Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-26 00:00:00

І. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача 08.05.2024 року до Заліщицького районного суду Тернопільської області надійшла позовна заява [PERSON] , який діє в інтересах [PERSON] , до Заліщицької міської ради Чортківського району Тернопільської області про встановлення факту, що має юридичне значення та визнання права власності в порядку спадкування за законом, яка згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями 08.05.2024 року розподілена судді Шевчук В.М. Представник позивачки [PERSON] просить суд встановити юридичний факт про те, що померлій [INFO] [PERSON] належить свідоцтво про право особистої власності на будинковолодіння, видане 02.01.1990 року на ім`я [PERSON] на підставі рішення виконкому Заліщицької районної ради №247 від 19.09.1989 року, та просить визнати за позивачкою, як спадкоємицею\~за законом\~першої черги, право власності на спадкове майно, яке складається із будинковолодіння [ADDRESS] , після смерті [INFO] матері [PERSON] . В обґрунтування позовних вимог представник позивачки посилається на те, що [INFO] померла мати позивачки [PERSON] . Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, до складу якої входить будинковолодіння [ADDRESS] , до складу якого входить: житловий будинок «А»; літня кухня «Б»; підвал «ПдБ»; гараж «В»; підвал «ПДВ»; погріб «Пг»; ворота з хвірткою «1», яке належало померлій на підставі свідоцтва про право особистої власності на будинковолодіння, яке видане 02.01.1990 року на ім`я [PERSON] на підставі рішення виконкому заліщицької районної ради №247 від 19.09.1989 року. З метою отримання свідоцтва про право на спадщину за законом та оформлення права власності після смерті [PERSON] позивачка через свого представника звернулася із заявою до державного нотаріуса Заліщицької державної нотаріальної контори. В.о.державного нотаріуса Заліщицької державної нотаріальної контори Інна Дідик повідомила представнику позивачки про відмову у вчиненні вказаної нотаріальної дії, оскільки позивачкою не підтверджено належності вказаного нерухомого майна спадкодавиці та наступної належності позивачці як спадкоємиці згідно закону. Встановлення даного юридичного факту належності правовстановлючого документа позивачці необхідно для реалізації своїх спадкових прав на майно, яке належало покійній [PERSON] , спадщину після смерті якої прийняла її дочка [PERSON] . \~ \~ ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи Позивачка [PERSON] та її представник [PERSON] у підготовче судове засідання не з`явилися, однак від представника позивачки [PERSON] надійшла заява про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримують повністю. Представник відповідача Заліщицької міської ради Чортківського\~ району Тернопільської\~області у підготовче судове засідання не з`явився, однак від міського голови до суду надійшла заява, якою просив розглядати справу за його відсутності та позовну заяву задоволити у повному обсязі \~ ІІІ. Інші процесуальні дії у справі Ухвалою суду від 10.05.2024 року суддя Шевчук В.М. відкрила провадження у цивільній справі та визначила проводити розгляд справи у порядку загального позовного провадження. Судом на підставі ч.2 ст.247 ЦПК України у зв`язку з неявкою у судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. ІV.Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини Дослідивши матеріали\~ цивільної справи, суд вважає,\~ що позовна заява [PERSON] , який діє в інтересах [PERSON] , до Заліщицької міської ради Чортківського району Тернопільської області про встановлення факту, що має юридичне значення та визнання права власності в порядку спадкування за законом підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Згідно даних паспорта громадянина України серії [NUMBER] від 11.07.1998 року, виданого Коломийським МВ УМВС України в Івано-Франківській області, [PERSON] народилася [INFO] та зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Згідно зі свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 21.04.1969 року батьками [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] . Згідно зі свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 17.10.2019 року [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , зареєстрували шлюб 10.01.1973 року, про що 10.01.1973 року складено відповідний актовий запис №1. Після реєстрації шлюбу [PERSON] присвоєно прізвище « [PERSON] ». Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 17.10.2019 року [PERSON] померла [INFO] у віці 92 років, про що 22.07.2019 року виконавчим комітетом Зеленогайської сільської ради Заліщицького району Тернопільської області складено відповідний актовий запис №10. Згідно свідоцтва про право особистої власності на будинковолодіння від 02.01.1990 року, виданого Заліщицькою районною радою народних депутатів, [PERSON] належить житловий будинок з належними до нього будівлями та спорудами по [ADDRESS] . Однак, у вказаному свідоцтві прізвище власниці житлового будинку з належними до нього будівлями та спорудами по [ADDRESS] зазначено [PERSON] , в той час як у свідоцтві про смерть зазначено прізвище « [PERSON] ». Відповідно до довідки, виданої КП «Заліщицьке міське комунальне підприємство» від 23.04.2024 року, житловий будинок з належними до нього будівлями та спорудами по [ADDRESS] в Заліщицькому міському комунальному підприємстві станом на 31.12.2012 року зареєстровано за [PERSON] , на підставі свідоцтва про право власності на будинковолодіння, виданого виконкомом Заліщицької районної ради народних депутатів 02.01.1990 року, записаного в реєстраційній книзі №1 реєстраційний №13. Згідно довідки від 23.04.2024 року, виданої ФОП [PERSON] , вартість нерухомого майна (житловий будинок з господарськими будівлями та надвірними спорудами, що за адресою: [ADDRESS] ), становить 246741 гривня. Відповідно до довідки КП «Заліщицьке міське комунальне підприємство» від 23.04.2024 року виправити ім`я, по батькові « [PERSON] » на правильне « [PERSON] » у свідоцтві про право власності на житло за адресою: [ADDRESS] , виданому Заліщицькою районною радою народних депутатів 02.01.1990 року, не можливо. Судом встановлено, що позивачка [PERSON] є спадкоємицею першої черги за законом після смерті матері [PERSON] , у встановлений законом строк звернулася до нотаріуса за прийняттям спадщини, інших спадкоємців ні за законом, ні за заповітом немає, а тому має право на спадкування майна після смерті [PERSON] . У матеріалах спадкової справи №173/2019, заведеної 28.10.2019 року до майна померлої [PERSON] , міститься довідка №755, видана 24.10.2019 року Зеленогайською сільською радою Чортківського району Тернопільської області, відповідно до якої [PERSON] на момент своєї смерті проживала та була зареєстрована одна. Враховуючи письмову заяву [PERSON] від 28.10.2019 року, зареєстровану нотаріусом за реєстровим №382 у спадковій справі №173/2019, про прийняття спадщини, після смерті [PERSON] інші спадкоємці, крім позивачки [PERSON] , відсутні. Листом в.о.державного нотаріуса Заліщицької державної нотаріальної контори Тернопільської області І.Дідик №175/02-14 від 09.03.2024 року позивачці [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину для визначення належності нерухомого майна спадкодавиці та наступної належності спадкоємиці згідно заповіту, відтак встановлення факту, що має юридичне значення та визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, оскільки існують перешкоди для оформлення права на спадкове майно у нотаріальному порядку. \~ \~ \~ V. Оцінка суду Згідно зі ст.10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Вимогами ст.12 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст.293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Відповідно до п.5 ч.2 ст.293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 10.04.2019 року в справі №320/948/18 зроблено висновок про те, що у порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов. А саме, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх установлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Відповідно до п.6 ч.1 ст.315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Згідно з ст.319 ЦПК України у рішенні суду повинно бути зазначено відомості про факт, встановлений судом, мету його встановлення, а також докази, на підставі яких суд установив цей факт. Рішення суду про встановлення факту, який підлягає реєстрації в органах державної реєстрації актів цивільного стану або нотаріальному посвідченню, не замінює собою документів, що видаються цими органами, а є тільки підставою для одержання зазначених документів. Відповідно до позиції, викладеної у постанові Верховного Суду від 08.12.2021 року в справі №464/6696/20 у разі коли установи, які видали правовстановлюючі документи, не можуть виправити допущені в них помилки, особи мають право звернутись до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документа відповідно до положень зазначеної норми. При розгляді цих справ суд установлює саме належність особі документа, а не тотожність осіб, які неоднаково названі у різних документах. А, тому, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що досліджені у судовому засіданні докази вказують на те, що [PERSON] , яка померла [INFO] , належить свідоцтво про право власності на будинковолодіння, видане 02.01.1990 року Заліщицькою районною радою на ім`я [PERSON] . Суд вважає, що невідповідність між\~свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 17.10.2019 року спадкодавиці [PERSON] \~та правовстановлюючими\~ документами,\~ які були\~ видані на\~ ім`я\~ [PERSON] , \~унеможливлює оформлення права на спадкове майно у нотаріальному порядку. Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно зі ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст.1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина 3 статті 46 цього Кодексу). Відповідно до ст.1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Відповідно до ст.1223 ЦК України право на\~спадкування мають\~особи,\~визначені у\~заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у\~ст.ст.1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Згідно зі ст.1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Згідно зі ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно зі ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України сдкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Належно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ст.1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Відповідно до ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Якщо виникнення у особи права на спадкування залежить від неприйняття спадщини або відмови від її прийняття іншими спадкоємцями, строк для прийняття нею спадщини встановлюється у три місяці з моменту неприйняття іншими спадкоємцями спадщини або відмови від її прийняття. Відповідно до ч.3 ст.1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Згідно зі ст.1273 ЦК України спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого\~статтею 1270\~цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Відповідно до ст.1275 ЦК України якщо від\~прийняття спадщини\~відмовився один\~із спадкоємців\~за заповітом,\~частка у\~спадщині,\~яку він\~мав право\~прийняти,\~переходить до\~інших спадкоємців\~за заповітом\~і розподіляється\~між ними\~порівну. Якщо\~від прийняття\~спадщини відмовився\~один із\~спадкоємців за\~законом з\~тієї черги,\~яка має\~право на\~спадкування,\~частка у\~спадщині,\~яку він\~мав право\~прийняти,\~переходить до\~інших спадкоємців\~за законом\~тієї ж\~черги і\~розподіляється між\~ними порівну. Відмова спадкоємця за заповітом від прийняття спадщини не позбавляє його права на спадкування за законом. Відповідно до ст.1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Статтею 1297 ЦК України встановлено обов`язок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. Проте нормами цієї статті, так само як й іншими нормами цивільного права, не визначено правових наслідків недотримання такого обов`язку у виді втрати права на спадщину. Постанова Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 Про судову практику у справах про спадкування п.23 передбачає, що за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права власності судовому розгляду не підлягають. У разі відмови в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Вирішуючи дані позовні вимоги, суд виходить з того, що дані правовідносини є спадковими, а позивачка позбавлена права на нотаріальне оформлення своїх спадкових прав, тому її право підлягає захисту в судовому порядку, шляхом його визнання відповідно до вимог положень п.1 ч.2 ст.16 ЦК України. Відповідно до ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Згідно ст.392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. При цьому, у своїй постанові по справі №570/997/19 від 16.06.2021 року Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду звернув увагу, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. За змістом ст.392 ЦПК України право власності на майно може бути визнано судом також у разі втрати документа, який засвідчує це право. Позовні вимоги мають оцінюватися судом, виходячи з правових та фактичних підстав позову, наведених у позовній заяві, а не лише тільки з формулювань її прохальної частини, які можуть бути недосконалими. Відповідно до ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Згідно матеріалів справи у ній відсутні дані, які б вказували, що визнання позову відповідачем Заліщицькою міською радою Чортківського району Тернопільської області суперечить вимогам закону. За встановлених обставин справи суд дійшов до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що спрямовані на реальний захист прав та інтересів спадкоємиці при оформленні її спадкових справ, а тому позовні вимоги підлягають до задоволення, оскільки позивачка [PERSON] у встановлений законом строк звернулася до нотаріуса за прийняттям спадщини після смерті [PERSON] , відповідач представник Заліщицької міської ради Чортківського району Тернопільської області позовні вимоги визнав у повному обсязі, відтак [PERSON] має право на спадкування майна, яке належало померлій [PERSON] . VI. Щодо розподілу судових витрат Згідно п.6 ч.1 ст.264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. Вирішуючи питання розподілу судових витрат по справі, суд вважає, що їх слід покласти на сторони в понесених ними розмірах, оскільки позивачка не заявляє вимогу про стягнення судових витрат з відповідача. На підставі наведеного,

Outcome: approved