Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-12 00:00:00

Представник позивача - адвокат Галач Т.А. звернулась в суд в інтересах позивача [PERSON] з вказаним позовом посилаючись на те, В обґрунтування вимог зазначає, що під час перебування у шлюбі з відповідачем вони придбали квартиру за адресою: [ADDRESS] . Після розірвання шлюбу за рішенням суду від 09.01.2024 здійснено поділ вказаної квартири та визнано за нею право власності на 1/2 її частку. Позивач самостійно утримує спільне нерухоме майно, сплачує за всі належні житлово-комунальні послуги. Відповідач участі в утриманні своєї частки квартири не приймає з лютого 2021 року, коштів на сплату комунальних послуг не надає. Просить стягнути з відповідача витрати по утриманню спільного нерухомого майна, за період з лютого 2021 року по грудень 2023 року у розмірі 14479,59 грн, а також сплачений судовий збір та витрати на правову допомогу - 2000 грн. В судове засідання сторони не викликались. Від відповідача відзив на позов не надходив. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Клопотання учасників провадження до суду про розгляд справи з викликом сторін до судового засідання не надходило. У відповідності до вимог ст. ст. 280 - 281 ЦПК України, з урахуванням особливостей, встановлених для розгляду справ в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, суд вважає за можливе вирішити справу в заочному порядку, з огляду на те, що відповідач повідомлявся про перебування в провадженні суду даної справи, однак у встановлений судом термін відзив на позовну заяву та/або клопотання про розгляд справи з викликом сторін - не подав, крім того, позивач не подав заперечень проти заочного вирішення справи. 14 березня 2024 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у даній цивільній справі. Її розгляд призначено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає встановленими такі обставини. Сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 27 червня 2009 року, який рішенням Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 24 травня 2021 року було розірвано. Відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 11 серпня 2009 року [PERSON] придбав двохкімнатну квартиру за адресою: [ADDRESS] . У договорі вказано, що його вчинено за згодою дружини покупця - [PERSON] . Право власності відповідача зареєстровано в КП Дніпропетровської обласної Ради «Криворізьке БТІ» 12.08.2009. Заочним рішенням Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 09 січня 2024 року визнано за [PERSON] право власності на 1/2 частину нерухомого майна - квартири [ADDRESS] . Рішення набрало законної сили. Сторони зареєстровані у вказаній вище квартирі. Із довідок з сайту ТОВ НОВА-КОМ за період з 01 січня 2021 року по 01 січня 2024 року видно нарахування та сплату комунальних платежів по квартирі [ADDRESS] добровольчої армії, Із інформації по платежам з Єдиної міської автоматизованої системи комунальних розрахунків видно, що за період з 22.01.2021 по 29.08.2023 здійснено оплату житлово-комунальних послуг, нарахованих за період з грудня 2020 року по липень 2023 року: КП «Кривбасводоканал» за холодну воду і відведення, АТ «Криворізька теплоцентраль» за опалення (по лічильнику), ТОВ «Сітісервіс-КР» за утримання будинку і прибудинкової території, ТОВ «Дніпропетровськгаз збут за газопостачання, ТОВ «Дніпровські енергетичні послуги» за електроенергію, ТОВ «Воля кабель» телеком послуги, ТОВ «Екоспецтранс» за поводження з твердими побутовими відходами, ФОП « [PERSON] » обслуга теплолічильників». Протягом 2021 року було сплачено 17 664,21 грн, протягом 2022 року сплачено 19 955,87 грн, протягом 2023 року - 15203,71 грн. При цьому, [PERSON] вказаний платником: 22.01.2021 на суму 750,66 грн, 550,00 грн, 6,46 грн, 28,20 грн, 242,88 грн, 299,00 грн, 80,13 грн, 100,00 грн, 1,01 грн; 11.03.2021 на суму 0,99 грн, 1,01 грн, 1,01 грн, 7,04 грн, 1,05 грн; 22.03.2021 на суму 0,90 грн, 7,00 грн; 13.04.21 на суму 2,94 грн; 24.05.2021 на суму 1,00 грн. При сплаті інших платежів платником вказана [PERSON] . Окрім того, оплата [PERSON] житлово-комунальних послуг підтверджується квитанціями з ПуАТ «АКОРДБАНК» за період з 25.10.2022 по 16.01.2024. Правовідносини з приводу користування та утримання будинком (квартирою), у тому числі тих, що належать громадянам на праві власності, регулюються, зокрема, ЦК України, Законом України «Про житлово-комунальні послуги», Правилами користування приміщеннями жилих будинків і прибудинковими територіями, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 08.10.1992 року № 572. Відповідно до ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно до ст. 319 ЦК України власність зобов`язує, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав, а відповідно до ст.322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст.151 ЖК України громадяни, які мають в приватній власності жилу квартиру, користуються нею для