Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-22 00:00:00

[PERSON] звернувся до Комінтернівського районного суду м. Харкова з позовом до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, Шоста Харківська міська державна нотаріальна контора, в якому просить визначити додатковий строк для подачі [PERSON] до нотаріальних органів заяви про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , терміном в три місяці з моменту набрання рішенням суду законної сили. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що [INFO] помер [PERSON] , [INFO] , який є батьком позивача. В подальшому позивач дізнався про те, що його рідна сестра [PERSON] вже подала заяву про прийняття спадщини після смерті батька, та 03.01.2020 року він звернувся до державного нотаріуса, у якого була відкрита спадкова справа з метою подання заяви про прийняття спадщини. Проте, державний нотаріус повідомила позивачу, що він не має обов`язку подавати заяву про прийняття спадщини після смерті батька, оскільки спадкова справа № 743/2019 після смерті [PERSON] вже заведена, позивач є таким, що прийняв спадщину, та йому слід звернутися до нотаріуса після 31.01.2020 року для отримання свідоцтва про право на спадщину. Таким чином, позивач мав правомірні очікування щодо відсутності необхідності подавати заяву про прийняття спадщини у зв`язку з тим, що він на час відкриття спадщини був зареєстрований разом із спадкодавцем - батьком, та є таким, що прийняв спадщину. В подальшому позивач звернувся з заявою про отримання свідоцтва про право на спадщину. Нотаріусом винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії в зв`язку з тим, що заявником не подано оригіналу документа, який посвідчує право власності на нерухоме майно. 25.05.2020 року відповідач [PERSON] звернулась до суду з позовом про встановлення факту, що на день смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , та [PERSON] , який помер [INFO] , [PERSON] постійно не проживав за адресою: [ADDRESS] , та встановлення факту, що [PERSON] спадщину після померлих батьків не прийняв. Позивач подав зустрічний позов до [PERSON] про визнання за [PERSON] права власності на 1/2 частки житлового будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , в порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON] , який помер [INFO] . Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 29.09.2021 року, залишеним без змін постановою Полтавського апеляційного суду від 03.10.2022 року, відмовлено [PERSON] у задоволенні первісного позову, зустрічний позов [PERSON] задоволено в повному обсязі. Постановою Верховного Суду від 26.07.2023 року вказані рішення та постанова скасовані та ухвалене нове рішення, яким у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про встановлення факту непроживання зі спадкодавцем та неприйняття спадщини відмовлено. У задоволенні зустрічного позову [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності в порядку спадкування за законом відмовлено. Крім того, в мотивувальній частині Верховний Суд вказав, що [PERSON] не проживав та не прийняв спадщину після смерті батька, при цьому відмовив [PERSON] у задоволенні відповідних позовних вимог за первісним позовом. В подальшому позивач звернувся до державного нотаріуса з заявою, в якій просив повідомити подальші дії для оформлення/отримання спадщини, яка відкрилась після смерті батька [PERSON] за наявності постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 26.05.2020 року, якою підтверджено факт прийняття спадщини та мотивувальної частини постанови Верховного Суду від 26.07.2023 року, в якій Верховний Суд зазначив про неприйняття спадщини [PERSON] . У відповідь на заяву державний нотаріус повідомив, що позивачу необхідно продовжити строк для прийняття спадщини. 06.02.2024 року [PERSON] звернувся до державного нотаріуса з заявою про видачу постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії, з огляду на зміну позиції державного нотаріуса щодо факту прийняття ним спадщини. 