Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-13 00:00:00

У листопаді 2020 року до Малиновського районного суду м. Одеси звернулась [PERSON] з позовом до [PERSON] , про поділ майна, нажитого в період шлюбу. Обґрунтовуючи вимоги даного позову позивач вказує на те, що з 15.10.2014 р. між нею та\~відповідачем по\~справі було укладено шлюб, який згідно рішення Малиновського районного суд м. Одеси від 03 грудня 2020 року по справі № 521/17220/20 було розірвано. Рішення набрало законної сили 12.01.2021 року. Від шлюбу\~мають сина\~ [PERSON] ,\~ [INFO] . В період шлюбу сторони придбали новозбудовану квартиру за адресою: [ADDRESS] . яка має загальну площу 18.4 кв.м., житлову - 16 кв.м. Право власності зареєстровано у Державному реєстрі прав власності на нерухоме майно за [PERSON] 26.12.2018р., відповідно до акту приймання-передачі нерухомого майна, серія та номер: б/н. виданий 24.12.2018 р. ОК "ЖБК "Пересипський будинок" та ін. Вартість цього майна складала близько 13 000 доларів США, а з урахуванням проведеного ремонту та придбаного майна, визначає її теперішню вартість у сумі 14 000 доларів США. Позивач зазначає, що між ними залишається не вирішеним питання щодо поділу майна, нажитого в період шлюбу. Оскільки, вказане майно було придбане за час перебування [PERSON] та [PERSON] у шлюбі, а тому дане нерухоме майно є спільною сумісною власністю подружжя. У зв`язку з цим, просить суд з урахуванням уточнених позовних вимог (вх. 59409 від 25.10.2023 р.). ухвалити рішення,\~яким розділити майно, нажите [PERSON] та [PERSON] в період шлюбу, наступним чином: - визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS] , загальною прощею 18,4 кв.м., житловою площею 16 кв.м.; - визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS] , загальною прощею 18,4 кв.м., житловою площею 16 кв.м. А також стягнути з відповідача на користь позивачки витрати по сплаті судового збору. Ухвалою судді Малиновського районного суду м. Одеси Мирончук Н.В. від 02 грудня 2020 року по даній справі було відкрито провадження у справі (а.с. 17). Представник відповідача [PERSON] адвокат Кукало О.М. надала відзив на позов (вх. №28651 від 23.06.2021 р.), відповідно до якого заперечувала проти заявлених вимог позивача, просила суд відмовити в задоволенні позовних вимог. Зазначивши, що квартира за адресою: [ADDRESS] входить до складу майна, нажитого в період шлюбу. Однак, вказане твердження не відповідає дійсності, оскільки квартира не була придбана за спільні кошти подружжя. Кошти на придбання квартири у розмірі 160 000 грн. [PERSON] отримав в борг від [PERSON] на підставі боргової розписки 09.08.2017 року. Грошова сума передавалася у присутності свідка і до цього часу не повернена, відповідно до тексту розписки грошові кошти повертає частинами одноособово [PERSON] . Станом на 2021 рік залишок боргу складає 102 200 грн. В свою чергу [PERSON] отримала вказані кошти за продаж належного їй житлового будинку за адресою: [ADDRESS] . Таким чином, позивач відношення до вказаних грошових коштів не мала, і квартира не може вважатися такою, що придбана за спільні сумісні кошти подружжя. Кошти були отримані у борг відповідачем, він особисто несе тягар повернення боргу, тому спірна квартира є його особистою приватною власністю. Так, позивачем зазначається, що сума компенсації за 1/2 частину квартири складає, на її думку, 198462 грн. Однак, відповідно до звіту по визначенню ринкової вартості спірної квартири складає 149494 грн. Відповідно до розпорядження керівника апарату суду від 07.07.2023 №455 у зв`язку із відрахуванням зі штату суду [PERSON] , був проведений повторний автоматичний розподіл справи та відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу справ між суддями Малиновського районного суду м. Одеси від 07 липня 2023 року справу було передано на розгляд судді Громіку Д.Д. Справа отримана суддею 10 липня 2023 року. Ухвалою суду від 12.07.2023 року було прийняття цивільної справи до свого провадження та постановлено проводити розгляд справи у порядку загального позовного провадження. Ухвалою суду від 07.02.2024 року було закрито підготовче провадження та призначити цивільну справу до судового розгляду по суті. У судовому засіданні представник позивача адвокат Чорнуцький В.П. позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Просив їх задовольнити, зазначивши, що квартира [ADDRESS] була набута у період перебування сторін у шлюбі та зареєстрована на ім`я відповідача. Станом на період звернення до суду позивач та відповідач не можуть дійти згоди щодо поділу сумісно набутого майна у добровільному порядку позасудовим шляхом. У судовому засіданні представник відповідача адвокат Кукало О.