особистого проживання і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд, і зобов`язані забезпечувати її схоронність, провадити за свій рахунок поточний і капітальний ремонт, утримувати в порядку придомову територію. Стаття 360 ЦК України встановлює, що співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном. Участь кожного співвласника у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна означає необхідність несення витрат, які є об`єктивно необхідними для підтримання спільного майна у належному стані, тобто для підтримання його технічних, санітарно-гігієнічних, екологічних, ергономічних та естетичних характеристик будинку, які визначають його експлуатаційні якості. Кожен співвласник зобов`язаний брати участь у витратах щодо утримання майна, що є у спільній частковій власності, незалежно від того, хто із співвласників укладає правочин або здійснює фактичні дії, спрямовані на утримання спільного майна. Отже, згідно з чинним законодавством всі співвласники зобов`язані нести витрати на управління, утримання та збереження спільного майна, незалежно від факту проживання у належній їм на праві власності квартирі. Встановлено, що сторони зареєстровані в належній їм на праві приватної спільної часткової власності квартирі за адресою: [ADDRESS] . За розрахунком позивача, оплату за житлово-комунальні послуги, нараховані за вказаною адресою, окрім тих, що сплачуються за показами лічильників, за період з лютого 2021 року по грудень 2023 року в розмірі 29 499,18 грн - здійснила позивач. Відповідачем за вказаний період сплачено 21,01 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 540 ЦК України передбачено, що якщо у зобов`язанні беруть участь кілька боржників, то кожний із боржників повинен виконати обов`язок у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або актами цивільного законодавства. За ч. 1 ст. 544 ЦК України боржник, який виконав солідарний обов`язок, має право на зворотну вимогу (регрес) до кожного з решти солідарних боржників у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або законом, за вирахуванням частки, яка припадає на нього. ВС у своїй постанові від 13.03.2019 у справі №521/3743/17-ц вказав, що аналіз наведених норм права дає підстави зробити висновок, що кожен співвласник зобов`язаний брати участь у витратах щодо утримання майна, що є у спільній частковій власності, незалежно від того, хто здійснює фактичні дії, спрямовані на утримання спільного майна. Співвласник, який виконав солідарний обов`язок щодо сплати необхідних витрат на утримання майна, має право вимагати від іншого співвласника їх відшкодування (право зворотної вимоги (регрес). Якщо хтось із співвласників відмовляється брати участь у витратах, інші співвласники можуть здійснити їх самостійно і вимагати від цього співвласника відшкодування понесених витрат у судовому порядку або ж безпосередньо звернутись до суду з позовом про примусове стягнення із співвласника, який відмовився нести тягар утримання спільного майна, коштів для цієї мети. Вказаний висновок застосовано і у Постанові ВС від 19.08.2020 у справі №703/2200/15-ц. Встановлено, що сторони є співвласниками оспорюваної квартири і відповідно до закону зобов`язані оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Відповідно до пункту 5 частини другої статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» № 2189-VIII від 09 листопада 2017 року індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Частиною 1 ст. 9 вказаного Закону передбачено, що споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач щомісяця (або з іншою періодичністю, визначеною договором) вносить однією сумою плату виконавцю комунальної послуги (крім послуг з постачання та розподілу природного газу та електричної енергії), у тому числі якщо вона складається з окремих складових, передбачених відповідним договором, укладеним відповідно до цього Закону. При цьому, до житлово-комунальних послуг належать: житлова послуга - послуга з управління багатоквартирним будинком; комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, управління побутовими відходами (ст.5 Закону №2189-VIII). Ціни (тарифи) на житлово-комунальні послуги встановлюються за домовленістю сторін, крім випадків, коли відповідно до закону ціни (тарифи) є регульованими. У такому разі ціни (тарифи) встановлюються уповноваженими законом державними органами або органами місцевого самоврядування відповідно до закону. Ціна послуги з управління багатоквартирним будинком встановлюється договором про надання послуг з управління багатоквартирним будинком з розрахунку на один квадратний метр загальної площі житлового приміщення (ст. 10 Закону №2189-VIII). Тарифи на послуги з поводження з побутовими відходами (захоронення) у м. Кривому Розі встановлюються Рішеннями Криворізької міської ради, згідно із Законом України «Про житлово-комунальні послуги», Постановами Кабінету Міністрів України від 26 липня 