Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-26 00:00:00

У листопаді 2023 року позивачка звернулась до суду з даним позовом. Свої вимоги мотивувала тим, що між нею та [PERSON] укладено договір позики, за яким вона отримала в борг 1\~437\~707,50 грн. (що еквівалентно 53\~150 дол.США) на строк до 27 листопада 2021 року. У якості забезпечення виконання грошового зобов`язання був укладений договір іпотеки: квартири [ADDRESS] , яким визначений позасудовий порядок звернення стягнення на майно у разі порушення умов договору. 25 листопада 2021 року між ними було укладено договір про внесення змін до договору позики: визначено суму позики в розмірі 1\~709\~549,88 грн. (що еквівалентно 62\~828 дол.США), погоджено графік повернення грошових коштів та визначено кінцевий строк до 27 травня 2022 року включно. Також внесені зміни до договору іпотеки щодо розміру позики. 18 листопада 2022 року за повідомлення її сусідки двері до її квартири були зламані. Після виклику поліції їй стало відомо, що 14 листопада 2022 року за рішенням державного реєстратора [PERSON] здійснено реєстрацію права власності на її квартиру за [PERSON] на підставі договору іпотеки, рекомендованого повідомлення про вручення, довідка про розмір заборгованості. Вказала, що через збройну агресію та загрозою її життю, вона вимушено 25 березня 2022 року залишила країну та на даний час проживає в Швейцарії. У країні введено воєнний стан та ТПП України визнала це форс-мажорними обставинами, зупинено до закінчення війни дію ст.37, 38, 40, 41, 46 Закону України «Про іпотеки». Вона не уникала комунікації з позикодавцем, повідомляла, що перебуває за кордоном, про намір повертати борг після отримання статусу біженця, налагодження роботи за кордоном, наміром викупити квартиру. Ніколи не відмовлялась від взятих на себе боргових зобов`язань. Вважає, що при здійсненні реєстрації права власності на квартиру за відповідачем були також порушені норми Закону України «Про державну реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяження», Закон України «Про іпотеку», Порядок державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяження, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1127 від 25 грудня 2015 року. Зокрема, їй не було надіслано вимогу та вона ніколи таку вимогу не отримувала, оскільки перебувала за кордоном, про що достеменно відомо відповідачу. Також останній незаконно проник до її власності. Крім того, на час складання висновку про вартість [PERSON] не був власником квартири, не мав доступу до неї, тому оцінка проводилась без фактичного доступу до предмета оцінки, що призвело до невідповідності оцінки квартири дійсній її вартості. Просила суд: визнати дії приватного нотаріуса Теплюк Г.М. щодо прийняття рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 65455995 від 14 листопада 2022 року незаконними; скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 65455995 від 14 листопада 2022 року 11:53:28, прийняте приватним нотаріусом (Вишгородський районний нотаріальний округ, Київська область) Теплюк Г.М. щодо реєстрації права власності за [PERSON] на квартиру [ADDRESS] . Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 05 грудня 2022 року відкрито провадження по справі та визначено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження. 30 січня 2023 року до суду надійшов відзив на позов. Не погоджуючись з позовом відповідач [PERSON] вказав, що після початку війни всім було не до виконання обов`язків за договором позики. На початку війни [PERSON] перший раз вийшла на зв`язок у середині березні та повідомила, що виїхала за кордон. У травні 2022 року її відповідь була такою ж. Коли з травня 2022 року країна почала поступово оживати, [PERSON] декілька разів виходила на зв`язок у квітні та червні 2022 року та повідомляла, що зараз форс-мажорні обставини, всі платежі відміняються до закінчення війни. У подальшому вона неохоче виходила зв`язок, жодних дій, направлених на виконання грошового зобов`язання, не вчиняла. Договором іпотеки встановлена процедура звернення стягнення на майно в позасудовому порядку: після закінчення строку виконання зобов`язань (21 травня 2022 року), [PERSON] направлено претензію-вимогу (21 вересня 2022 року) на адресу її зареєстрованого місця проживання. Після спливу 30-денного строку було звернуто стягнення на предмет іпотеки. При цьому у розрахунок боргу позивачці не нараховувались штрафні санкції. Крім того, це не був споживчий кредит, а тому посилання на зупинення дію певних норм Закону України «Про іпотеку» є неправильним. Просив відмовити в задоволенні позову. 