06.02.2024 року позивач отримав постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, в якій зазначено, що за даними Шостої ХДНК спадщину після смерті [PERSON] на підставі закону або заповіту заявник [PERSON] не прийняв, заяву про прийняття спадщини після смерті спадкодавця до нотаріальної контори протягом строку, встановленого для прийняття спадщини, не подав та за однією адресою разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не проживав. Таким чином, позивач розумно покладався на попередні заяви державного нотаріуса, судів першої та апеляційної інстанції як уособлення держави та вважав, що прийняв спадщину після смерті батька, при цьому, Верховний Суд та, в подальшому, державний нотаріус порушили принцип заборони суперечливої поведінки та вирішили, що [PERSON] не прийняв спадщину. В даному випадку позивач мав правомірні очікування, які були порушені, тому помилка або недобросовісна поведінка державного нотаріуса, яка застосувала ч. 3 ст. 1268 ЦК України у 2020 році та ч. 1 ст. 1272 ЦК України у 2024 році, по суті усунула [PERSON] від права на спадкування за законом. З урахуванням викладеного, позивач просить суд визнати поважними причини пропуску строку для прийняття спадщини та визначити додатковий строк, достатній для подання заяви про прийняття спадщини строком 3 місяці з часу набрання рішенням законної сили. 22.02.2024 року представником відповідача до суду через систему "Електронний суд" направлено відзив на позовну заяву, в якому він просить в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі. Доводи своїх заперечень обґрунтовує тим, що не існувало жодних об`єктивних, непереборних обставин, які перешкоджали б позивачу звернутися у встановлений законом шестимісячний строк до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини. Позивачу було відомо, що його батько [PERSON] помер [INFO] , Також позивачу було відомо, що йому необхідно у шестимісячний строк звернутися до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини, оскільки він не проживав разом із своїм батьком на день його смерті, а лише був зареєстрований з ним. Позивач намагається перекласти відповідальність за свою бездіяльність на державного нотаріуса, хоча сам діяв недобросовісно та повідомляв нотаріусу неправдиву інформацію, а саме про те, що він проживає за адресою: [ADDRESS] . Факт реєстрації позивача за цією адресою підтверджувався інформацією з Реєстру територіальної громади, тому державний нотаріус вважала, що позивач спадщину прийняв. В той же час, нотаріус не несе відповідальність у разі, якщо особа, яка звернулась до нього за вчиненням нотаріальної дії подала неправдиву інформацію щодо будь-якого питання, пов`язаного із вчиненням нотаріальної дії. Таким чином, надаючи у 2020 році постанову про відмову у вчиненні нотаріальних дій, нотаріус виходила з інформації, наданої позивачем, про проживання останнього з батьком. Проте, фактично позивачем було надано недостовірну інформацію, оскільки він з батьком на день смерті не проживав, а лише був зареєстрований за однією адресою, що підтверджується постановою Верховного Суду від 26.07.2023 року у справі № 641/3893/20. У заяві нотаріусу від 06.02.2024 року, позивач вже вказує, що зі спадкодавцем на час відкриття спадщини постійно не проживав, а тому вважається таким, що спадщину не прийняв. Проте, до цього більше трьох років позивач стверджував і нотаріусу, і суду, що спадщину прийняв, та те, що реєстрація за однією адресою прирівнюється до проживання за однією адресою, Фактично позивач посилається на свою юридичну необізнаність щодо процедури прийняття спадщини, що не може бути поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини. 05.03.2024 року представником позивача до суду через систему "Електронний суд" направлено відповідь на відзив, в якому вона підтримала доводи, викладені у позовній заяві. Щодо зазначення відповідачем про відсутність поважних причин пропуску строку, то позивач звертався до спливу шестимісячного строку для прийняття спадщини після смерті батька до державного нотаріуса, у якого його рідна сестра [PERSON] відкрила спадкову справу, з метою подання заяви про прийняття спадщини, однак державний нотаріус повідомила позивача, що жодної заяви про прийняття спадщини позивачу подавати не потрібно, так як спадкова справа № 743/2019 вже заведена [PERSON] та позивач є таким, що прийняв спадщину, тому слід звернутися в порядку, передбаченому ч. 1 ст. 1298 ЦК України вже після 31.01.2020 року для отримання свідоцтва про право на спадщину. Щодо тверджень про непроживання за однією адресою позивача разом із спадкодавцем, то представник позивача зазначає, що відповідно до довідки про технічні характеристики об`єкта нерухомого майна від 15.06.2020 року житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] , за станом обстеження 11.05.1984 р. має загальну площу 50,4 кв.м. та житлову площу 35,7 кв.м. Згідно зі ст. 66 Житлового кодексу норма загальної площі встановлюється у розмірі 21 кв.м. на одну особу. Станом на початок 2019 року в житловому будинку за вказаною адресою проживали [PERSON] , [PERSON] (донька відповідача), [PERSON] (батько позивача та відповідача) та [PERSON] (мати позивача та відповідача), яка померла [INFO] , тобто 4 особи, з розрахунку загальної площі будинку 12,6 кв.м. на особу в трьох кімнатах, тому в зв`язку з недостатньою площею будинку для проживання позивача з його власною сім`єю та з розумінням ставлячись до життєвих обставин, в яких опинилась сестра позивача [PERSON] , позивач тимчасово проживав за іншою адресою, проте місце його проживання було зареєстровано за адресою: [ADDRESS] . Наявність реєстрації за місцем відкриття спадщини разом із спадкодавцем, відсутність відмови від прийняття спадщини означає, що в силу вимог ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець є таким, що прийняв спадщину, й має право на отримання свідоцтва про право на спадщину. 11.03.2024 року представником відповідача до суду через систему "Електронний суд" направлено заперечення на відповідь на відзив, в яких він додатково зазначив, що нотаріус не вирішує спір про право, а видає свідоцтво про право на спадщину у безспірних ситуаціях. У цій справі нотаріус керувалась відомостями з реєстру територіальної громади про зареєстрованих разом зі спадкодавцем осіб та інформацією позивача, що він проживав з батьком, а тому вважала, що [PERSON] прийняв спадщину. Однак інший спадкоємець таке право оспорив, оскільки [PERSON] не проживав з батьками і, відповідно, не прийняв спадщину. Щоб довести цей факт [PERSON] звернулась до суду. Верховний Суд підтвердив відповідні обставини щодо неприйняття спадщини [PERSON] . Державний нотаріус вже не могла керуватися відомостями з реєстру територіальної громади і повинна була враховувати відповідну позицію Верховного Суду, а тому її позиція і змінилась. Таким чином, у позивача відсутні поважні причини пропуску строку для прийняття спадщини. Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 09.02.2024 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження по справі та призначено її розгляд за правилами загального позовного провадження. Цією ж ухвалою задоволено клопотання представника позивача [PERSON] про витребування доказів. Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 04.03.2024 року задоволено клопотання представника позивача [PERSON] та представника відповідача [PERSON] про участь у судовому засіданні у режимі відеоконференції поза межами приміщення суду. Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 12.03.2024 року закрито підготовче провадження у цивільній справі № 641/771/24 та призначено справу до судового розгляду по суті. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримала, просить їх задовольнити. Додатково зазначила про подання доказів понесених судових витрат протягом 5 днів з дати ухвалення рішення. Представник відповідачів [PERSON] у судовому засідання проти позову заперечує з підстав, викладених у відзиві та запереченнях на відповідь на відзив, просить в задоволенні позову відмовити. Додатково зазначив про подання доказів понесених судових витрат протягом 5 днів з дати ухвалення рішення. Розглянувши матеріали справи, дослідивши надані докази в їх сукупності, судом встановлені наступні фактичні обставини. З матеріалів справи встановлено, що [PERSON] є сином [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 17.04.1966 року. Відповідно до інформаційної довідки з Реєстру територіальної громади м. Харкова від 12.11.2019 року встановлено, що станом на 31.07.2019 року за адресою: [ADDRESS] , зареєстровано місце проживання [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . З копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 02.08.2019 року встановлено, що [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] у віці 88 років. З матеріалів спадкової справи № 743/2019 до майна померлого [INFO] [PERSON] встановлено, що 12.11.2019 року [PERSON] звернулась до державного нотаріуса з заявою про прийняття спадщини після батька [PERSON] , який помер [INFO] . Відповідно до постанови державного нотаріуса Вовкожа О.