Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-23 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача Дарницького ВДВС у м. Києві про скасування арешту з нерухомого майна (невизначене майно, все нерухоме майно), накладеного згідно постанови відділу державної виконавчої служби Дарницького районного управління юстиції у м. Києві №920/22 від 15.11.2010 року, реєстраційний номер обтяження - 10487129. Ухвалою суду відкрито позовне провадження у справі, призначене судове засідання. У судове засідання позивачка не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Представник позивачки у судовому засідання позовні вимоги підтримала з підстав викладених у позові, просила їх задовольнити. Представник відповідача Дарницького ВДВС у м. Києві у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, правом на подання відзиву не скористався. У відповідності до ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. У відповідності до ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Вислухавши пояснення представника позивачки, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного. Предметом розгляду цієї справи є зняття арешту з нерухомого майна (невизначене майно, все нерухоме майно)[PERSON] , який накладений постановою відділу державної виконавчої служби Дарницького районного управління юстиції у м. Києві №920/22 від 15.11.2010 року, реєстраційний номер обтяження - 10487129. Позивачка звернулась з позовом до суду, оскільки не може вільно користуватися та розпоряджатися майном. За приписами статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Згідно ст.ст. 6, 11 ЗУ «Про виконавче провадження», державний виконавець зобов`язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб, вживати заходів необхідних для своєчасного і в повному обсязі примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасного і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. При аналізі зазначених норм Закону вбачається, що належне виконання державним виконавцем покладених на нього обов`язків гарантує, зокрема непорушність майнових прав як стягувача так і боржника. Арешт майна, державним виконавцем, може бути знятий відповідно до ч. 2 ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» у разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника. Порядок зняття арешту з майна врегульовано статтею 60 Закону України «Про виконавче провадження». Згідно статті 60 Закону України "Про виконавче провадження" особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Постановою відділу державної виконавчої служби Дарницького районного управління юстиції у м. Києві №920/22 від 15.11.2010 року накладено арешт на все нерухоме майно [PERSON] (а.с. 24) Виконавче провадження не збереглося (а.с. 22). Як роз`яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» N 5 від 03.06.2016р., позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Відповідачами в справі є боржник, особа, в інтересах якої накладено арешт на майно, а в окремих випадках - особа, якій передано майно, якщо воно було реалізоване. Як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, має бути залучено відповідний орган державної виконавчої служби, а також відповідний орган доходів і зборів, банк та іншу фінансову установу, які у випадках, передбачених законом, виконують судові рішення (стаття 3 Закону України від 21 квітня 1999 року № 606-XIV "Про виконавче провадження" (у редакції Закону України від 04 листопада 2010 року № 2677-VI) (далі - Закон про виконавче провадження). У спорах про зняття арешту з майна, яке є предметом застави (іпотеки) або придбано за рахунок кредиту, який не погашено, в якості третіх осіб у встановленому законом порядку залучаються заставодержатель (іпотекодержатель) або кредитор. Отже, можливість звернення з таким позовом передбачена для особи, якій належить майно, на яке накладено арешт у виконавчому провадженні, але яка не являється боржником у цьому виконавчому провадженні, а відповідачами можуть бути боржник та особа, в інтересах якої накладено арешт на майно, але не відділ державної виконавчої служби, який лише забезпечує примусове виконання судових рішень. Відповідно до ч.1 ст. 51 ЦПК України, суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Отже, положеннями ст. 51 ЦПК України передбачено можливість залучення до участі у справі співвідповідача або заміни неналежного відповідача виключно за клопотанням позивача. Визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи. У цій справі позивачка визначила відповідача як Дарницький відділ Державної виконавчої служби у м. Києві, тоді як відповідачем повинна бути особа, в інтересах якої було накладено оспорюваний арешт. Позивачка клопотань про заміну відповідача не подавала. На думку суду позивачка звернулась до відповідача про зняття арешту як до неналежного, оскільки, виконавча служба виконує дії, в тому числі про накладення арешту та про його зняття і не може бути відповідачем по справі та вимоги в межах даної цивільної справи неможливо вирішити, оскільки вирішення цієї позовної вимоги стосується прав та обов`язків іншої особи, яка не є учасником даної справи, а відтак вирішення даної вимоги є можливим шляхом пред`явлення інших позовних вимог до інших осіб поза межами даного цивільного провадження, в зв`язку з чим в його задоволенні слід відмовити. Крім того, з позовної заяви вбачається, що позивачка фактично не погоджується з діями, рішенням державного виконавця, який на думку позивачки, повинен здійснити всі відповідні дії щодо зняття арешту з належного їй майна. В даному випадку, позовні вимоги спрямовані до особи, яка не оспорює будь-які його права на майно, яке арештовано, між позивачкою та державним виконавцем існують процесуальні відносини, які вирішуються в іншому порядку, отже у таких випадках повинні застосовуватись інші відповідні способи судового захисту.

Outcome: dismissed