Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-19 00:00:00

10.10.2023р. представник ТОВ «Укр Кредит Фінанс» звернувся до суду з цим позовом. 10.10.2023р. надіслано запит щодо реєстрації місця проживання (перебування) відповідача. 10.10.2023р. отримано відповідь на запит. 11.10.2023р. відкрито провадження по даній справі. У поданому позові ТОВ «Укр Кредит Фінанс» просить стягнути з [PERSON] 74820,00 грн. боргу відповідно до укладеного між ТОВ «Укр Кредит Фінанс» та [PERSON] в електронній формі договору про відкриття кредитної лінії № 1137-8796 від 07.01.2023р., який складається з 12000,00 грн. заборгованість за тілом кредиту, 62820,00 заборгованість за простроченими відсотками; позовні вимоги мотивує тим, що 07.01.2023р. між ТОВ «Укр Кредит Фінанс» та [PERSON] укладено в електронній формі договір про відкриття кредитної лінії № 1137-8796 у вигляді встановленого кредитного ліміту на суму 12000 грн., зі сплатою відсотків за користування кредитом строком на 300 днів, останній взявся повністю та своєчасно повертати позичені гроші і сплачувати відсотки за користування ними, однак взяті зобов`язання не виконує і станом на 02.07.2023 р. його борг по нарахованому кредитному договору становить 74820,00 грн. В судове засідання представник позивача не з`явився направив на адресу суду клопотання про розгляд справи у його відсутність, зазначає, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з`явився, 30.10.2023р. на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач просив відмовити у задоволенні позову через необґрунтованість та недоведеність позовних вимог на які посилається позивач та зазначив, що кредитних договорів з ТОВ «Укр Кредит Фінанс» він не укладав, хоча позивач у своїй позовній заяві зазначає протилежне, нібито між ним (його електронним підписом) шляхом відтворення одноразового ідентифікатора підписано Договір про відкриття кредитної лінії від 07.01.2023 р. №1137-8796 та на підтвердження даної обставини позивач надає роздруківку такого договору без його підпису як позичальника. Звернув увагу, що позивач стверджує, що цей договір нібито був підписаний з боку позичальника шляхом використання одноразового ідентифікатора, який був надісланий на мобільний номер телефону відповідача. На підтвердження укладення спірних кредитних договорів позивачем надаються їх паперові копії. При цьому, позивачем не надано належних та допустимих доказів того, що наявна в матеріалах справи паперова роздруківка договору створювалася у порядку, визначеному Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг» та що саме такий правочин підписувався електронним підписом уповноважених на те осіб (з можливістю ідентифікувати підписантів договору), який є обов?язковим реквізитом електронного документа. Таким чином, наявна в матеріалах справи паперова копія спірного кредитного договору не може вважатися електронним документом (копією електронного документа), оскільки не відповідає вимогам статей 5, 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», та не є належним доказом укладення договору між мною та позивачем. Відповідно до вимог законодавства, лише наявність електронних підписів сторін підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов?язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх. При цьому, згідно з ч. 5 ст. 100 ЦПК України, якщо оригінал електронного доказу не подано, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (паперової копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги. Наголосив, що він не укладав кредитний договір, роздруківку якого долучає представник позивача в якості копій до позовної заяви. Зазначив, що якби він дійсно укладав такий договір, то в обов?язковому порядку мав би здійснити набір у відповідній електронній формі певної комбінації алфавітно-цифрової послідовності, вказана комбінація мала б відобразитись у вказаній електронній формі та зберегтись на сервері кредитора для подальшого долучення до кредитних договорів, і позивач міг би надати такі докази. Однак, в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази часу та способу генерування одноразового ідентифікатора, його направлення відповідачу, підтвердження відповідачем пропозиції щодо укладення договору, зокрема, довідка про ідентифікацію клієнта, хронологія вчинення дій щодо укладення кредитних договорів у формі електронного правочину тощо. Наведене вказує на неукладеність, в тому числі в електронному вигляді, оспорюваного правочину - Договір про відкриття кредитної лінії від 07.01.2023 р. №1137-8796, що вказує на необгрунтованість вимог про стягнення з відповідача процентів за ставкою Зазначив, що згідно з положеннями ч. 1 ст. 1046 ЦК України, договір є укладеним з моменту передання грошей, надання доказів про перерахування кредитодавцем суми грошової позики (кредиту) на зазначений в договорі рахунок позичальника. На підтвердження обставин перерахування грошових коштів за спірним кредитним договором та наявності у нього боргу за цим договором позивач надає тільки розрахунки заборгованості та довідку іншої фінансової компанії (банку), однак належними доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є виключно первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Вказав, що