Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-19 00:00:00

До Черкаського районного суду Черкаської області з позовною заявою звернувся [PERSON] , в якій просить розірвати шлюб з [PERSON] . Свої вимоги мотивує тим, що 09.11.2019 року між ним та відповідачем укладено шлюб, який зареєстровано Уманським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Уманському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), актовий запис № 782. Від шлюбу сторони дітей не мають. Позивач вказує, що з 14.02.2023 року вони не підтримують сімейних відносин та не ведуть спільного господарства, спільно не проживають. Причиною розпаду сім`ї є те, що подружжя втратило взаєморозуміння та повагу один до одного, відсутні спільні інтереси, наявні різні погляди на життя. На думку позивача, подальше спільне проживання з відповідачем суперечитиме його інтересам. Сторони в судове засідання не викликались відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, проте в ухвалі про відкриття провадження від 31.01.2024 року відповідачу був наданий строк в 15 днів з дня отримання даної ухвали суду на подачу відзиву на позовну заяву. Відповідачем [PERSON] до суду було подано клопотання про надання строку на примирення, яке ухвалою суду від 20.03.2024 року задоволено та надано сторонам у справі строк на примирення строком на два місяці, розгляд справи призначено на 20.05.2024 року. 17.05.2024 року до суду надійшла заява відповідача про закриття провадження у справі у зв`язку з примиренням, в якій відповідач зазначила про те, що мала розмову з позивачем та вони вирішили примиритися та зберегти сім`ю. Однак, 20.05.2024 року представником позивача за договором подано до суду заяву про те, що позивач підтримує позовні вимоги та просить їх задовольнити. Суд зауважує, що згідно ч. 1 ст. 206 ЦПК України, позивач може\~відмовитися від\~позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Отже, нормами ЦПК не передбачена відмова відповідача від позову, тому суд, враховуючи позицію позивача, який наполягає на розірвання шлюбу, не бере до уваги заяву відповідача. За таких обставин, суд розглядає справу за наявними матеріалами. Дослідивши письмові докази, суд вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Згідно до п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Статтею 17 Закону України від 23 лютого 2006 року №3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод 1950 року та практику Європейського Суду з прав людини, як джерело прав. Крім цього, статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріплено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Зважаючи на принципи рівноправності жінки і чоловіка, закон вимагає, щоб згода на одруження була взаємною. Відповідно до ст.5 «Рівноправність подружжя» Протоколу №7 Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод 1950 року (Конвенцію ратифіковано Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року) кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей. Пунктом 126 рішення Європейського суду з прав людини по справі «Фернандес Мартінес проти Іспанії» (заява 56030/07) від 12 червня 2014 року встановлено: «Що стосується права на приватне та сімейне життя, Суд наголошує на важливості для осіб мати можливість вільно приймати рішення з приводу того, як вести своє приватне та сімейне життя. У зв`язку з цим повторно наголошується, що відповідно до статті 8 також надається охорона прав на самореалізацію як у формі особистого розвитку, так і з точки зору права на встановлення та розвиток відносин з іншими людьми та навколишнім світом, при цьому поняття особистої автономії є важливим принципом, що береться за основу при тлумаченні гарантій, які викладені в такому положенні». Отже принцип добровільності шлюбу є чинним не лише на стадії його реєстрації, а і під час знаходження в шлюбі, що зумовлює можливість добровільного розірвання шлюбу. Згідно ч. 3 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Вивчивши матеріали справи, враховуючи, що судом здійснювались заходи щодо примирення сторін, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, оскільки сімейні стосунки між сторонами не склалися, подружні відносини сторонами не підтримуються, за вказаними позивачем обставинами збереження шлюбу неможливе, тому шлюб необхідно розірвати. Суд вирішує судові витрати в порядку ст. 141 ЦПК України, тому сплачений позивачем при зверненні до суду з позовною заявою судовий збір у розмірі 1221,20 грн. слід стягнути з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved