Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-21 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом, яким просив позбавити [PERSON] батьківських прав відносно неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , встановити піклування над неповнолітнім [PERSON] та призначити піклувальника [PERSON] . Позовні вимоги обґрунтовані тим, що [PERSON] є батьком [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] . 28 вересня 2006 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, який був зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану по м. Ізмаїл Ізмаїльського міськрайонного управління юстиції Одеської області, про що складено актовий запис № 499. В шлюбі народився син [PERSON] , [INFO] . Через відсутність взаєморозуміння між [PERSON] та її чоловіком - [PERSON] , спільне проживання останніх було припинено з вересня 2007 року. Рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 25.12.2008 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано та проведено державну реєстрацію розірвання шлюбу, про що видано свідоцтво про розірвання шлюбу серії [NUMBER] . Починаючи з вересня 2007 року відповідач жодного разу не зустрічався та не спілкувався із своїм сином, не вживав заходів щодо прийняття участі у вихованні, не допомагав у вирішенні фінансових питань по утриманню дитини. Рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 16.10.2008 року з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто щомісячно аліменти на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку починаючи з 08 травня 2008 року до 23.02.2025 року. [INFO] мати дитини, дочка позивача, [PERSON] , померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії D.12 № [NUMBER], виданим 13.11.2023 року службою цивільного стану Управління реєстрації осіб з Плоєшті Плоєштьської місцевої ради. Відсутність будь яких родинних і емоційних зв`язків між відповідачем та його сином [PERSON] , стало підставою для зміни останнім прізвища, що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим 30.07.2014 року відділом реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Ізмаїльського міськрайонного управління юстиції в Одеській області. Сукупність зазначених обставин свідчить про ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків та демонстрацію небажання дитини бути будь чим пов`язаним із батьком. Після смерті матері дитини, відповідач не проявляє батьківську турботу відносно [PERSON] та відсутні будь-які спроби налагодити зв`язок із сином. Станом на час звернення до суду, його онук проживає з ним та своєю бабусею та перебуває на повному їхньому забезпеченні. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, проте його представник надав суду заяву про розгляд справи за їх відсутністю, якою позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить позов задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, якою позовні вимоги визнає в повному обсязі та не заперечує проти задоволення позову. Представник третьої особи - органу опіки та піклування Ізмаїльської міської ради Одеської області в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності та при винесенні рішення врахувати висновок про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно неповнолітнього [PERSON] , [INFO] . Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі, зареєстрованому відділом реєстрації актів цивільного стану по м. Ізмаїл Ізмаїльської міськрайонного управління юстиції Одеської області, актовий запис № 499 від 28.09.2006 (а.с. 6). У шлюбі у подружжя народилася дитина - син, [PERSON] , [INFO] , що підтверджено свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , видане 01.03.2007 відділом реєстрації актів цивільного стан по м. Ізмаїл Ізмаїльського міськрайонного управління юстиції Одеської області, актовий запис № 137 від 01.03.2007 (а.с. 7). Заочним рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 25.12.2008 шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано (справа № 2о-304-2008) (а.с. 8). Відділом реєстрації актів цивільного стан по місту Ізмаїл Ізмаїльського міськрайонного управління юстиції Одеської області подружжю [PERSON] 29.01.2009 видано свідоцтво про розірвання шлюбу серії [NUMBER] актовий запис № 23 (а.с. 9). У подальшому [PERSON] змінила прізвище « [PERSON] » на « [PERSON] : (свідоцтво про зміну імені серії [NUMBER] , видане відділом державної реєстрації акті: цивільного стану реєстраційної служби Ізмаїльського міськрайонного управління юстиції і Одеській області, актовий запис № 60 від 22.10.2013). Заочним рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 16.10.2008 стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , щомісячно, у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку, починаючи з 08.05.2001 до 23.02.2025 (а.с. 10). Постановою ВП № [NUMBER] від 18.10.2018 державного виконавця Ізмаїльського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області відкрито провадження з виконання виконавчого листа №2-3463/08, виданого 19.01.2009 Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області, про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , щомісячно, у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку, починаючи з 08.05.2001 до 23.02.2025 (а.с. 14). Згідно з розрахунком Ізмаїльського ВДВС Південного МУМЮ (м. Одеса) від 17.01.2024, станом на 01.01.2024 заборгованість зі сплати аліментів [PERSON] складає 117920,79 грн. (а.с. 13). З вересня 2007 року неповнолітній [PERSON] залишився проживати разом з матір`ю, яка взяла на себе відповідальність за життя та здоров`я сина. Згідно з характеристикою, наданою адміністрацією Ізмаїльської ЗОШ № 10 І-ІІІ ступенів Ізмаїльської міської ради Одеської області, неповнолітній [PERSON] , [INFO] , навчався у закладі з першого класу. Мати, [PERSON] , приділяла належну увагу вихованню сина, цікавилась життям класу та школи, відвідувала батьківські збори. Батько, [PERSON] , за весь період навчання не займався вихованням сина, не цікавився навчанням, на батьківських зборах не був присутнім (а.с. 15). Мати дитини [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , померла [INFO] (свідоцтво про смерть № [NUMBER] , видане Ратушею Муніципаліту Плоєшть 13.11.2023, Румунія) (а.