Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-13 00:00:00

Представник позивачки адвокат Жабко Ю.П. у лютому 2024 року звернувся до суду в інтересах [PERSON] з указаним позовом, який мотивував тим, що позивачка та відповідач з 21.11.2009 по 19.02.2013 перебували у шлюбі та за час цього шлюбу, в них, [INFO] народився син [PERSON] . Після розірвання шлюбу між сторонами, відповідач дитину практично не бачив, ніяким чином не піклується про сина, не проявляє інтересу до його подальшої долі, не цікавиться успіхами та навчанням, станом здоров`я, фізичним та духовним розвитком. Також відповідач не виконує покладені на нього обов`язки як батька, не бере педагогічної, матеріальної, грошової, посильної трудової або будь-якої іншої участі вихованні сина. Всі питання щодо виховання дитини вирішуються позивачкою самостійно, без участі та підтримки з боку відповідача. Дитина знаходиться на повному утриманні позивачки. Зазначені факти, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини батьком, свідомого нехтування ним своїх обов`язками, що підтверджує відсутність серйозного ставлення відповідача до своїх батьківських обов`язків. Посилаючись на зазначені обставини, представник позивачки просить суд позбавити [PERSON] батьківських прав відносно дитини [PERSON] , [INFO] . Ухвалою судді Тростянецького районного суду Сумської області Щербаченко М.В. від 23.02.2024 було відкрито провадження у даній справі, вирішено здійснювати розгляд за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. Ухвалою судді Тростянецького районного суду Сумської області Огієнко О.О. від 05.04.2024 цивільну справу прийнято до свого провадження та повторно розпочато розгляд справи по суті. У підготовчому засіданні позивачка та її представник позов підтримали, просили задовольнити вимоги. Відповідач у підготовчому засіданні заявлений позов визнав повністю та пояснив, що обставини які викладені у позовній заяві відповідають дійсності. Представник третьої особи у підготовче засідання не з`явилася, але подала заяву в якій вказала, що просить суд розглядати справу без її участі та задовольнити позовні вимоги. Згідно ч. 3, 4 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Відповідно до ст. 206 ЦПК України, відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Оскільки відповідач на стадії підготовчого провадження позовні вимоги визнав і таке визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, отже є підстави для ухвалення у підготовчому засіданні судового рішення по справі. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд вважає, що між сторонами мають місце сімейні правовідносини, позов обґрунтований і підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом установлено, що позивачка та відповідач перебували у шлюбі з 21.11.2009 та рішенням Тростянецького районного суду Сумської області від 08.02.2013, яке набрало законної сили 19.02.2013, шлюб між ними був розірваний (а.с. 10). За час цього шлюбу у позивачки та відповідача народився син [PERSON] , [INFO] (а.с. 9). 06.06.2014 позивачка уклала шлюб із [PERSON] та після реєстрації шлюбу змінила прізвище на « [PERSON] » (а.с. 8). Згідно довідки виданої адміністратором відділу «ЦНАП» апарату Тростянецької міської ради Турішиною Л.В. від 07.02.2024 за № 173 позивачка разом із членами сім`ї, зокрема сином [PERSON] , значиться зареєстрованою за адресою: [ADDRESS] (а.с. 11). Як вбачається з довідки складеної директором закладу загальної середньої освіти І-ІІІ ступенів № 3 Тростянецької міської ради, [PERSON] є учнем 8-А класу. Батько дитини, [PERSON] не підтримує контакту із закладом освіти, успішністю сина не цікавиться, із вчителями та класним керівником не спілкується, батьківські збори не відвідує. Сина до закладу освіти приводить та забирає мати (а.с. 13). Відповідно до розрахунку заборгованості по аліментам, складеного Тростянецьким ВДВС СМУ Міністерства юстиції від 05.02.2024 за № 2743/25.7-30, за період з 01.08.2020 по 01.02.2024 [PERSON] має заборгованість по аліментам у розмірі 172168,93 грн (а.с. 14). Згідно заяви, посвідченої 06.02.2024 приватним нотаріусом Охтирського районного нотаріального округу Гребіник О.Д. та зареєстрованої за № 384, [PERSON] надав згоду на усиновлення свого сина [PERSON] , [INFO] , чоловіком його колишньої дружини [PERSON] , [INFO] - [PERSON] , [INFO] (а.с. 12). Рішенням виконавчого комітету Тростянецької міської ради Сумської області від 15.02.2024 за № 105 було затверджено висновок органу опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно його сина [PERSON] , [INFO] . Згідно вказаного висновкубатько малолітньої дитини належним чином не піклується про її розвиток, виховання та здоров`я, тому орган опіки та піклування вважає доцільним позбавити батьківських прав [PERSON] відносно його сина [PERSON] (а.с. 40). Правовідносини, які виникли між сторонами, врегульовані нормами Конституції України, СК України, Закону України «Про охорону дитинства», Конвенцією про права дитини, прийнятою 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20 листопада 1989 року, підписану Українською РСР 21 лютого 1990 року та ратифікованою постановою ВР №789-XII від 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція про права дитини). Так, відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Аналогічна за змістом норма міститься в ст.27 Конвенції про права дитини. Згідно ст. 51 Конституції України, ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За змістом ст. 150 СК України, ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя та праці. У пункті 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" роз`яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, не забезпечують необхідного харчування, лікування дитини, не спілкуються з дитиною, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не виявляють інтересу до її внутрішнього світу, не створюють умов для отримання нею освіти. Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 Сімейного кодексу України. Пунктом 2 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти. Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків з виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Відповідно до частини першої статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінки. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграфи 57, 58). У статті 9 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року зазначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Права батьків і дітей, які засновані на спорідненості, становлять основоположну складову сімейного життя, а заходи національних органів, спрямовані перешкодити реалізації цих прав, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. У рішенні, прийнятому у справі «Мамчур проти України» від 16 липня 2015 року (заява № 10383/09), Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зав`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте основні інтереси дитини є надзвичайно важливими (параграф 100). Розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, позбавлення батька спорідненості з дитиною, а це буде вважатись виправданим лише за виняткових обставин. Відповідно до положень статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно частини 1 статті 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Враховуючи установлені судом обставини про те, що відповідач не бере участі у вихованні сина, не піклується про нього, його фізичний, духовний та моральний розвиток, не забезпечує матеріально, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду і лікування, як складову частину виховання, що свідчить про самоусунення відповідача від виконання батьківських обов`язків. Суд розцінює поведінку відповідача як свідоме ухилення від виконання своїх батьківських обов`язків, а тому висновок органу опіки та піклування суд вважає обґрунтованим та таким, що відповідає найкращим інтересам дитини, узгоджується з дослідженими під час судового розгляду доказами і не суперечить закону. За таких обставин, враховуючи визнання відповідачем заявленого позову, суд дійшов висновку про обґрунтованість вимог позивачки про позбавлення відповідача батьківських прав. Відтак, позов підлягає задоволенню повністю.

Outcome: approved