Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-19 00:00:00

У лютому 2024 року представник [PERSON] , адвокат Басараб О.Д., звернулася до Тростянецького районного суду Вінницької області з позовом до [PERSON] , третя особа Служба у справах дітей Тростянецької селищної ради про визначення місця проживання дитини з батьком. Позовні вимоги обґрунтував тим, що [PERSON] та [PERSON] мають спільну доньку [PERSON] , [INFO] . Зазначає, що донька зареєстрована в [ADDRESS] , проте з чотирьох років проживає разом з позивачем за місцем його проживання та реєстрації. [PERSON] , як батько, повністю опікується інтересами та потребами дитини, піклується про доньку, займається вихованням, слідкує за розвитком та здоров`ям дитини. Позивач вказує, що ніколи не перешкоджав та не має наміру у подальшому перешкоджати спілкуванню матері з дитиною. Оскільки [PERSON] є військовослужбовцем, то з дитиною вона бачиться не часто. Дитина зареєстрована за однією адресою з матір?ю, а фактично проживає з позивачем за іншою адресою. Тому, з метою уникнення перевезення дитини у інше місце проживання за ініціативи матері, відстоюючи права та інтереси дитини, яка на даний час проживає у звичному для неї середовищі, серед близьких та рідних їй людей, які її люблять та піклуються про неї, серед шкільних друзів, [PERSON] звернувся до суду з даним позовом, так як спільної згоди щодо визначення місця проживання дитини сторони не дійшли. Оскільки відповідач [PERSON] відповідно до довідки №2450 від 01.06.2023 перебуває на військовій службі, то вихованням дитини займатися вона не має можливості. Позивач зазначає, що проживання доньки з ним, відповідає її інтересам. Він має можливість забезпечити їй належні умови проживання, повною мірою займатися вихованням дитини, чого відповідач забезпечити не в змозі. Разом з тим, він не чинитиме жодних перешкод для спілкування відповідача із донькою і готовий зі свого боку усіма силами сприяти тому, щоб дитина через розлучення батьків не була позбавлення піклування матері. На підставі викладеного, позивач просив визначити місце проживання його неповнолітньої дочки [PERSON] , 2015 р.н., з ним, за місцем проживання та реєстрації [PERSON] - [ADDRESS] . Також просив стягнути з відповідачки судові витрати. Ухвалою Тростянецького районного суду Вінницької області від 23.02.2024 дану позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання. Витребувано від Органу опіки та піклування Служби у справах дітей Тростянецької селищної ради письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. 08.04.2023 від представника відповідача через систему «Електронний суд» надійшов відзив на позовну заяву. У відзиві зазначено, що поданий позивачем позов визнають частково в частині визначення місця проживання дитини з батьком. Заперечують проти стягнення з відповідачки витрат на правову допомогу. Додатково зазначено, що відповідно до довідки військової частини [NUMBER] від 01.06.2023 року №2450, яка знаходиться в матеріалах справи, [PERSON] дійсно перебувала на військовій службі. Станом на сьогоднішній день відповідачка переведена на військову службу до іншої військової частини, разом з тим не зважаючи на це відповідачка намагається приймати участь у вихованні доньки та бачитись так часто наскільки це можливо. Після того, як [PERSON] вступила на військову службу, [PERSON] залишилась проживати з батьком, оскільки мати не може забезпечити належні умови проживання доньки в зв?язку з проходженням військової служби. Разом з тим, мати - [PERSON] намагається забезпечити дитину усім необхідним, а саме: здійснює покупки шкільного приладдя, одягу, взуття, здійснює оплату послуг доступу до мережі інтернет, поповнення мобільного зв?язку, дарує подарунки про, які мріє донька та надає позивачу матеріальну допомогу на утримання спільної доньки, що підтверджується квитанціями, скріншотами з Приват 24 та фото. Усвідомлюючи відповідальність за виховання та піклування про малолітню доньку, створення для дитини належних соціально-побутових умов проживання, збереження психічного та фізичного здоров?я, духовного та розумового розвитку, мати вважає, що малолітня донька [PERSON] , на період проходження нею військової служби повинна проживати разом з батьком, що відповідатиме інтересам дитини. 16.04.2024 на виконання вимог ухвали суду від 23.02.2024 до суду надійшло рішення виконавчого комітету Тростянецької селищної ради від 11.04.2024 №102 та висновок органу опіки та піклування про визначення місця проживання малолітньої дитини. Ухвалою суду від 24.04.2024 закрито підготовче провадження у справі, призначено справу до судового розгляду по суті. Позивач у судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності та відсутності його представника. Позовні вимоги підтримав та просив задовольнити. Також, судові витрати по справі просив залишити за ним. Відповідач в судове засідання не з`явився. Представник відповідача, адвокат Герасимчук А.С., подала заяву про розгляд справи без її участі. При ухваленні рішення просила врахувати відзив, який було подано 08.04.2024 представником [PERSON] через Електронний суд. Представник Служби у справах дітей Тростянецької селищної ради також подав клопотання про розгляд справи без їх участі на підставі наданих суду доказів. З врахуванням вимог ч.2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши письмові докази у справі, суд дійшов наступного висновку. Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею ч.1 ст.5 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] , [PERSON] народилася [INFO] , про що 24.03.2015 складено відповідний актовий запис №12. Її батьками записані: батько - [PERSON] , мати - [PERSON] (а.с.8). З витягу з реєстру територіальної громади від 13.04.01.2023 вбачається, що [PERSON] , 1987 р.н. зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (а.с. 7). [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , з 27.12.2017, що підтверджується витягом від 04.08.2022 (а.с.10). Разом з тим, з акту від 10.01.2024, складеного депутатом Тростянецької селищної ради Щуренком М.М. в присутності свідків-сусідів [PERSON] та [PERSON] встановлено, що [PERSON] , 2015 р.н., проживає за адресою: [ADDRESS] , з батьком [PERSON] , 1987 р.н. (а.с.12). Також, згідно довідки №02 від 08.01.2024, [PERSON] навчається у 3-Б класі ліцею смт Тростянець Тростянецької селищної ради Вінницької області. Її навчанням та вихованням займається батько - відвідує при необхідності школу та батьківські збори, забезпечує потреби доньки. Мати дівчинки - [PERSON] , з сім`єю не проживає, вихованням доньки не займається, жодного разу в школі не була, з класним керівником зв`язку не підтримує (а.с.11). З листа директора КНП «Тростянецький ЦПМСД» від 14.02.2024 №46 встановлено, що піклуванням щодо стану здоров`я малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] займаються бабуся [PERSON] та батько [PERSON] . За медичною допомогою до сімейного лікаря здебільшого звертається бабуся, рідше батько, по причині того, що він працює (а.с.14). Згідно витягу з наказу командира військової частини [NUMBER] від 04.04.2024 №97, солдат [PERSON] , призначена на посаду кочегара відділення забезпечення взводу забезпечення медичної роти управління військової частини. (а.с.96). Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя статті 11 Закону України «Про охорону дитинства»). Згідно зі статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до ч.4 ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла 10 років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Згідно зі статтею 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Відповідно до частини першої, другої статті 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. У рішенні Європейського суду з прав людини від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява N 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (§ 76). У § 54 рішення Європейського суду з прав людини «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року, заява N 31111/04, зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини. Аналіз наведених норм права, практики Європейського суду з прав людини дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. Міжнародні та національні норми не містять положень, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною. При визначенні місця проживання дитини судами необхідно крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 лютого 2019 року у справі N 377/128/18 (провадження N 61-44680св18) зазначено, що "тлумачення частини першої статті 161 СК України свідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку". У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі N 402/428/16-ц (провадження N 14-327цс18) зроблено висновок, що «Декларація прав дитини не є міжнародним договором у розумінні Віденської конвенції про право міжнародних договорів від 23 травня 1969 року та Закону N 1906-IV, а також не містить положень щодо набрання нею чинності. У зв`язку із цим Декларація прав дитини не потребує надання згоди на її обов`язковість Верховною Радою України і не є частиною національного законодавства України. Разом з тим положення Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, про те, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (стаття 3), узгоджуються з нормами Конституції України та законів України, тому саме її норми зобов`язані враховувати усі суди України, розглядаючи справи, які стосуються прав дітей». Отже, при розгляді конкретної справи суд, насамперед, виходить з інтересів самої малолітньої дитини, та враховує при цьому, відповідальність батька, який досить відповідально ставиться до створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини. Згідно зі статтею 19 СК України встановлено, що при розгляді спорів щодо визначення місця проживання дитини обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних в результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. З висновку органу опіки і піклування, затвердженого рішенням Виконавчого комітету Тростянецької селищної ради від 11.04.2024 №102 вбачається, що орган опіки та піклування вважає за доцільне визначити місце проживання малолітньої дитини [PERSON] разом з батьком [PERSON] (а.с.99-103). З висновку вбачається, що у 2017 році [PERSON] разом із цивільною дружиною [PERSON] вирішити розірвати стосунки. У 2019 році за домовленістю з відповідачем, дитина [PERSON] залишилася проживати разом з батьком [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Проте на даний час між сторонами виник спір щодо визначення місця проживання дитини, оскільки мати виявила бажання забрати дитину та поїхати на постійне місце проживання в інше місто. Відповідно висновку, позивачем створені належні умови для проживання дитини. Наявна окрема спальна кімната. У кімнаті знаходиться ліжко, шафа для зберігання особистих речей та письмовий стіл для виконання домашніх завдань. Зі слів батька, дитина забезпечена сезонним одягом, взуттям, розвиваючими книгами, іграшками, гаджетами. Під час обстеження умов проживання, в кімнаті було прибрано, санітаро-гігієнічні умови задовільні. [PERSON] на обліку у лікаря-нарколога та лікаря психіатра не перебуває. Окрім того, у висновку зазначено, що на комісії з питань захисту прав дитини Тростянецької селищної ради мати дитини [PERSON] присутня не була, проте відбулося спілкування з нею по відеозв`язку за допомогою додатку вайбер. Під час розмови та з`ясування всіх обставин, остання погоджується із позовом до суду та пропонувала визначити місце проживання дитини біля батька на період проходження нею військової служби. Таким чином, під час розв`язання спору між батьками щодо визначення місця проживання (перебування) дитини орган опіки і піклування керувався її найкращими інтересами з урахуванням рівних прав та обов`язків матері та батька щодо неї. Під час розгляду питання про визначення місця проживання малолітнього брались до уваги ставлення батьків до виконання батьківських обов`язків. Після обстеження житлово-побутових умов органом опіки та піклування складений висновок, який відповідає пункту 71 Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24 вересня 2008 року № 866. Аналіз поданих доказів у своїй сукупності дає суду підстави дійти до переконання, що в даному конкретному випадку мати дитини безумовно відіграє важливу роль у її житті, однак в ситуації, що склалася батько [PERSON] зайняв більш активну позицію, безпосередньо направлену на забезпечення якнайкращих інтересів доньки. Беручи до уваги встановлені обставини справи, враховуючи те, що [PERSON] є військовослужбовцем, з донькою не проживає тривалий час, суд вважає, що на даному етапі життя [PERSON] , 2015 р.н., визначення її місця проживання із батьком буде відповідати найкращим інтересам дитини. Суду не доведено переваги матері перед батьком на визначення місця проживання дитини з нею, та враховано, що відповідач [PERSON] не заперечує, щоб її малолітня дочка проживала із [PERSON] . Разом з тим, суд критично оцінює копії квитанцій та скріншотів з Приват24 та підтвердження того, що [PERSON] намагається забезпечити дитину усім необхідним, а саме купує одяг, взуття, шкільне приладдя, оплачує послуги мережі інтернет та купує подарунки, так як чинним з даний копій не представилась можливим встановити, що відповідачка здійснювала фінансові операції саме на потреби неповнолітньої дитини. Однак, приймає до уваги копії квитанцій про перерахування коштів на картковий рахунок позивача [PERSON] . Окрім того, суд зауважує, що чинним Сімейним кодексом України передбачено, що мати та батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Відповідно до ч. ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Таким чином, позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі. Разом з тим, варто зазначити, що відповідно до положень ст. 157 СК України, той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. В подальшому, з урахуванням обставин, які можуть виникнути, визначене у цій справі місце проживання дитини може бути змінено як за згодою батьків, так і в судовому порядку, а після досягнення [PERSON] чотирнадцяти років, вона вправі самостійно визначати з ким із батьків буде проживати.

Outcome: approved