2006 року №1010 «Про затвердження Порядку формування тарифів на послуги з поводження з побутовими відходами» та 01 червня 2011 року №869 «Про забезпечення єдиного підходу до формування тарифів на комунальні послуги», Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 12 вересня 2018 року №239 «Про затвердження Порядку розгляду органами місцевого самоврядування розрахунків тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання, а також розрахунків тарифів на комунальні послуги, поданих для їх встановлення». Так, вартість для населення послуги з поводження з побутовими відходами для споживачів - мешканців багатоквартирних будинків визначається відповідно на 1 мешканця. Як було вище зазначено та вбачається з матеріалів справи відповідач [PERSON] , будучи співвласником квартири, не оплачував належним чином житлово-комунальні послуги, які надавались за адресою: [ADDRESS] . Доказів, які б підтверджували інше або спростовували б доводи позивача відповідачем надано не було. Свого розрахунку сум, належних до повернення позивачу, відповідачем не надано. У зв`язку з чим суд приймає розрахунок, наданий позивачем. Отже, з огляду на вказане, наявні передбачені законом підстави, для стягнення з відповідача на користь позивача грошових коштів за сплату житлово-комунальних послуг. При цьому витрати по оплаті за утримання будинку та прибудинкової території, за постачання теплової енергії, абонплата, повинні нести співвласники квартири відповідно до своєї частки у нерухомому майні. Витрати за водопостачання та водовідведення, а також за послуги з поводження з побутовими відходами відповідач повинен нести оскільки має реєстрацію місця проживання в квартирі та нарахування у зв`язку з цим таких послуг по кількості зареєстрованих осіб. Доказів про те, що оплата послуг з водопостачання та водовідведення здійснюється за показами лічильника - суду не надано. На підставі ст.ст.12, 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, кожна сторона також несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Оскільки встановлено, що відповідачу належить 1/2 частка квартири, останній зареєстрований у квартирі, позивачем сплачено за вказані житлово-комунальні послуги 29499,18 грн, отже з відповідача слід стягнути на користь позивача 1/ 2 частину від вказаної суми. Проте, оскільки в прохальній частині позову позивач просить стягнути з відповідача 14 479,59 грн, а не 14 749,59 грн (що є 1/2 частини від сплаченої позивачем суми), суд не вправі виходити за межі позовних вимог, тому саме ця сума підлягає стягненню з відповідача. Таким чином позов підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У зв?язку із задоволенням позовних вимог слід стягнути з відповідача на користь позивача понесені нею витрати по сплаті судового збору в сумі 1211,20 грн. Вирішуючи питання про стягнення витрат на правничу допомогу, суд керується наступним. Відповідно до приписів ст. 133, 137 ЦПК України витрати на професійну правничу допомогу входять до складу судових витрат, пов`язаних з розглядом справи та підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. При цьому, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі, що зазначено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року по справі №826/1216/16 та неодноразово наголошено у постановах Верховного Суду, зокрема у постанові від 30 вересня 2020 року у справі №379/1418/18. Отже, сторона у справі має право на компенсацію таких витрат, якщо нею буде доведено, що розмір таких витрат обґрунтовано. На підтвердження понесених витрат на правову допомогу позивачем були надані суду: копія свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю, копія ордеру, копія договору про надання правничої (правової) допомоги від 09.03.2021 та додатку до нього від 05.02.2024, відповідно до якого сторонами визначена сума гонорару (винагороди) за надання послуг в розмірі 2000 грн; квитанція від 10.02.2024 на суму 2000 грн. Як зазначено у постанові Верховного Суду від 13 лютого 2019 року у справі №756/2114/17, «при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критеріїв реальності адвокатських витрат (встановлення їх дійсності та необхідності), і розумності їх розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану сторін. При цьому, за результатами розгляду справи такі витрати підлягають розподілу незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною чи тільки має бути сплачено. Встановлено, що правова допомога позивачу фактично була надана у вигляді складання та подання позовної заяви, підготовки документів до суду, відповідачем не подано клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, заявлені позивачем до відшкодування витрати на правничу допомогу в розмірі 2000 грн не є завищеними та відповідають складності справи, а тому такі витрати позивача підлягають стягненню з відповідача в повному обсязі. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved