Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-23 00:00:00

31.01.2024 року позивач звернувся до суду із позовними вимогами до [PERSON] про стягнення заборгованості, просить стягнути з відповідача на користь ТОВ «Сучасний Факторинг» за кредитним договором №10200689486 від 14.01.2020 року суму боргу у розмірі 32 027,36 грн та судовий збір по справі у розмірі 2 684,00 грн В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 14.01.2020 року між [PERSON] та ТОВ «Сучасний Факторинг» укладено кредитний договір №10200689486 на підставі відповідачу надано в користування кредитні кошти у розмірі 27 015,63 грн терміном на 24 календарних місяці та платності 4,5% щомісячної комісії за управління кредитом, під реальну річну процентну ставку 55,84%, а відповідач у свою чергу зобов`язався повертати кредитні кошти до 14 числа кожного місяця, однак через неналежне виконання умов договору з боку відповідача у нього утворилася заборгованість станом на 01.12.2023 на загальну суму 32 027,36 грн, при цьому як зазначає позивач він намагався врегулювати спір в досудовому порядку з відповідачем, проте вказані дії були проігноровані, а тому у нього виникло право звернутися до суду. Ухвалою судді від 09.01.2024 року розгляд справи призначено в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін (а.с. 39, 40). Ухвалою суду відповідачу надано встановлений законом строк для подання заяви із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, надано строк для направлення відзиву на позовну заяву. 18.01.2024 року представником відповідача подано до суду відзив на позовну заяву, просив відмовити у задоволенні позову, посилаючись на те, що вказаний кредитний договір є недійсним, оскільки не містить дату місяць та рік укладення, лише зазначено місце укладення м. Київ, що є неприпустимим, при цьому посилаючись на ст. 230 ЦК України, згідно якої вказує, що з боку позивача наявні ознаки обману щодо укладення кредитного договору, крім цього заява про ознайомлення з інформацією в кредитному договорі також не підписана [PERSON] , а також при укладенні вказаного кредитного договору не було враховано ЗУ «Про захист прав споживачів» та ЗУ «Про споживче кредитування», оскільки вказаний кредитний договір є за своєю природою споживчим. Також представник звертає увагу, що його довірителем були здійсненні відповід ні оплати по кредитному договору 25.08.2020 р., 21.09.2020 р., 12.10.2020 р., 22.10.2020 р., 10.11.2021 р., 08.12.2020 р., 22.12.2020 р., 05.01.2021 р. 20.02.2021 р. та 21.05.2021 р, згідно яких загальна сплачена сума складає 21 600,00 грн. Щодо місячної комісії 4,5% з управлянням кредиту зазначив, що вона має бути судом визнана такою, яка не відповідає положенням абз. 2 ч. 4 ст. 11 ЗУ «Про захист прав споживачів». Також представником відповідача вказано, що у позивача відсутні правові підстави у визначені річної процентної ставки 55,84% з огляду на те, що відповідно до Національного банку України на кінець грудня 2020 року середній розмір річної відсоткової ставки по кредитам складав 35,2%, таким чином договір №10200689486 призводить до істотного дисбалансу договірних зобов`язань з підстав порушення Закону України «Про захист прав споживачів», крім цього представник наголошує, що вказаний договір був укладений внаслідок впливу тяжкої обставини. Окрім цього представник вважає, що відсутні підстави для нарахування відсотків за користування кредитом, зокрема це стосується запровадження у 2020 року низки «ковідних» мораторіїв на підставі яких заборонено стягувати пені і штрафу, які нараховано з моменту запровадження карантину (12.03.2020 року), який востаннє було продовжено 31.03.2022 року (а.с. 44-52). 09.01.2024 року представником позивача подано до суду відповідь на відзив, звертаючи увагу на те, що в долучених додатках до позовної заяви є підпис відповідача, який ідентичний підпису, що фіксується в копії його паспорту, а також вручну прописана та зазначена дата укладення даного кредитного договору та підпис «Згідно з оригіналом [PERSON] », також представником зазначено, що оскільки відповідач здійснював періодичні платежі за користування кредитними коштами, то такі дії дають підстави вважати, що відповідач визнає вказаний кредитний договір. Щодо розміру комісії та річної ставки представник вказав, що заборгованість відповідача складається із тіла кредиту у розмірі 16 215,63 грн та заборгованості за сумою відсотків за користування кредитом у розмірі 15811,73 грн, а отримано оплати 21 600,00 грн, проте станом на 01.12.2023 року заборгованість у повному обсязі не погашена, при цьому у договорі зафіксовано, що відповідач за повне або часткове прострочення чергового платежу зобов`язаний сплатити кредитодавцю штраф у розмірі 1 080,63 грн, а тому враховуючи системне ухвалення відповідача від виконання умов кредитного договору, у позивача виникло право звернутися до суду (а.с. 69, 70). Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, оцінивши докази кожен окремо та в їх сукупності, повно, об`єктивно та всебічно з`ясувавши обставини справи, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 14.01.2020 між ТОВ «Сучасний Факторинг» та [PERSON] укладено кредитний договір №10200689486, згідно предмету якого позивач надав відповідачу кредитні кошти у розмірі 27015,63 на споживчі цілі, строк користування кого складає 24 календарні місяці, плата за користування складається з річних відсотків за користування кредитом у розмірі 0,01% від суми кредиту, річна процентна ставка на рівні 55,84% річних від загальної суми кредиту та щомісячної комісії за управління кредитом 4,5% від суми кредиту. Щомісячний платіж повинен сплачуватися до 14 числа кожного місяця. Сукупна вартість кредиту з урахуванням вартості усіх послуг, а також сплати процентів складає 52546,73 грн (а.с. 26-30). Як вбачається із листа зобов`язання вих.№10200689486 від 14.01.2020 ТОВ «Сучасний факторинг» прийняв рішення про надання споживчого кредиту [PERSON] для покупки товару Apple IPhone Xs 64GB Space Grey на загальну суму 22998,00 грн Про отримання придбаного товару [PERSON] , свідчить акт приймання-передачі товару/послуг, рахунок-фактура№ГНЮ-1077-5121061 від 14.01.2020 року, видаткова накладна та фіскальний чек від 14.01.2020 на суму 22998,00 грн (а.с. 32, 33). Згідно виписки з особового рахунку за кредитним договором №10200689486 від 14.01.2020 року у [PERSON] наявна заборгованість перед ТОВ «Сучасний Факторинг» у розмірі 32 027,36 грн, який складається з: загальна сума заборгованості за тілом кредиту - 16 215,63 коп., загальна сума заборгованості за сумою відсотків за користування кредитом - 15 811,73 грн. Отримано оплати: 21 600,00 грн (а.с. 71). Так, згідно поданих відповідачем квитанцій, ним сплачувалися наступні платежі за користування кредитним договором №10200689486 від 14.01.2020, а саме: від 25.08.2020 сума - 5000,00 грн; 12.10.2020 сума - 1500,00 грн; 22.10.2020 сума - 1500,00 грн; 21.09.2020 сума 2000,00 грн; 10.11.2020 сума 2500,00 грн; 08.12.2020 сума - 2500,00 грн; 22.12.2020 сума - 2500,00 грн; 05.01.2021 сума - 2500,00 грн; 22.02.2021 сума - 600,00 грн 21.05.2021 сума -1000,00 грн, що в загальній сумі складає 21 600,00 грн (а.с. 65-67). Отже, судом встановлено, що на виконання умов укладеного з відповідачем договору позивачем надано відповідачу кредитні кошти в розмірі 27 015,00 грн, однак відповідач свої зобов`язання щодо повернення кредиту належним чином не виконав у повному обсязі, внаслідок чого утворилась заборгованість, яка відповідно до розрахунку заборгованості за договором від 01.12.2023 року. Відповідач у свою чергу контррозрахунку заборгованості за тілом кредиту та за нарахованими відсотками до суду не надав, вказуючи що не визнає умови кредитного договору. Представник відповідача у своєму відзиві посилаючись на недійсність кредитного договору, зазначив, що відповідач здійснював відповідні платежі в рамках виконання кредитного договору для погашення заборгованості, що дає підстави, вважати, що в той момент останнім визнавалися умови договору, а також в момент передавання придбаного товару, що підтверджується відповідним підписом відповідача. Статтею 203 ЦК України встановлені загальні вимоги, додержання яких є необхідними для чинності правочину. Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсязі цивільної дієздатності, а волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Згідно ч.ч. 1, 3 ст. 215 ЦК України встановлено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог, які встановлені ч.ч. 1, 3, 5,6 ст. 203 цього Кодексу. Як вбачається із матеріалів справи сторони узгодили розмір позики, грошову одиницю, в якій надано позику, строк та умови надання позики, що свідчить про наявність волі відповідача для укладення такого Договору. Також, Законом України «Про захист прав споживачів» передбачено право споживача відмовитись в односторонньому порядку від укладеного кредитного договору протягом 14 днів з моменту отримання копії примірника договору, проте реалізація вказаного права споживача і припинення дії кредитного договору можлива при дотриманні споживачем трьох умов, передбачених законом, а саме: подача письмового повідомлення кредитодавцю про відмову від кредитного договору в строки, встановлені законом; одночасного/разом з відкликанням згоди/ повернення виданого кредиту або отриманого товару по договору; сплати нарахованих процентів, які були нараховані банком за весь час користування грошовими коштами. Проте, відповідач правом споживача відмовитись в односторонньому порядку від укладеного кредитного договору протягом чотирнадцяти днів з моменту отримання копії примірника договору не скористався, а тому підстав для визнання такого кредитного договору відповдіем ненаведено, а також він не скоритався можливістю для проведення експертизи з метою встановлення відповідних обставин для визнання правочину недійсним, зокрема справжністю підпису. Згідно із частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Належними доказами в розумінні статті 77 ЦПК України є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Відповідачем не спростовано належними засобами доказування наявність заборгованості перед позивачем за тілом кредиту в розмірі 32 027,36 грн. За таких обставин, вимоги в цій частині позову є обґрунтованими, підлягають задоволенню та з відповідача на користь позивача слід стягнути заборгованість за тілом кредиту в розмірі 16 215,63 грн. Щодо нарахованих ТОВ «Сучасний Факторинг» відсотків за користування кредитом, суд зазначає таке. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України). Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України). Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. Відповідачем не виконано зобов`язань, визначених Договором, порушено умови щодо погашення кредиту та нарахованих відсотків за його користування. Відповідно до частини другої статті 1048 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до статей 1049, 1054 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути кредитору надані грошові кошти (кредит) та сплатити проценти у строки та на умовах, встановлених договором. Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов`язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов`язку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обов`язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). Як вбачається та встановлено вище, умовами договору та паспортом споживчого кредиту між сторонами було узгоджено розмір процентної ставки, а саме: річних відсотків за користування кредитом у розмірі 0,01 % від суми Кредиту, реальна річна ставка встановлюється на рівні 53,93 % річних від загальної суми Кредиту; щомісячної комісії за управління кредитом у розмірі 4,5% від суми кредиту (пункт 3.8. Договору). Таким чином, щомісячна плата за управління кредитом складає 1215,70 грн (27015,53 грн х 0,045 %), що у розрахунку за 24 календарні місяці становить - 29176,77 грн. Суд враховує, що позивачем заявлено вимогу про стягнення відсотків за користування кредитом у розмірі 15 811,73 грн. Суд погоджується, що відповідно до принципу диспозитивності, закріпленому в статті 13 ЦПК України, позивач вправі вимагати до стягнення і меншу суму. Враховуючи викладене вище, суд приходить до висновку, що між сторонами виникли договірні відносини, які регулюються укладеним між сторонами кредитним договором, та у зв`язку із неналежним виконанням боржником умов зазначеного договору, у позивача як кредитора за спірними зобов`язаннями, виникло право вимоги стягнути з відповідача заборгованість по кредиту, та відсотками за користування кредитом. Відповідно до частин першої, третьої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Враховуючи норми закону та те, що відповідач свої зобов`язання за договором не виконав, наявну заборгованість у добровільному порядку в повному обсязі не погасив, а тому вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості підлягають задоволенню у повному обсязі. Враховуючи, що відповідачем не спростовано розміру боргу, не встановлено підстав для звільнення відповідача від обов`язку по поверненню використаних ним кредитних коштів у вказаному розмірі, або для зменшення вказаної суми боргу, позов є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню. Відповідно до частини першої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно із статтею 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати в сумі 2 684,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved