Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-15 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду із позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частки від всіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення позовної заяви і до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 07 жовтня 2017 року між [PERSON] та [PERSON] зареєстровано шлюб, про що складено відповідний актовий запис за № 1496, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, виданим 07 жовтня 2017 року серії [NUMBER] . У даному шлюбі в сторін народився син [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим 25 січня 2018 року. Спільне життя сторін не склалося, спільне господарство не ведеться. Вони не розуміють один одного, мають різні погляди на сімейне життя. Окрім того, надання строку на примирення не виправить стан шлюбних відносин, так як спроби примирення між ними в минулому не принесли жодних результатів. За таких обставин, шлюб існує лише формально, суперечить інтересам малолітньої дитини та її психологічному здоров`ю, а також, подальше збережений шлюбу суперечить інтересам сторін. Син проживає разом з позивачкою за адресою: [ADDRESS] . Відповідач офіційно працевлаштований, обіймає посаду декана факультету прикладних інформаційних технологій та електроінженерії в Тернопільському національному технічному університеті, отримує стабільну зарплату, однак жодних дій по утриманні та забезпеченні дитини не викопує, коштів на утримання, розвиток дитини не надає. Позивачка самостійно матеріально забезпечує дитину, проте вважає, що не тільки вона, а й відповідач повинен забезпечити дитині утримання, з метою належного фізичного, духовного, розумового, морального та соціального розвитку дитини. Водночас, [PERSON] має можливість сплачувати зазначену суму аліментів, оскільки є здоровим та працездатним. Зважаючи на матеріальне становище позивачки, матеріальне становище платника аліментів, який є молодою особою працездатного віку, офіційно працює, отримує стабільний дохід і тому має реальну змогу сплачувати аліменти на утримання своєї дитини, представник позивачки вважає, що позовні вимоги ґрунтуються на положеннях Сімейного кодексу України, відповідають інтересам дитини, її рівню життя, необхідного для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку, і визначення вказаного способу та розміру стягнення аліментів призведе до рівності прав дитини на утримання від батька відповідно до положень Закону. Ухвалою судді від 19 квітня 2024 року відкрито провадження у цивільній справі № 607/8638/24. Постановлено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження. У судовому засіданні представник позивачки, адвокат Яворський А. В. позовні вимоги підтримав з підстав, наведених у позовній заяві. У судовому засіданні відповідач [PERSON] щодо розірвання шлюбу не заперечив, просив не надавати строк на примирення. Стягнення аліментів у розмірі частини з усіх видів заробітку не заперечує, оскільки має намір утримувати сина. Щодо стягнення витрат на правову вважає їх надмірними. Частини 1, 4 ст. 206 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) визначають, що відповідач може визнати позов на будьякій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Заслухавши пояснення представника позивачки, відповідача, дослідивши та оцінивши зібрані у справі докази, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступного. Як вбачається з свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого 07 жовтня 2017 року Тернопільським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області, сторони 07 жовтня 2017 року зареєстрували шлюб, про що складено відповідний актовий запис № 1496. У шлюбі в них народився син [PERSON] , [INFO] , про що свідчить свідоцтво про народження серії [NUMBER] , видане 25 січня 2018 року Тернопільським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області. Як вбачається з відмітки про реєстрацію місця проживання у паспорті громадянки України серія [NUMBER] , виданого Теребовлянським РВ УМВС України в Тернопільській області 14 травня 2007 року, [PERSON] , [INFO] , остання зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . За цією адресою, разом із матір`ю [PERSON] проживає без реєстрації [PERSON] , [INFO] , що стверджується довідкою № 375, виданою 09 квітня 2024 року Центром надання адміністративних послуг Золотниківської сільської ради. За вказаних вище обставин, до правовідносин, які виникли між сторонами підлягають застосуванню наступні норми матеріального права. За змістом ч. 1 ст. 110 Сімейного кодексу України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до вимог ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що має істотне значення. У судовому засіданні встановлено, що між подружжям погіршилися відносини, вони тривалий час не ведуть спільного господарства та не підтримують шлюбних стосунків. Сумісне життя подружжя є неможливим, шлюб існує лише формально, і тому його доцільно розірвати, оскільки збереження шлюбу суперечить інтересам позивачки, що має істотне значення. Враховуючи викладенні обставини в їх сукупності, зважаючи на те, що позивачка наполягає на розірванні шлюбу, відповідач не заперечив щодо розірвання шлюбу, з огляду на засади добровільності шлюбу, суд вважає, що позов в цій частині підлягає до задоволення. Щодо позовних вимог про стягнення аліментів, суд робить наступні висновки. У Принципі 6 Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року зазначено, що дитина для повного та гармонічного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона повинна зростати у піклуванні та під відповідальністю своїх батьків, в атмосфері любові, моральної та матеріальної забезпеченості. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини, що була ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789XII від 27 лютого 1991 року, Державиучасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України, батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч. 3 ст. 51 Конституції України). Відповідно до ч. ч. 2, 8, 9, 10 ст. 7 Сімейного кодексу України (далі СК України) сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист. Згідно зі ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів. Відповідно до ч. 1 ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Сплата аліментів за рішенням суду є одним зі способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі (ч. 2 ст. 181 СК України). Частиною 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Відповідно до ч. 1 ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Статтею 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 31) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 32) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» установлено, що у 2024 році прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років 3 196 гривень. В ході судового розгляду суд з`ясував, що дитина проживає із матір`ю. Позивачка самостійно забезпечує дитину, оскільки відповідач не надає достатньої матеріальної допомоги сину. Водночас, [PERSON] є працездатним, має постійний заробіток, так як працює деканом факультету прикладних інформаційних технологій та електроінженерії в Тернопільському національному технічному університеті, що визнав у судовому засіданні. Стан здоров`я відповідача суд вважає задовільним, оскільки доказів про зворотне суду не надано та в судовому засіданні не здобуто, відповідно [PERSON] може отримувати достатній постійний дохід і тому має реальну змогу сплачувати аліменти на утримання сина до досягнення ним повноліття. В свою чергу відповідач визнав позовні вимоги щодо стягнення з нього аліментів в розмірі частини з усіх видів заробітку (доходу). З урахуванням вищенаведених положень законодавства, встановлених обставин справи, виходячи з рівності обов`язку батьків утримувати їх спільних дітей, суд доходить до висновку, що заявлені позовні вимоги, в частині стягнення аліментів, також підлягають задоволенню, шляхом стягнення з відповідача на користь позивачки аліментів на утримання сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) [PERSON] , щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму та не більше десяти прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з дня подання позову 17 квітня 2024 року і до досягнення дитиною повноліття. При цьому, слід зазначити, що у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я сторін та в інших випадках, передбачених СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів. Суд вважає, що менший розмір аліментів не буде достатнім для належного виховання та утримання дітей та забезпечення належного рівня життя, необхідного для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Згідно ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. За таких обставин суд вважає, що рішення в частині стягнення аліментів за один місяць, слід допустити до негайного виконання. Відповідно до вимог ч. 6 ст. 141 ЦПК України, оскільки позивачка звільнена від сплати судових витрат при звернені з позовом про стягнення аліментів до суду, з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1 211,20 грн. У разі укладення визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову (ч. 1 ст. 142 ЦПК України). Так, як відповідач визнав позов в частині вимог про розірвання шлюбу, слід повернути позивачці з державного бюджету 50 відсотків сплаченого нею судового збору 484,50 грн. Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України слід стягнути з відповідача на користь позивачки 484,50 грн сплаченого судового збору.

Outcome: approved