Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-15 00:00:00

04.01.2024 року до Комунарського районного суду м. Запоріжжя надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] , третя особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: районна адміністрація Запорізької міської ради по Комунарському району, як орган опіки та піклування, про позбавлення батьківських прав. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що вона перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, який 24.12.2010 було розірвано. У шлюбі народилась дитина - [PERSON] , [INFO] . Після розірвання шлюбу дитина мешкає разом з позивачем. Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 23.10.2009 року з [PERSON] стягнуто аліменти на користь [PERSON] на утримання неповнолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] . Від народження дитини [PERSON] жодних контактів з дитиною не підтримує, свої батьківські обов`язки щодо участі у її вихованні не виконує, не цікавиться життям [PERSON] , навіть не телефонує. Аліменти за рішенням суду не сплачує, має заборгованість станом на 31.07.2023 року в розмірі 237 170,58 грн. Позивач особисто, без участі батька дитини, дбає про [PERSON] , надає матеріальне забезпечення, піклується про здоров`я дитини, та ніколи не залишає поза своєю увагою духовний та моральний його розвиток, що є порушенням принципу справедливості та рівності обов`язків по вихованню та утриманню дитини. Ухвалою судді від 22.01.2024 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, постановлено розглядати справу за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання. Відзив на позов не надходив. 26.03.2024 року підготовче провадження у справі закрито, призначено судовий розгляд. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити, посилаючись на обставини, зазначені у позові. Додатково зазначила, що у шлюбі з відповідачем знаходилась з 24.01.2009 року по 24.12.2010 року. Ініціатором розірвання шлюбу був [PERSON] . Під час шлюбу у них з відповідачем народився [INFO] син - [PERSON] , але у нього з самого дитинства були певні проблеми із здоров`ям: на цей час дитина є особою з інвалідністю з дитинства. Відповідач покинув її з [PERSON] вересні 2009 року. Після цього участі у вихованні дитини відповідач ніколи не приймав. Вона звернулась до суду із позовом про стягнення аліментів, проте колишній чоловік аліменти не сплачує та має велику заборгованість по ним. Відносини вона з відповідачем не підтримує, не спілкуються, місце проживання не змінювали, відповідач знає, де вони мешкають, але ніколи до дитини з моменту народження [PERSON] , не приходив. До дитячого садочку і до школи [PERSON] також не приходив, щоб хоча б побачити сина, зі святами та днями народженнями не вітає. Відповідач до суду не з`явився, про час та місце судового засідання був повідомлений, заяв, клопотань до суду не надано. Представник районної адміністрації Запорізької міської ради по Комунарському району, як орган опіки та піклування до суду не з`явився, надав заяву про розгляд справи без участі їх представника, просив ухвалити рішення в інтересах дитини та з врахуванням наданого висновку. Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи. Європейський суд з прав людини у справі "Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії" ("Alimentaria Sanders S.A. v. Spain", рішення від 7 липня 1989 року, заява №11681/85, п. 35) зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання. Суд виходить з того, що якщо сторони та/або їх представники не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні сторін чи їх представників, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Отже, неявка учасника судового процесу у судове засідання, за умови належного повідомлення сторони про час і місце розгляду справи, не є підставою для скасування судового рішення, ухваленого за відсутності представника сторони спору. За клопотанням позивача судом було допитано свідка [PERSON] , яка пояснила, що [PERSON] є її сусідкою, вони знайомі з 2003 року, підтримують сусідські стосунки. З 2003 року позивач мешкала з батьками та братом, у 2006 році вона познайомилась з [PERSON] , вони почали жити разом, з кінця 2009 року вона [PERSON] вже не бачила. У [PERSON] та [PERSON] народився син [PERSON] , зараз йому десь 13-14 років. [PERSON] виховує [PERSON] та її матір (бабуся дитини). [PERSON] вона не бачила з 2009 року, дитину відповідач не відвідує. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. За ч.1 ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст.4 ЦПК України). Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України). За ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За правилами ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється порядку іншого судочинства. Судом встановлено, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження, серії [NUMBER] (а.с. 14). 24.12.2010 року сторони розірвали шлюб, про що свідчить рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя (справа № 2-5324/10) (а.с. 15). Також, рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 23.10.2009 з [PERSON] стягнуто аліменти на користь [PERSON] на утримання неповнолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] . Згідно розрахунку заборгованості від 06.09.2023 року, складеного державним виконавцем Комунарського відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі заборгованість [PERSON] по аліментам станом на 31.07.2023 року складає 237 170, 58 грн. (а.с. 25). Неповнолітній [PERSON] є особою з інвалідністю з дитинства, про що свідчить посвідчення серії [NUMBER] (а.с. 16). Відповідно до довідки з закладу освіти - Запорізької гімназії № 80, відповідач до гімназії не приходив, батьківські збори не відвідував, досягненнями сина не цікавився, із класним керівником не спілкувався (а.с. 18-19). Згідно довідки КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги №6» на профілактичні огляди, щеплення, а також під час лікування з дитиною до лікаря приходять мати та бабуся. Батько на прийоми до лікаря не з`являвся, станом здоров`я сина у лікаря педіатра не цікавився. Актом обстеження житлово-побутових умов проживання від 21.02.2024 року, складеного начальником відділу та головним спеціалістом відділу по Комунарському району служби (управління) у справах дітей ЗМР, встановлено, що за адресою: [ADDRESS] мешкає позивач, дитина та бабуся. У вихованні дитини та у житті батько участі не приймав, не цікавився його життям, подарунки на свята не дарував. Уваги, турботи з боку батька повністю відсутні. Дитина не заперечує проти позбавлення батька батьківських прав відносно нього. За наданим висновком районної адміністрації Запорізької міської ради по Комунарському району, як орган опіки та піклування № 227/01-37/19.02 від 01.03.2024 року комісія з питань захисту прав дитини вважає за доцільне прийняти рішення про позбавлення батьківських прав відповідача [PERSON] відносно сина [PERSON] , [INFO] . Вирішуючи питання щодо вимог позивача про позбавлення відповідача батьківських прав, суд виходить з такого. Пунктом 2 ст. 164 Сімейного Кодексу України передбачено, що підставою для позбавлення батьків або одного з них батьківських прав, може бути ухилення останніх від виконання своїх обов`язків по вихованню дітей, засудження за вчинення умисного злочину щодо дитини. Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дітей, як підстава позбавлення батьківських прав, можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини. Це означає, що позбавлення батьківських прав допускається лише, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо і лише при наявності вини в діях батьків. Виключний характер позбавлення батьківських прав пояснюється тим, що воно може бути здійснено тільки судом. З цієї ж причини встановлений вичерпний перелік підстав позбавлення батьківських прав, який охоплює всі можливі способи порушення батьками прав і інтересів дитини. Будь-яка з підстав для позбавлення батьківських прав, перелічена в ст. 164 СК України, є критерієм протиправної поведінки батьків по відношенню до своєї дитини. За змістом роз`яснень, викладених у п.п. 15,16,17 постанови Пленуму ВСУ №3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками. Не можна позбавити батьківських прав особу, яка не виконує своїх батьківських обов`язків унаслідок душевної хвороби, недоумства чи іншого тяжкого захворювання (крім хронічного алкоголізму чи наркоманії) або з інших не залежних від неї причин. Отже, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом і може мати місце при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав і інтересів дитини, направлений на позитивний результат у долі неповнолітньої дитини. Позбавлення батьківських прав допускається тоді, коли змінити ставлення батьків до виховання дитини неможливо (ухвала ВССУ від 01.11.2017 року у справі № 211/559/16-ц). Європейський суд з прав людини зазначив, що між інтересами дитини і інтересами батьків має існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особливу увагу слід приділяти найважливішим інтересам дитини, які за своєю природою і важливістю повинні переважати над інтересами батьків (рішення від 07.12.2006 по справі «HUNT v. UKRAINE», № 31111). Також, ЄСПЛ у своєму рішенні по справі "Ілля Ляпін проти Росії" №70879/11 від 30.06.2020 зазначив, що контакт з батьком на протязі 7 років втрачений, батько не сплачував аліменти, що свідчить про ухилення від батьківського піклування (п.50,57). За результатами розгляду матеріалів даної справи встановлено, що відповідач фактично самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків по відношенню до сина, що є достатньою підставою для позбавлення його батьківських прав відносно дитини. Батьківські обов`язки стосовно дитини виконує лише мати - [PERSON] . В сім`ї панує доброзичлива атмосфера, дитина зростає та розвиваються в любові та повазі, для нього створені всі умови для повноцінного розвитку та виховання. Відповідач проживає окремо, жодної матеріальної допомоги не надає, з сином ніяких стосунків не підтримує, не спілкується, не виявляє до сина батьківської уваги, турботи. Відповідач не займається вихованням дитини, не цікавиться його життям, не виконує батьківських обов`язків, не має наміру бачитись з дитиною, не цікавиться його станом здоров`я та навчанням. Зазначені вище факти, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини батьком, свідомого нехтування ним своїми обов`язками, що підтверджує відсутність серйозного ставлення відповідача до своїх батьківських обов`язків. Суд вважає висновок органу опіки та піклування обґрунтованим, у ньому наведено достатньо підстав та аргументів, які вказують на доцільність позбавлення відповідача батьківських прав, а також позитивного впливу такого рішення на інтереси дитини. Сам відповідач не з`явився ані до суду для розгляду цієї справи, не залучив представника, ані до комісії з питань захисту прав дитини. На думку суду, така його поведінка свідчить про байдуже ставлення до долі дитини. При розгляді цього спору суд враховує рішення Європейського суду з прав людини від 18.12.2008 року у справі «Савіни проти України», яким встановлено, що вирішуючи справи про позбавлення батьківських прав, суд зобов`язаний дотримуватися вимог ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема, судове рішення має бути побудоване на з`ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи ґрунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання. З огляду на вищевикладене, суд вважає, що при розгляді справи знайшли підтвердження обставини, що відповідач без поважних причин свідомо нехтує своїми батьківськими обов`язками, передбаченими ст. 150 СК України, за власною ініціативою самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків по відношенню до дитини, без поважних причин залишив його без батьківської уваги та турботи, при цьому наявна відсутність перешкод у спілкуванні з дитиною, а отже поведінка відповідача відносно дитини є свідомим нехтуванням ним своїми батьківськими обов`язками. За таких обставин на думку суду в даному випадку наявні підстави, передбачені п. 2 ч.1 ст.164 СК України для позбавлення відповідача батьківських прав щодо його сина, що сприятиме захисту якнайкращих інтересів дитини. За відсутності доказів щодо наявності між дитиною та батьком зв`язку, який визначається як сімейне життя, відсутність взагалі протягом тривалого часу будь-якого контакту внаслідок такої свідомої поведінки відповідача, позбавлення його батьківських прав не становитиме втручання в значенні пункту 2 статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод у право відповідача на повагу до його сімейного життя, яке гарантується пунктом 1 статті 8 цієї Конвенції. Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага, і при дотриманні такої рівноваги особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Батьківські права засновані на спорідненості батьків з дітьми, водночас ухилення від виконання батьківських обов`язків є в силу закону підставою для позбавлення батьківських прав. Відповідно до ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Судом роз`яснюється, що відповідно до ч. 1 ст. 169 ЦПК України мати, батько, позбавлені батьківських прав мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, так як судове рішення ухвалюється у повному обсязі на користь позивача, понесені ним і документально підтверджені судові витрати підлягають стягненню з відповідача.

Outcome: approved