розрахунок заборгованості не є документом первинного бухгалтерського обліку, а є одностороннім арифметичним розрахунком стягуваних сум, який повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку). Розрахунки заборгованості, на які посилається позивач, не є первинними документами, які підтверджують отримання кредиту, користування ним, укладення договору на умовах, які вказані позивачем в позовній заяві, а отже не є належними доказами існування боргу. Наявність роздрукованого розрахунку заборгованості за договором є неналежним та недостатнім доказом для задоволення позовних вимог, оскільки сам розрахунок, умови кредитування тощо, є внутрішніми документами банку (фінансової установи) та не містять відомостей, що дозволили перевірити, чи видавалися кредитні кошти, на який строк, правильність нарахування відсотків позивачем тощо. Крім того, звернув увагу, що на підтвердження перерахування йому коштів позики позивач зазначає, що таке перерахування підтверджується інформаційною довідкою АТ КБ "ПРИВАТБАНК" без номеру та дати, відповідно до якої нібито, як зазначає позивач, йому було перераховано тіло кредиту. Втім, зазначене не може бути належним підтвердженням здійснення переказу, оскільки повністю перебуває в залежності від сторони позивача, фактично позивач міг скласти довідку будь-якого змісту, що нівелює значення такого документа. Також не відомо, кому належить карткові рахунки, на які переказано дані кошти, оскільки дані про отримувачів у довідці не зазначено. Водночас лист позивача не містить ідентифікуючих даних про нього, як клієнта, із фрагментів номеру карти, що відображені в даному повідомленні, неможливо встановити належність карти (рахунку) саме відповідачу. Відтак, інформаційна довідка не є належним первинним або платіжним документом, що підтверджує переказ коштів, відтак, довідка є неналежним та недопустимим доказом. Отже, інформаційне повідомлення, на яке посилається позивач, не є первинним документом, що підтверджує перерахування кредиту, користування ним, укладення договору на умовах, які вказані позивачем в позовній заяві, а отже не є належним доказом існування боргу. Вищенаведене вказує, що позивач не довів обставини, на яких грунтуються позовні вимоги, зокрема не довів укладення договору позики (кредиту) із ним на умовах, що вказані в наданій копії договору позики (кредиту), не довів перерахування йому тіла кредиту, не довів розмір фактично наданих у кредит коштів та розмір відсотків, які він просить стягнути за період користування кредитними коштами, а тому у задоволенні позову варто відмовити повністю. Дослідивши та оцінивши письмові докази по справі у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до укладеного між ТОВ «Укр Кредит Фінанс» та [PERSON] в електронній формі договору про відкриття кредитної лінії № 1137-8796 від 07.01.2023р., який складається з 12000,00 грн. заборгованість за тілом кредиту, 62820,00 заборгованість за простроченими відсотками; позовні вимоги мотивує тим, що 07.01.2023р. між ТОВ «Укр Кредит Фінанс» та [PERSON] укладено в електронній формі договір про відкриття кредитної лінії № 1137-8796 у вигляді встановленого кредитного ліміту на суму 12000 грн., зі сплатою відсотків за користування кредитом строком на 300 днів, останній взявся повністю та своєчасно повертати позичені гроші і сплачувати відсотки за користування ними, однак взяті зобов`язання не виконує і станом на 02.07.2023 р. його борг по нарахованому кредитному договору становить 74820,00 грн. Статтею 526 ЦК України\~визначено, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору. Стаття 1054 ЦК України\~визначає, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Стаття 1048 ЦК України\~передбачає, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У відповідності до\~ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до\~статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до\~статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до\~статті 1048 цього Кодексу. Як зазначає позивач, заборгованість\~\~ [PERSON] за кредитним договором № 1137-8796 від 07.01.2023р. становить 74820,00 грн Однак, позивач не надав суду доказів видачі відповідачу кредиту у відповідності до положень Кредитних договорів. Крім того, варто зазначити, що суд позбавлений можливості встановити чи дійсно був укладений кредитний договір №1137-8796 у вигляді встановленого кредитного ліміту на суму 12000 грн. та чи [PERSON] перераховувалися кошти в сумі 12000,00грн., оскільки на підтвердження перерахування йому коштів позики позивач посилається на інформаційну довідку з АТ КБ "ПРИВАТБАНК" без номеру та дати, відповідно до якої, нібито було перераховано тіло кредиту, а тому позивач не довів обставини, на яких грунтуються позовні вимоги, зокрема не довів укладення договору позики (кредиту) із [PERSON] на умовах, що вказані в наданій копії договору позики (кредиту), не довів перерахування йому тіла кредиту та не довів розмір фактично наданих у кредит коштів та розмір відсотків, які він просить стягнути за період користування кредитними коштами. Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс» не підлягають задоволенню.

Outcome: dismissed