М. заперечувала проти задоволення позовних вимог, зазначивши, що спірна квартира була придбана відповідачем за кошти, отримані від його матері, однак вони згодні сплати позивачці частку квартири відповідно до звіту про оцінку вартості. Дослідивши матеріали справи, надавши оцінку наявним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу окремо шляхом їх всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження, суд приходить до наступного висновку. Згідно ст. ст. 13, 81 ЦПК України, суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. По справі встановлено, що 15.10.2014 р. між позивачем та відповідачем було укладено шлюб, відповідно до свідоцтва про шлюб, виданого 15.10.2014р., та який було зареєстровано Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Київському районі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції, про що було зроблено актовий запис № 2191, який відповідно до рішення рішення Малиновського районного суд м. Одеси від 03 грудня 2020 року по справі № 521/17220/20 було розірвано. Від шлюбу мають сина [PERSON] , [INFO] . Правовідносини між сторонами випливають із норм Глави 8 Сімейного кодексу України. Так, згідно приписів ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Судом встановлено, що у період перебування в шлюбі подружжям була придбана у власність квартира, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , та яка має загальну площу 18.4 кв.м., житлову - 16 кв.м., згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна зареєстрована за [PERSON] . Реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1732522451101. Суд констатує, що вказана вище квартира була набута відповідачем у період перебування у шлюбі із гр. [PERSON] , а тому на дане майно розповсюджується режим спільного сумісного майна подружжя. Відповідно до частини третьої статті 61 СК України якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Частина четверта статті 65 СК України встановлює, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. Статтею 63 СК України передбачено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Згідно з частиною першою статті 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. Відповідно до ст. 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній власності, вважається, що частка співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Згідно ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Згідно ст. 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися "обставинами, що мають істотне значення", якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абзац перший пункту 22 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21 грудня 2007 р. №11). Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням. Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку. Як встановлено судом, домовленості між сторонами щодо поділу майна, що є об`єктом спільної сумісної власності подружжя позасудовим шляхом досягнуто не було, договір про поділ спільного майна між ними не укладався, майно набуте у період шлюбу зареєстроване на ім`я відповідача, а тому позивач скористалась своїм правом звернення до суду щодо поділу спільного сумісного майна подружжя. Таким чином, придбавши спірну житлову квартиру [ADDRESS] , під час перебування в шлюбі, сторони набули право спільної сумісної власності на дане майно, відповідно до зазначених положень, а право кожної із сторін на рівну частку в майні презюмується. Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Доводи представника відповідача, що спірна квартира була придбана за кошти відповідача, які були взяті в борг і тому є його особистим майном, суд відхиляє з наступних підстав. Відповідно до п. 2, 3 ч. 1 ст.57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте за час шлюбу, але на підставі договору дарування або за кошти, які належали одному з подружжя особисто. Заінтересована особа може довести, що майно придбане нею у шлюбі, але за її особисті кошти. У цьому разі презумпція права спільної сумісної власності на це майно буде спростована. Відповідач вказує, що грошові кошти у сумі 160 000 грн. [PERSON] отримав в борг від [PERSON] на підставі боргової розписки 09.08.2017 року, які він повертає самостійно. На вказані кошти відповідач придбав спірну квартиру. Оцінивши надані докази, суд приходить до висновку, що вони не містять відомостей і не дають підстав для висновку, що шлюбні відносини між сторонами були припинені на час придбання спірної квартири, що спірна квартира була придбана за вказані у розписці кошти. Відповідачем не доведено належними та допустимими доказами, що придбана в період шлюбу квартира була придбана за особисті кошти відповідача і є його особистою приватною власністю, а тому це майно вважається об`єктом спільної сумісної власності подружжя, придбаним в інтересах сім`ї. Крім цього, у судовому засіданні представником відповідача повідомлено, що із позовом щодо визнання спірної квартири особистим майном [PERSON] ні вона, ні її довіритель не звертались. Сторонами також повідомлено, що ні позивач, ні відповідач у спірній квартирі не проживають, жодних перешкод у користуванні квартирою один одному не чинять та станом на день розгляду справи проживають за кордоном. З урахуванням викладеного суд приходить до висновку, що спірна житлова квартира є об`єктом спільної сумісної власності подружжя сторін та підлягають розподілу, суд вважає за необхідне поділити дане спільне майно колишнього подружжя [PERSON] та [PERSON] виходячи з правил рівності часток подружжя в спільному майні, визнавши за [PERSON] право власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS] та за [PERSON] право власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS] , загальною прощею 18,4 кв.м., житловою площею 16 кв.м.

Outcome: approved