позичальник зобов`язався повернути кредит в строк до 17.10.2021 відповідно та сплатити проценти за користування кредитними коштами в розмірі 3 %. Згідно з узгодженим графіком платежів до договору № 3635066 (Додаток № 1), сума процентів за період кредитування складала 2250 грн. 00 коп. Водночас, пунктом 2.3.1.2 Договору передбачено, що позичальник може збільшити строк кредитування на 1 день шляхом продовження користування кредитом після завершення строку кредитування, таке збільшення відбувається кожен раз, коли позичальник продовжує користуватись кредитними коштами після спливу раніше визначеного строку кредитування, але загалом не може перевищувати 60 днів. Відповідач здійснив дії, спрямовані на укладення договорів позики шляхом заповнення заявки на сайті, з введенням коду підтвердження, який є одноразовим ідентифікатором на підписання електронного договору, та зазначенням інформації щодо реквізитів банківської картки, на рахунок якої, в подальшому, кредитодавцем (ТОВ «Міолан») перераховано грошові кошти в за двома кредитними договорами в загальному розмірі 10\~000 грн.. Кредитодавець належним чином виконав свої зобов`язання за кредитними договорами, надавши позичальнику кредитні кошти 10000,00 грн. шляхом переказу на картковий рахунок, проте позичальник не виконує свої зобов`язання, грошові кошти не повертає, проценти за користування коштами не сплачує. Підписанням договору позики відповідач, також підтвердив, що він повністю ознайомився з усіма його умовами , в тому числі з Правилами надання коштів у позику, де передбачено, що договір кредиту укладається в електронній формі та є електронним договором, підписання якого відбувається позичальником, у відповідності до вимог ст.12 Закону України «Про електронну комерцію», за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором, з урахуванням положень ч. 6 і 12 п.1 ст. 3 , п. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», ч.1 ст.205 ЦК України. 28.12.2021 між ТОВ «Міолан» та ТОВ «Вердикт Капітал» укладено договір факторингу № 28-12-2021-72, відповідно до умов якого ТОВ «Міолан» відступило на користь ТОВ «Вердикт Капітал» права грошової вимоги до позичальників, у тому числі за Договором про споживчий кредит № 3635066 від 02.10.2021 року, що укладено між ТОВ «Міолан» та [PERSON] . У свою чергу, ТОВ «Вердикт Капітал» відступило право грошової вимоги до позичальників за кредитними договорами Товариству з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» відповідно до договору відступлення права вимоги № 10-01/2023 від 10.01.2023 року, у тому числі за Договором про споживчий кредит № 3635066 від 02.10.2021 року, що укладений між ТОВ «Міолан» та [PERSON] 29.12.2021 між ТОВ «Міолан» та ТОВ «Вердикт Капітал» укладено договір факторингу № 29-12-2021-72, відповідно до умов якого ТОВ «Міолан» відступило на користь ТОВ «Вердикт Капітал» права грошової вимоги до позичальників, у тому числі за Договором про споживчий кредит № 102202040 від 21.09.2021 року, що укладено між ТОВ «Міолан» та [PERSON] . У свою чергу, ТОВ «Вердикт Капітал» відступило право грошової вимоги до позичальників за кредитними договорами Товариству з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» відповідно до договору відступлення права вимоги № 10-01/2023 від 10.01.2023 року, у тому числі за Договором про споживчий кредит № 102202040 від 21.09.2021 року, що укладений між ТОВ «Міолан» та [PERSON] . Відповідно до ч.ч.1,3 ст. 512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом . Статтею 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з вимогами ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Оскільки сторони уклали договір, вони набули взаємних прав та обов`язків. Відповідно до ст.634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропоновувати свої умови договору. Відповідно до ч.1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти(кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 2 ст. 1050 ЦК України встановлено, що якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Статтею 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, що Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-комунікаційних системах. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. У разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідно до ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Згідно з розрахунком заборгованості, відповідачу нарахована заборгованість за кредитним договором № 102202040 в розмірі 37500 грн. 00 коп., з яких: заборгованість за тілом кредиту 5 000,00 грн., заборгованість за відсотками на дату відступлення прав вимоги 32500,00 грн. Проте позивач просить стягнути суму яка становить 30700 грн. За кредитним договором № 3635066 відповідачу нарахована заборгованість в розмірі 38200 грн. 00 коп., з яких: заборгованість за тілом кредиту 5 000,00 грн., заборгованість за відсотками на дату відступлення прав вимоги 33200,00 грн. Проте позивач просить стягнути суму яка становить 30700 грн. Відповідач відсутність боргу належними та допустимими доказами не спростував. Водночас, припис абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами договору строку надання позики (тобто за період правомірного користування нею). Після спливу такого строку чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право позикодавця нараховувати проценти за позикою припиняється. Права та інтереси позикодавця в охоронних правовідносинах (тобто за період прострочення виконання грошового зобов`язання) забезпечує частина друга статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Такий правовий висновок Верховний Суд зробив у постановах від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 4-10цс18), від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц (провадження № 14-318цс18), від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц (провадження № 14-318цс18). Підстав для відступу від вказаних правових висновків не вбачає також Велика Палата Верховного Суду від 18.01.2022 у справі №910/17048/17. Судом встановлено, що за кредитним договором № 102202040 від 21.09.2021 в межах строку кредитування 30 днів сума процентів складала 2250 грн. Також, на підставі п. 2.3.1.2 Договору, протягом ще 60 днів користування кредитом з відповідача підлягає стягненню 4500 грн., а всього 6750 грн. За кредитним договором № 3635066 від 02.10.2021 в межах строку кредитування 15 днів сума процентів складала 2250 грн. Також, на підставі п. 2.3.1.2 Договору, протягом ще 60 днів користування кредитом з відповідача підлягає стягненню 9000 грн., а всього 11250 грн. Тому, оскільки позивач не довів право нараховувати проценти на умовах договору поза межами строків кредитування, суд вважає, що до стягнення підлягають суми процентів, які були передбачені умовами договорів в загальному розмірі 18000 грн. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір пропорційно до задоволених вимог в сумі 1256 грн. 62 коп. Позивач також просить суд стягнути витрати на правничу допомогу. Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України). Відповідно до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини. Разом із тим чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу. Відповідно до положень частини першої, пункту 1 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Згідно з частиною третьою статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Пунктами 1, 2 частини другої статті 141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Як убачається з матеріалів справи між позивачем та Адвокатським об`єднанням «ЛІГАЛ АССІСТАНС» укладено договір № 02-01/2023 про надання правової допомоги. Також надано заявку про надання юридичної допомоги № 884 від 02.01.2024, відповідно до якої між ТОВ «Коллект Центр» та АО «Лігал Ассістанс» погоджено надання наступних послуг АО «Лігал Ассістанс» по супроводу примусового стягнення заборгованості з [PERSON] , а саме: надання усної консультації з вивченням документів 2 години 3000 грн., підготовка пропозицій 2 години 4000 грн., складання позовної заяви про стягнення боргу для подачі до суду 5 годин (2000 грн. за годину) 10000 грн. Загальна сума 17000 грн. Також суду надано витяг з акту № 3 про надання юридичної правової допомоги від 08.01.2024, прайс вартості послуг адвокатського об`єднання та платіжну інструкцію від 10 січня 2024 року на 52 000 грн. За змістом ч. 4 ст.137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (наданих послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. При встановленні гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. А отже, судом має братися до уваги досвід адвоката у подібних справах, обсяг, якість та характер наданих послуг та чи відповідають вони ціні в розмірі 17000 грн. Враховуючи положення ст. 141 ЦПК України, виходячи з обсягу фактично наданих послуг, розгляду справи в спрощеному позовному провадженні, з урахуванням характеру виконаної адвокатом роботи, принципу співмірності та розумності судових витрат, з урахуванням ціни позову, суд вважає доцільним стягнути з відповідача на користь позивача витрати за надання правової допомоги в сумі 7000 грн., що є обґрунтованим і пропорційним до предмета спору та обсягу виконаної адвокатом роботи. На підставі викладеного,

Outcome: partial