31 січня 2023 року до суду надійшла відповідь на відзив. Додатково позивачка вказала, що вона ніколи не уникали відповідача, на всі повідомлення відповідала. Але сам відповідач перестав їй писати та дзвонити. Сума боргу станом на 21 вересня 2022 року становить 57\~602,69 дол.США, а не 62\~828 дол.США, яка вказана у претензії, яку вона не отримувала і не могла отримати через перебування її за кордоном, про що достеменно відомо відповідачу. Довіреність на [PERSON] , за якою отримано претензію, вона підписала вимушено при підписанні договору позики та іпотеки. Останній жодним чином не повідомив її про таку претензію, а тому не може вважатись належним повідомленням. Вважає довіреність, видану на [PERSON] , нікчемною в силу ст.228 ЦК України. Проведена оцінка також з порушеннями та ще за два місяці до реєстрації права власності, тобто не з метою звернення стягнення на майно, і не могла прийматись нотаріусом при реєстрації права власності. Просила задоволити позов. У підготовчому судовому засіданні 07 лютого 2023 року до участі у справі у якості третіх осіб [PERSON] , приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Гамаль І.М. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 28 березня 2023 року закрито підготовче судове засідання та призначено справу до розгляду в судовому засіданні. У судовому засіданні представник позивача та позивач позовні вимоги підтримали. Просили суд задоволити позов. У судовому засіданні представник відповідача проти позову заперечував. Просив відмовити в задоволенні позову. Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь в розгляді справи, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12.06.2009 №2 передбачено, що відповідно до статей 55, 124 Конституції України та статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. У п. 33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 у справі «Христов проти України» суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч. 1 ст. 6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може, зокрема, бути припинення дії, яка порушує право. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. У справі Bellet v. France Суд зазначив, що стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи: роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. При розгляді справи судом встановлено, що 27 серпня 2021 року між [PERSON] , якого представляв за довіреністю [PERSON] , та [PERSON] , укладено Договір позики, згідно якого [PERSON] передав [PERSON] грошову суму у розмірі 1 437 707,5 гривень, що в еквіваленті становило 53 150 доларів США. Відповідно до п. 3.2. Договору позики повернення суми позики мало відбутись до 27.11.2021 року. Відповідно до п. 13 Договору позики Сторони домовились, що виконання позичальником зобов`язання за цим договором буде забезпечуватися іпотекою квартири [ADDRESS] , власником якої є [PERSON] .. Зазначений Договір позики посвідчений нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гамаль І.М. 27.08.2021. 25 листопада 2021 між тими самими Сторонами було укладено Договір про внесення змін до Договору позики грошових коштів, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гамаль І.М. 27 серпня 2021 року за реєстровим № 8275, згідно якого пункт 1 Договору позики викладено в новій редакції: «1. Позикодавець передав, а Позичальник прийняв у власність грошову суму в розмірі 1 709 549,88 гривень, що в еквіваленті становить 62 828 доларів США», а також пункт 3 Договору позики викладено в новій редакції: «3. Сторони домовилися, що Позичальник зобов`язаний повернути суму грошових коштів, зазначену у п. 1 цього Договору, в повному обсязі в строк до 27 травня 2022 року включно. 3.2. Повернення позиченої суми грошей повинно вчинятися за наступним графіком: до 27 числа кожного місяця, починаючи з 27.09.2021 по 27.11.2021 еквівалент 1050 доларів США у гривнях, за курсом доларів США в АТ КБ «ПРИВАТБАНК» на день повернення; до 27 числа кожного місяця, починаючи з 27.12.2021 по 27.04.2022 еквівалент 1113 доларів США у гривнях, за курсом доларів США в АТ КБ «ПРИВАТБАНК» на день повернення; а решту суми у розмірі, що складатиме еквівалент 54 113 доларів США … на день повернення 27 травня 2022». Також встановлено, що 27 серпня 2021 року з метою забезпечення виконання Договору позики між тими ж сторонами, було укладено Договір Іпотеки між [PERSON] , якого представляв за довіреністю [PERSON] , та [PERSON] . Відповідно до п. 1.1. Договору Іпотеки Іпотекодавець передає, а Іпотекодержатель приймає в іпотеку наступне нерухоме майно: квартиру [ADDRESS] , загальною площею 69,2 кв.м., власником якої є [PERSON] .. Відповідно до п.1.2 Договору Іпотеки заставна вартість квартири становить 1 437 707,5 грн.. Зазначена сума відповідає сумі позики, вказані у Договору позики між [PERSON] , якого представляв за довіреністю [PERSON] , та [PERSON] від 27.08.2021. Відповідно до Розділу 4 Договору Іпотеки визначено порядок звернення стягнення на Предмет Іпотеки. Згідно із п. 4.1 Договору Іпотеки звернення стягнення здійснюється Іпотекодержателем у разі порушення Іпотекодавцем Основного зобов`язання, тобто повернення позики. Відповідно до п. 4.2. Договору Іпотеки звернення стягнення здійснюється на підставах: - рішення суду; або - виконавчого напису нотаріуса; або - застереження про задоволення вимог Іпотекодержателя; або - за договором між Іпотекодавцем та Іпотекодержателем. Згідно із п. 4.3. Договору Іпотеки, у випадку порушення Іпотекодавцем зобов`язань за цим договором, Іпотекодержатель надсилає Іпотекодавцю письмову вимогу про усунення порушення (повідомлення), оформлену відповідно до вимог Закону України «Про іпотеку». У вимозі (повідомленні) зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушених зобов`язань у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на Предмет Іпотеки у разі невиконання, порушення строку виконання та/або виконання не в повному обсязі цієї вимоги. Відповідно до Розділу 5 Договору Іпотеки визначено застереження про задоволення вимог Іпотекодержателя, яке прирівняне за своїми правовими наслідками до Договору про задоволення вимог Іпотекодержателя. Згідно із п. 5.1. Договору Іпотеки Сторони погодили можливість звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання. Позасудове врегулювання здійснюється відповідно до застереження про задоволення вимог Іпотекодержателя, що міститься в цьому договорі. За своїми правовими наслідками застереження про задоволення вимог Іпотекодержателя прирівнюється до Договору про задоволення вимог Іпотекодержателя. Іпотекодержатель самостійно визначає один із наступних способів звернення стягнення на Предмет іпотеки: - передачу Іпотекодержателю права власності на Предмет іпотеки в рахунок виконання Основного зобов`язання у порядку, встановленому Законом України «Про іпотеку». - право Іпотекодержателя від свого імені продати Предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому Законом України «Про іпотеку». Відповідно до п. 5.2. Договору Іпотеки у разі настання обставин, передбачених п. 4.1. Договору Іпотеки, Іпотекодержатель надсилає рекомендованим/цінним листом або передає через нотаріальні органи в порядку, передбаченому Законом України «Про нотаріат» Іпотекодавцю або вручає особисто повідомлення про застосування застереження про задоволення вимог Іпотекодержателя. Згідно із п. 5.3. Договору Іпотеки у разі застосування передачі Предмету іпотеки у власність Іпотекодержателя як спосіб задоволення вимог Іпотекодержателя, даний Договір Іпотеки є правовою підставою для реєстрації права власності Іпотекодержателя на Предмет іпотеки у відповідності до чинного законодавства. Згідно статті 37 Закону України «Про іпотеку» Іпотекодержатель набуває Предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки Предмета іпотеки суб`єктом оціночної діяльності. У разі набуття права власності на Предмет іпотеки іпотекодержатель зобов`язаний відшкодувати іпотекодавцю перевищення 90 відсотків вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя. 25 листопада 2021 між тими самими сторонами було укладено Договір про внесення змін до Договору іпотеки, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гамаль І.М. 27 серпня 2021 року за реєстровим № 8276 та змінено розмір позики до 1 709 549,88 гривень або в еквіваленті 62 828 доларів США, та, відповідно, заставну вартість Предмету іпотеки також до 1 709 549,88 гривень. З пояснень сторін встановлено, що після початку війни [PERSON] виїхала за кордон, спілкування між сторонами та їх представниками відбувалось у WhatsApp, борг не погашений, жодних дій щодо погашення боргу [PERSON] не приймала, в тому числі й до часу прийняття рішення. З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №316418449 від 30 листопада 2022 року вбачається, що рішення про державну реєстрацію прав та їх обмежень, індексний номер 65455995 від 14 листопада 2022 11:53:28 прийнято приватним нотаріусом (Вишгородський районний нотаріальний округ, Київська область) [PERSON] , щодо реєстрації права власності за [PERSON] на квартиру [ADDRESS] , яка належить на праві власності [PERSON] , на виконання умов договору іпотеки, серія та номер: 8276, виданий 27.08.2021, видавник: Гамаль І.М., приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу, зі змінами. Підстава для державної реєстрації: договір іпотеки, серія та номер: 8276, виданий 27.08.2021, видавник: Гамаль І.М., приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу; Договір про внесення змін до Договору іпотеки, серія та номер 3394, виданий 25.11.2021, видавник: Легкобит С.О., приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу; рекомендоване повідомлення про вручення, серія та номер 0212900070419, виданий 29.09.2022, видавник Укрпошта; звіт про оцінку предмета іпотеки, серія та номер 709120, виданий 19.09.2022, видавник ТОВ «Конвест девелопмент»; опис вкладення, серія та номер: 0212900070419, виданий 21.09.2022, видавник: Укрпошта; Вимога про усунення порушення, серія та номер: б/н, виданий 21.09.2022, видавник: [PERSON] від імені [PERSON] ; довідка про розмір заборгованості, серія та номер: б/н, видавник: [PERSON] від імені [PERSON] ; накладна, серія та номер: 0212900070419, виданий 21.09.2022, видавник: Укрпошта. У позовній заяві [PERSON] посилалась на неправомірність здійснення перереєстрації права власності на відповідача - не надсилання та не отримання нею вимоги про усунення порушень зобов`язання. Відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. До іпотеки, яка виникає на підставі закону або рішення суду, застосовуються правила щодо іпотеки, яка виникає на підставі договору, якщо інше не встановлено законом (стаття 3 Закону України «Про іпотеку»). Згідно положень статті 35 Закону України «Про іпотеку», що у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Положеннями статті 37 Закону України «Про іпотеку» визначено, що іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, який передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки. Як вже зазначалось, сторони Іпотечного договору визначили у п.4.3 порядок надсилання вимоги Іпотекодержателя Іпотекодавцю, яка оформлена відповідно до вимог Закону України «Про іпотеку». При цьому договір іпотеки не містить іншої адреси надсилання кореспонденції, а вказана лише одна адреса іпотекодавця: [ADDRESS] . Саме на адресу направлено вимогу про усунення порушення. Про зміну адреси місцезнаходження та про будь-які інші зміни, що могли вплинути на реалізацію цього Договору та виконання зобов`язань по ньому [PERSON] Іпотекодержателя не повідомляла, в тому числі щодо адреси листування за кордоном. Пояснення відповідача, що їй ніхто не писав, а вона завжди перебувала на зв`язку, суд до уваги не приймає, оскільки по суті боржник зайняв пасивну позицію і чекав лише активних дій від позикодавця, а порушила строки як чергових платежів, так і строки повернення саме боржник. Але жодних дій щодо урегулювання спору не вчинила та після відкриття провадження заборгованість зовсім нею не погашалась ні частково, ні повністю. Мотивувала тим, що у країні введений воєнний стан. Разом з тим, жодних пояснень та доказів того, яким чином введений воєнний стан в країні відобразився на роботі, доходах не надала. Суд враховує, що деокупація Київської області була ще наприкінці березня 2022 року. З матеріалів справи вбачається, що 21 вересня 2022 року на адресу відповідача ( [ADDRESS] ) [PERSON] направлено письмове повідомлення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору через порушення зобов`язання та наявність заборгованості за основним зобов`язанням (вимога про усунення порушення), в якому повідомило Іпотекодавця про наявність боргу за договором позики в сумі 62\~828 дол.США та намір звернути стягнення на предмет іпотеки в порядку, передбаченому ст. 37 Закону України «Про іпотеку», п.5.1 договору позики, надавши Іпотекодавцю 30-денний строк для усунення порушення шляхом сплати суми заборгованості. Направлення цих повідомлень на адреси позивача підтверджується описом-вкладення у листи з печаткою поштового відділення, накладною від 21 вересня 2022 року. Вимога отримана за довіреністю [PERSON] 29 вересня 2022 року, що відповідно до вимогу Закону та умов укладеного договору вважається належним повідомленням. Позовна заява містить чітко як підстави, так і предмет позову. Заяви про зміну предмету позову або підстав позову [PERSON] суду не подавала, а подані пояснення, заяви, тощо не є такими заявами в розумінні ЦПК України. Суд враховує, що позивач у своїх позовних чітко визначає підстави та предмет позову, а відповідач саме відповідно до них подає свій відзив з доказами. Тому доводи позивача щодо не надсилання та не отриманням вимог іпотекодержателя не знайшли свого підтвердження та спростовуються матеріалами справи. Визначена у частині першій статті 35 Закону України "Про іпотеку" процедура подання іпотекодержателем вимоги про усунення порушення основного зобов`язання та (або) умов іпотечного договору передує прийняттю іпотекодержателем рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки у позасудовий спосіб на підставі договору (постанова Великої Палати Верховного Суду від 02 червня 2019 року у справі № 205/578/14-ц). Порядком державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127 (далі - Порядок), визначено процедуру проведення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, перелік документів, необхідних для її проведення, права та обов`язки суб`єктів у сфері державної реєстрації прав, а також процедуру взяття на облік безхазяйного нерухомого майна. Так, згідно з пунктом 61 Порядку (у редакції, чинній на час проведення реєстрації права власності) для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, також подаються: 1) копія письмової вимоги про усунення порушень, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця; 2) документ, що підтверджує наявність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у відповідній письмовій вимозі; 3) заставна (якщо іпотечним договором передбачено її видачу). Отже, пунктом 61 Порядку визначено вичерпний перелік обов`язкових для подання документів та обставин, що мають бути ними підтверджені, на підставі яких проводиться державна реєстрація права власності на предмет іпотеки за договором, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, і державний реєстратор у ході її проведення приймає рішення про державну реєстрацію прав лише після перевірки наявності необхідних для цього документів та їх відповідності вимогам законодавства. Іпотекодержатель на підтвердження факту направлення й отримання іпотекодавцем вимоги про порушення основного зобов`язання та звернення стягнення на предмет іпотеки у силу зазначених норм матеріального права зобов`язаний надати державному реєстратору докази отримання іпотекодавцем такої вимоги разом із заявою про державну реєстрацію (постанова Великої Палати Верховного Суду від 24 квітня 2019 року у справі № 638/20000/16-ц). Підтвердженням надіслання кредитором іпотекодавцю письмової вимоги щодо усунення виконання договору позики, а отже, й завершення 30-денного строку з моменту її отримання, є повідомлення про вручення поштового відправлення, вручене та оформлене відповідно до Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05 березня 2009 року № 270, та Порядку пересилання поштових відправлень, затвердженого наказом Українського державного підприємства поштового зв`язку "Укрпошта" від 12 травня 2006 року № 211. У пункті 3 частини першої статті 24 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" передбачено, що у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо подані документи не відповідають вимогам Закону. Наведені норми, спрямовані на фактичне повідомлення боржника аби надати йому можливість усунути порушення, і цим запобігти зверненню стягнення на майно боржника. Тому повідомлення боржника слід вважати здійсненим належним чином за умови, що він одержав або мав одержати повідомлення, але не одержав його з власної вини. Доказом належного здійснення повідомлення може бути, зокрема, повідомлення про вручення поштового відправлення з описом вкладення. Такі правові висновки викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду: від 23 січня 2019 року у справі № 306/1224/16-ц, від 24 квітня 2019 року у справі № 521/18393/16-ц. Досліджені у даній справі докази, подані представником відповідача до суду є належними, допустимими та достовірно підтверджують факт направлення відповідачем на адресу Іпотекодавця письмового повідомлення про звернення стягнення на предмет іпотеки. Зазначивши в Іпотечному договорі адресою місця проживання [ADDRESS] , взяв на себе відповідальність по отриманню кореспонденції від Іпотекодержателя за вказаною адресою та одержано направлені останнім повідомлення уповноваженою особою на підставі довіреності, яка нею підписана, докази її нікчемності матеріали справи не містять. Чи повідомляв її [PERSON] про отримання вимоги мають врегульовуватись відносини між ними. Доказів того, що вона зверталась до [PERSON] з вимогою повідомити інформацію, а останній відмовився, навмисно ухилявся чи приховав таку інформацію матеріали справи не містять, тому суд вважає у разі не отримання цією інформації є наслідком не отримання її з власної вини позивача. Будь-яких доказів щодо повідомлення Іпотекодержателя про зміну місця проживання або наявність поважних причин не отримання вказаних поштових відправлень позивач суду не надав, не повідомив й поважні причини неможливості надати таку інформацію відповідачу. Також суд не приймає до уваги посилання у позовній заяві щодо відсутності й оцінки майна, оскільки при розгляді справи відповідач надав копію відповідного звіту. Зважаючи, що у позові [PERSON] чітко визначила підстави незаконності рішення реєстратора, а саме відсутність звіту, тому у подальшому її усні та письмові посилання, заяви щодо звіту про оцінку майна, його якості, нікчемності, не укладення правочину судом не можуть братись, оскільки заяв про зміну предмету або підстави позову вона не подавала, а суд не може вийти за межі заявлених позовних вимог та вирішує спір лише в межах, викладених у позовній заяві. Відповідно до вимог частини першої статті 20 Закону України «Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень», заява на проведення реєстраційних дій подається заявником у паперовій формі, а у випадках, передбачених законодавством, - в електронній формі разом з оригіналами документів, необхідних для проведення реєстраційних дій. Приписами частин першої та другої статті 24 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" визначено певний вичерпний перелік підстав для відмови в державній реєстрації прав, а саме: заявлене речове право, обтяження не підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону; заява про державну реєстрацію прав подана неналежною особою; подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом; подані документи не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяження; наявні суперечності між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями; наявні зареєстровані обтяження речових прав на нерухоме майно; заяву про державну реєстрацію обтяжень щодо попереднього правонабувача подано після державної реєстрації права власності на таке майно за новим правонабувачем; після завершення строку, встановленого частиною третьою статті 23 цього Закону, не усунені обставини, що були підставою для прийняття рішення про зупинення розгляду заяви про державну' реєстрацію прав; документи подано до неналежного суб`єкта державної реєстрації прав, нотаріуса; заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень в електронній формі подано особою, яка згідно із законодавством не має повноважень подавати заяви в електронній формі; заявником подано ті самі документи, на підставі яких заявлене речове право, обтяження вже зареєстровано у Державному реєстрі прав; заявник звернувся із заявою про державну реєстрацію права власності щодо майна, що відповідно до поданих для такої реєстрації документів відчужено особою, яка на момент проведення такої реєстрації внесена до Єдиного реєстру боржників, у тому числі за виконавчими провадженнями про