Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-22 00:00:00

В січні 2024 року до суду в інтересах [PERSON] до [PERSON] звернувся адвокат Колєснік В.А. з позовною заявою, про стягнення з [PERSON] аліментів на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі однієї чверті заробітку (доходу) боржника, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з 23.01.2024 року і до повноліття дитини. В обгрунтування позову зазнаачає, що з 24.08.2013 року по 16.02.2023 року позивач із відповідачем перебували у шлюбі, який згідно рішення Городищенського районного суду Черкаської області від 16.02.2023 року у справі № 691/1221/22, розірвано. Від шлюбу у них народилася дитина [PERSON] , [INFO] . Приблизно з лютого 2022 року позиивач і відповідач проживають окремо, неповнолітній [PERSON] проживає із позивачем та знаходиться на його утриманні, що підтверджується Витягом з реєстру територіальної громади від 22.08.2022 року та довідкою від 22.08.2022 року про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб. Відповідач не надає матеріальну допомогу на утримання дитини, та у її вихованні не приймає участі. Угода про сплату аліментів між позивачем та відповідачем не укладалась. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обовязків щодо дитини. Позивач 27.12.2023 року звертався до Городищенського районного суду Черкаської області в порядку наказного провадження, про видачу судового наказу про стягнення аліментів, та у справі № 691/26/24 винесено ухвалу про відмову у видачі судового наказу щодо стягнення аліментів, з підстав існування спору щодо визначення місця проживання дитини та розяснено право звернення до суду шляхом подання позовної заяви про стягнення аліментів. 21.02.2024 в справі відкрито спрощене позовне провадження, призначено розгляд на 14.03.2024 року, відкладено. 08.04.2024 до суду від відповідача [PERSON] надійшла заява про надання доказів, в якій зазначено, що шлюб розірвано за ініціативою [PERSON] .. При розірванні шлюбу, була домовленість, що малолітній син [PERSON] 2015 року народження, періодично має проживати як у батька так і в матері. Після розірвання шлюбу [PERSON] "вигнав" її з будинку. Щоб бути поруч з сином, винайняла житло поруч з місцем проживання малолітнього сина. Малолтінй син [PERSON] проживав періодично, то у матері, то у батька, які в цей час його утримували. Через деякий час [PERSON] перестав пускати малолітнього сина, штучно створив перешкоду для належного виконання материнських обовязків, налаштував сина проти неї. Рішенням органу опіки та піклування виконавчого комітету Городищенської міської ради від 19.09.2023 № 224 визначно спосіб участі [PERSON] у спілкуванні і вихованні сина. Однак [PERSON] зазначене рішення умисно не виконує, створює великі перешкоди, на зауваження працівників органу опіки та піклування ніяким чином не реагує. Доводиться зустрічатися з сином в школі. При зустрічах, сину надає продукти харчування, шкільне приладдя та інші речі, які необхідні для сина. Створивши штучно такі умови, подав позов про стягнення аліментів. На підтвердження того, що приймає участь у матеріальному утриманні малолітнього сина [PERSON] , незважаючи на те, що з боку батька створені перешкоди, до заяви надає документи, які мають значення для правильного вирішення спору та мають бути долучені до матеріалів судової справи, а саме: копія рішення виконавчого комітету Городищенської міської ради від 19.09.2023 № 224; копію листа від 17.11.2023; копію витягу з протоколу № 12 від 15.12.2023; копію фіскальних чеків на 13 аркушах. На даний час в Городищенському районному суді Черкаської області перебуває цивільна справа щодо визначення місця проживання малолітнього сина [PERSON] . 23.05.2024 в зупиненні провадження в даній справі, до вирішення по суті цивільної справи № 691/83/24 про визначення місця проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] з матірю [PERSON] , відмовлено, та продовжено розгляд позову про стягнення аліментів на утримання дитини. У судовому засіданні позивач [PERSON] , його представник адвокат Колєснік В.А. підтримали подану позовну заяву в повному обсязі з підстав, що викладені в ній, та вказали, що оскільки малолітня дитина [PERSON] , 2015 року народження, проживає з батьком, то у нього наявні підстави для звернення до суду про стягнення з відповідача аліментів на утримання сина в розмірі, що визначено Законом. І, саме він визначає нагальні потреби дитини щодо її утримання (одяг, харчування, дозвілля, розвиток (оплатні секції) та інше). Обовязок утримувати дитину до повноліття покладається на обох батьків. Після розірвання шлюбу між сторонами, дитина за згодою проживала то у матері, то у батька. Питання щодо утримання чи стягнення аліментів не виникало. З вересня 2023 року [PERSON] , якому виповнилося 8 років, проживає з батьком постійно, відповідач проживає за 400 метрів від них, але дитина не виявляє бажання проживати з матірю, іноді спілкується з нею. Обмежень у спілкуванні дитини і матері, батько не створює. [PERSON] після події, яка мала місце в 2023 році, не бажає проживати з матірю, працюють з психологом. Відповідач не оспорює факт проживання сина з батьком. В разі, якщо суд прийме рішення, та визначить місце проживання дитини з матірю, в даному позові з відповідачем, то по набранню рішення законої сили, стягнення аліментів з неї буде припино. Наразі відповідач має утримувати малолітню дитину та сплачувати аліменти за рішенням суду. Відповідач [PERSON] доводи, що викладені нею в заяві підтримала та не заперечила той, факт, що малолітній син [PERSON] з вересня 2023 року постійно проживає з батьком. Не проти забезпечувати свою дитини, але якщо суд прийме рішення про стягнення аліментів на користь батька [PERSON] , то не заперечує на час проживання дитини з батьком їх платити, але на окрему картку сина. Вказала, що за цей період частково утримувала сина, що підтверджується доказами, які подала до суду. Вважає, що батько штучно сторив такі умови, що дитина не бажає проживати з нею. За рішенням суду про розірвання шлюбу, місце проживання дитини не визначалося, була між ними, як батьками, домовленість, що син [PERSON] за згодою буде проживати, то у матері, то у батька, і в цей період обовязок по утриманню покладався на того з ким дитина проживала в той чи іншій період. Заслухавши доводи сторін та вивчивши матеріали справи, суд вважає позов [PERSON] \~ до\~ [PERSON] \~про стягнення\~аліментів, обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню. Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обовязком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у Сімейному Кодексі України. Відповідно до частин 1, 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Нормативними приписами частини 1 статті 8 Закону України "Про охорону дитинства" визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Згідно статтей 180, 181 СК України, батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. У відповідності до розяснень, що містяться у пункті 17 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 року "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківська, материнства та стягнення аліментів" за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Судом встановлено, сторони [PERSON] (позивач) та [PERSON] (відповідач) знаходились у шлюбі, від якого мають малолітнього сина [PERSON] , який з вересня 2023 року постійно мешкає з позивачем по справі (батьком), що підтверджується Витягом з реєстру територіальної громади від 22.08.2022 року, та знаходиться на його утриманні, що не заперечується відповідачем. При розірванні шлюбу, сторони в суді не ставили питання про визначення місця проживання дитини та суд даного питання не вирішував, оскільки дитина, за спільним рішенням батьків, періодично проживала з кожним з них. З часом дитина відмовилася йти до матері (відповідача) та проживати з нею. Відповідач (мати) частково матеріально утримує сина, що підтверджено фіскальними чеками, є фізично здоровою, та зобовязана законодавством і має можливість надавати матеріальну допомогу на утримання сина, так як є працюючого, отримує заробіток. Позивач бажає отримувати аліменти за рішенням суду в частці від доходу відповідача. За нормами СК України, розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав та не звільняє від обовязку щодо дитини. Так, батьки зобовязані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сімї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, що закріплено відповідно у статті 150 СК України. Батьки зобовязані піклуватися про здоровя дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобовязані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (ч. 3 ст. 181 СК України). Відповідно до статті 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоровя та матеріальне становище дитини; стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж пятдесят відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Загальними положеннями ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом звертатися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. При цьому, за загальним правилом, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін виникає спір. Суд, приймаючи рішення за даним позовом, бере до уваги, що 15.01.2024 року в справі № 691/26/24 у видачі судового наказу за заявою [PERSON] до [PERSON] про видачу судового наказу за вимогою щодо стягнення аліментів, відмовлено, та батько дитини звернувся до суду із вимогою про стягнення аліментів на утримання малолітнього сина в позовному провадженні. Та, рішення виконавчого комітету Городищенської міської ради від 19.09.2023 № 224 "Про визначення способу участі у вихованні та спілкуванні матері [PERSON] з малолітнім сином", лист міського голови [PERSON] від 17.11.203 № 01-03-03/ш-248 на звернення відповідача щодо неналежного, на її думку, виховання малолітньої дитини [PERSON] .. Та те, що між сторонами на даний час існує спір щодо визначення місця проживання спільного сина [PERSON] , справа № 691/83/24, рішення по якій не прийнято, призначено судово психологічну експертизу. Факт проживання малолітнього сина [PERSON] , 2015 року народження, з батьком [PERSON] (позивач) станом на час звернення до суду з даним позовом, як і з вересня 2023 року, матірю [PERSON] (відповідачем) не заперечується. Відзив на позовну заяву відповідачем не подано, як і письмових заперечень щодо позову. Згідно статтей 83, 123 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини, отже, і витрати на потреби дитини також мають бути однаковими. Позивачем доведено перед судом обставину про те, що малолітня дитина проживає з ним та він постійно несе витрати на утримання спільного сина сторін [PERSON] з вересня 2023 року. Відтак, спосіб стягнення коштів на утримання дитини визначається за вибором того з батьків, разом з яким проживає дитина. У постановах Верховного Суду від 25 листопада 2020 року у справі №523/2927/18 (провадження № 61-13820св19), від 03 листопада 2021 року у справі № 487/5798/20 (провадження № 61-13023св21) зазначено, що кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Тобто, визначення способу (в твердій грошовій сумі чи частці) залежить тільки від вибору одержувача аліментів. При цьому для визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі не має значення, що, зокрема: платник аліментів одержує заробіток (дохід) повністю або частково в іноземній валюті; або має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі. Згідно пункту 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоровя, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. При визначенні розміру аліментів суд враховує, що позивачем заявлено вимогу про стягнення аліментів у розмірі 1/4 від усіх видів заробітку платника аліментів, але не менше 50 відсотків розміру прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку. Суд, при визначені розміру аліментів, враховує обставини, що встановлені по справі, норми законодавства, які регулюють даний вид правовідносин, та вважає, що з відповідача підлягають стягненню аліменти на користь позивача на утримання малолітнього сина в розмірі, визначено в позовній заяві, та який є необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини та буде відповідати вимогам закону та принципам справедливості, не порушить інтересів відповідача та позивача по справі. Згідно ч. 1 ст. 191 СК України, стягнення аліментів необхідно присудити від дня предявлення позову. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. На підставі ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір, від сплати якого позивач при поданні позову звільнений законодавством в розмірі 1211,20 грн..

Outcome: approved