с. 12). Після смерті матері неповнолітній залишився проживати разом з бабусею, [PERSON] , та дідусем, [PERSON] , які взяли на себе відповідальність за життя та здоров`я онука. Згідно з актом обстеження умов проживання від 29.04.2024, квартира складається з 3 житлових кімнат, кухні, коридору, санвузла, комори. Центральне опалення, у наявності усі комунікації. Умови проживання відповідають санітарно-гігієнічним вимогам: у квартирі порядок, чисто, затишно. Неповнолітній займає окрему кімнату, в якій є спальне та робоче місце, шафа для одягу, комп`ютер, ноутбук. Батько, [PERSON] , не має бажання бачити сина та брати участь у його житті, ухиляється від його виховання, свідомо нехтує своїми обов`язками, не проявляє до дитини батьківської уваги та турботи, родинні стосунки не підтримує, не надає матеріальної допомоги, не цікавиться успіхами сина ні в письмовій, ні в усній формі, тобто фактично самоусунувся від виконання батьківських обов`язків. Питання доцільності/недоцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно неповнолітнього [PERSON] [INFO] , 07.05.2024 розглянуто на засіданні комісії з питань захисту прав дитини, протокол № 9 та члени комісії вирішили пропонувати органу опіки піклування Ізмаїльської міської ради Ізмаїльського району Одеської області надати висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно неповнолітнього [PERSON] , [INFO] . Згідно висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Ізмаїльської міської ради Ізмаїльського району Одеської області за №04/21-509 від 07.05.2024 року, позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , є доцільним та таким, що відповідає інтересам дитини. Крім того, дитина відповідача змінила своє прізвища, що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим 30.07.2014 року відділом реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Ізмаїльського міськрайонного управління юстиції в Одеській області, що вказує на відсутність будь-яких родинних і емоційних зв`язків між відповідачем та [PERSON] . Вирішуючи позовні вимоги про позбавлення батьківських прав, суд виходить з такого. Відповідно до ст.3 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20 листопада 1989 року та ратифікованої постановою Верховної ради України від 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського Суду як джерело права. Відповідно до пункту 47 рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Савіни проти України" право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Відповідно до пункту 49 рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Савіни проти України" хоча національним органам надається певна свобода розсуду у вирішенні питань щодо встановлення державної опіки над дитиною, вони повинні враховувати що розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин. Відповідно до пункту 50 рішення Європейського Суду у справі "Хант проти України" втручання у право на повагу до сімейного життя не становить порушення статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якщо воно здійснене "згідно із законом", відповідає одній чи кільком законним цілям, про які йдеться в пункті 2, і до того ж є "необхідним у демократичному суспільстві" для забезпечення цих цілей. У Принципі 6 Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року зазначено, що дитина для повного та гармонічного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона повинна зростати у піклуванні та під відповідальністю своїх батьків, в атмосфері любові, моральної та матеріальної забезпеченості. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини, що була ратифікована Постановою ВП № 789-ХІІ від 27.02.1991 року, Держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. За змістом ст.27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, діючої на Україні з 27.09.1991 року, держави-учасники визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) несуть основну відповідальність за забезпечення умов життя, необхідних для розвитку дитини, в межах своїх здібностей і фінансових можливостей. Статтею 150 СК України передбачено, що батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до п.п.1, 2, 4 ч.1 ст. 164 СК України мати та батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявили щодо неї батьківського піклування, ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, є хронічними алкоголіками або наркоманами. Пленум Верховного Суду України у п.п.15, 16 постанови «Про практику застосування законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» за №3 від 30 березня 2007 року роз`яснив судам, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини від інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на фізичний розвиток як складову виховання, не спілкуються з дитиною в обсязі необхідному для її нормального усвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі, не виявляють інтересу до її внутрішнього світу, не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Крім того, [PERSON] позов та обставини позову визнав у повному обсязі. За таких обставин, суд вважає, що відповідач дійсно не виконує своїх батьківських обов`язків, оскільки не приділяє увагу вихованню дитини, не здійснює за нею належний догляд та контроль, не піклується про її духовний і фізичний розвиток, не забезпечує її необхідним харчуванням, не цікавиться її здоров`ям, не створює умови для отримання нею освіти, а також не проявляє до неї материнської уваги та турботи. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України - кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України - здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України - кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності зі ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Статтями 15 та 16 ЦК України передбачено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно ст.129 Конституції України, ст.ст.12, 81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Стаття 76 ЦПК України, передбачає, що доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до ч. 1 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Згідно роз`яснень п. 3 ч. 24 Постанови № 2 Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. Відповідно до вимог ст.ст. 12, 13, 78, 81 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Оскільки відповідач [PERSON] самоусунувся від виховання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , суд вважає за можливе позовну заяву задовольнити та позбавити батьківських прав [PERSON] відносно неповнолітнього [PERSON] , [INFO] .

Outcome: approved