стягнення аліментів за наявності заборгованості з відповідних платежів понад три місяці. За наявності підстав для відмови в державній реєстрації прав державний реєстратор приймає рішення про відмову в державній реєстрації прав. Таких обставин державним реєстратором не встановлено, тому були відсутні у нотаріуса підстави для відмови у проведенні державної реєстрації права власності на предмет іпотеки за іпокодержателем. Оскільки вимоги позивачка не заявляла щодо визнання незаконності проникнення в квартиру, яка виступала предметом іпотеки, тому дані твердження судом не досліджувались. Суд також не приймає доводи [PERSON] , що з огляду на положення договору, згідно якого війну та воєнні дії сторонами віднесено до форс-мажорних обставин, встановлення воєнного стану на території України та дію форс-мажорних обставин на весь період воєнного стану, про що безпосередньо вказано у листі ТПП України, звернення відповідачем стягнення на майно є передчасним та неможливим, в зв`язку з продовженням зобов`язань сторін на час дії форс-мажорних обставин та відсутністю порушеного права. Дійсно, Торгово-промислова палата України (далі - ТТП України) у своєму листі від 28 лютого 2022 вказала, що: «…засвідчує форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили): військову агресію Російської Федерації проти України, що стало підставою введення воєнного стану із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, відповідно до Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні». Разом із тим, ключовою ознакою форс-мажору є причинно-наслідковий зв`язок між форс-мажорними обставинами та неможливістю виконати конкретне зобов`язання. Форс-мажор, або ж обставини непереборної сили, - це надзвичайні та невідворотні обставини, настання яких призвело до об`єктивної неможливості виконати зобов`язання. Стаття 617 ЦК України звільняє від відповідальності за порушення зобов`язань, якщо воно стало саме наслідком форс-мажору. Однак, сам по собі воєнний стан не може автоматично означати звільнення від виконання будь-ким в Україні будь-яких зобов`язань, незалежно від того, існує реальна можливість їх виконати чи ні. Війна як обставина непереборної сили звільняє від відповідальності лише у разі, якщо саме внаслідок пов`язаних із нею обставин компанія/фізична особа не може виконати ті чи інші зобов`язання (правові висновки, викладені в постанові Верховного Суду від 10 березня 2023 року в справі № 922/1093/22). Враховуючи вищевикладене, позивачем не надано відповідних документів ТПП України щодо виникнення обставин непереборної сили та унеможливлення виконання внаслідок непереборної сили саме зобов`язання за укладеним сторонами договорами у вигляді повернення грошових коштів позикодавцю у встановлені договором строки. Крім того, позивач посилається на загальний офіційний лист ТПП України від 28 лютого 2022 року та Закон України від 24 лютого 2022 року «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні», як на підставу настання форс-мажорних обставин, наслідком яких продовжується термін виконання зобов`язань. Втім, частиною першою статті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» визначено, що Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом 7 днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності за собівартістю. Належним підтвердженням відповідно до ч. 1 ст. 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» є сертифікат ТПП України про настання форс-мажорних обставин, який в матеріалах справи відсутній. Таким чином, оскільки лист ТПП України не є сертифікатом у розумінні наведеного положення Закону, та разом з тим, не є документом, який був виданий за зверненням відповідного суб`єкта, для якого настали певні форс-мажорні обставини, апеляційний суд не може погодитися з доводами апеляційної скарги про передчасність звернення позивача до суду та відсутність у неї порушеного права, а також щодо подовження зобов`язань сторін до закінчення дії форс-мажорних обставин. У постанові Верховного Суду від 01 червня 2021 року у справі № 910/9258/20 суд послався на раніше сформульований у цілій низці своїх постанов висновок, відповідно до якого: засвідчення дії непереборної сили шляхом видачі сертифікату про форс-мажорні обставини покладено на ТПП України та уповноважені нею регіональні ТПП; форс-мажорні обставини не мають преюдиційного характеру, і при їх виникненні сторона, яка посилається на них як на підставу неможливості виконання зобов`язання, повинна довести наявність таких обставин не тільки самих по собі, але й те, що ці обставини були форс-мажорними саме для конкретного випадку виконання зобов`язання; доведення наявності непереборної сили покладається на особу, яка порушила зобов`язання - саме вона має подавати відповідні докази в разі виникнення спору, отже, навіть у разі наявності сертифікату ТПП України про форс-мажор суд оцінюватиме цей доказ у сукупності з іншими. У постанові Верховного Суду від 14 червня 2022 року у справі № 922/2394/21 також зазначено, що форс-мажорні обставини не мають преюдиційного характеру, і при їх виникненні сторона, яка посилається на них як на підставу неможливості належного виконання зобов`язання, повинна довести їх наявність не тільки самих по собі, але і те, що вони були форс-мажорними саме для даного конкретного випадку. Позивач, вказуючи на те, що була вимушено виїхати за кордон через російську агресію та введення воєнного стану на території України, не мотивує та не обґрунтовує як саме вказані обставини вплинули на виконання обов`язку саме з повернення відповідачу коштів за договором. Крім того, на час вирішення спору минуло два роки від початку повномаштабного договору, а позивач не надав жодних доказів щодо наслідків впливу воєнного стану на виконання зобов`язань протягом такого тривалого часу. Форс-мажор, як обставина непереборної сили потребує доведення і належного правового оформлення сторонами в судовому процесі. Саме по собі існування таких надзвичайних і невідворотних обставин не звільняє сторону від відповідальності за порушення взятих на себе зобов`язань. слід звернути увагу, що відповідач протягом строку виконання зобов`язання не вчиняв жодних дій, направлених на погодження нових строків, часткового погашення заборгованості, що б свідчили про не умисність ухилення від виконання свого зобов`язання. Натомість з відритих джерел на сайтах судах вбачається, що у провадженні суду також є цивільна справа про стягнення заборгованості з позивача за іншим кредитним договором (369/10661/23), а сама позивачка подала інші позови для зупинення розгляду даної цивільної справи. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України). Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково. Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж приватні (цивільні) права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких приватних (цивільних) прав (інтересів) позивач звернувся до суду. Якщо порушення своїх прав особа вбачає у наслідках, які спричинені рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень, які вона вважає неправомірними, й ці наслідки призвели до виникнення, зміни чи припинення цивільних прав, і такі правовідносини мають майновий характер або пов`язані з реалізацією майнових або особистих немайнових інтересів, то визнання незаконними (протиправними) таких рішень є способом захисту цивільних прав та інтересів (постанови Великої Палати Верховного Суду від 04 квітня 2018 року у справі № 361/2965/15-а, від 09 листопада 2021 року у справі № 542/1403/17). Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках (абзац 12 частини другої статті 16 ЦК України). Отже, якщо позивач вважає, що його право порушене реєстрацією за відповідачем права власності на об`єкт нерухомості, він не позбавлений звернутися до суду з позовом про захист порушеного права. Вважаючи своє право порушеним, [PERSON] звернулася до суду з цим позовом, в якому, просила визнати дії незаконними та скасувати рішення про державну реєстрацію права власності, посилаючись на незаконність дій державного реєстратора щодо реєстрації за відповідачем права власності на спірну квартиру. Разом з тим, належних та допустимих доказів на підтвердження своїх позовних вимог суду не надала. Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про необхідність відмови у задоволенні позову. Обґрунтовуючи судове рішення, крім іншого, колегія суддів приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorijav. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958, про те, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Outcome: dismissed