М. від 26.05.2020 року [PERSON] звернувся до нотаріуса з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом не нерухоме майно, а саме житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] , після смерті його батька [PERSON] , який помер [INFO] , на належну йому частку у спадщині. Нотаріусом відмовлено у вчиненні нотаріальної дії в зв`язку з тим, що заявником не подано оригіналу документа, який посвідчує право власності на нерухоме майно (вищезазначений житловий будинок). З копії листа Шостої ХМДНК від 26.06.2020 року № 1903/02-14 встановлено, що [PERSON] надано відповідь на його запит про надання інформації, в якій Шоста ХМДНК вказує на те, що в провадженні нотаріальної контори знаходиться спадкова справа № 743/2019 до майна померлого [INFO] [PERSON] . Зі слів спадкоємця, який звернувся до нотаріальної контори, зазначено, що спадкодавець на час смерті був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Вищевказана адреса також є місцем проживання/перебування сина спадкодавця, [PERSON] . Враховуючи викладене, [PERSON] , син спадкодавця, є таким, що спадщину після свого батька прийняв незалежно від факту подачі чи не подачі ним заяви про прийняття спадщини. Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 29.09.2021 року по справі № 641/3893/20, залишеним без змін постановою Полтавського апеляційного суду від 03.10.2022 року, в задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про встановлення факту не проживання зі спадкодавцем та неприйняття спадщини відмовлено. Зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності в порядку спадкування за законом задоволено. Визнано за [PERSON] право власності на 1/2 частки житлового будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , житловою площею 35,7 кв.м., загальною площею 50,4 кв.м., в порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON] , який помер [INFO] . Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] витрати зі сплати судового збору у розмірі 2100,00 грн. Постановою КЦС ВС від 26.07.2023 року по справі № 641/3893/20 касаційну скаргу [PERSON] задоволено частково. Рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 29 вересня 2021 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 03 жовтня 2022 року скасовано та ухвалено нове рішення. У задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про встановлення факту непроживання зі спадкодавцем та неприйняття спадщини відмовлено. У задоволенні зустрічного позову [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності в порядку спадкування за законом відмовлено. У мотивувальній частині постанови КЦС ВС від 26.07.2023 року по справі № 641/3893/20 зазначено, що [PERSON] в житловому будинку на [ADDRESS] був зареєстрований, проте не проживав, а сама по собі реєстрація місця проживання не може вважатися саме місцем проживання та свідчити відповідно до частини третьої статті 1268 ЦК України про своєчасність прийняття спадщини, тому [PERSON] як спадкоємець не прийняв своєчасно спадщину, що відкрилася після смерті батька, а, отже, не набув права на спадкове майно. Представником [PERSON] адвокатом Мосейчук А.І. до Верховного Суду подано заяву про виправлення описок у постанові КЦС ВС від 26.07.2023 року по справі № 641/3893/20. Ухвалою КЦС ВС від 29.11.2023 року у задоволенні заяви [PERSON] про виправлення описок у постанові Верховного Суду від 26 липня 2023 року відмовлено. 17.01.2024 року [PERSON] подано заяву до державного нотаріуса Шостої ХМДНК, в якій він просить повідомити, з урахуванням наявної постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 26.05.2020 року за № 1421/02-31 та постанови Верховного Суду від 26.07.2023 року по справі № 641/3893/20, які його подальші дії для оформлення/отримання спадщини, яка відкрилася після смерті його батька [PERSON] ; надати перелік документів, необхідних для отримання свідоцтва про право на спадщину, яка відкрилась після смерті його батька [PERSON] або видати постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії з метою захисту свого права в судовому порядку. У відповіді на заяву від 17.01.2024 року державний нотаріус повідомив, що [PERSON] потрібно продовжити строк для прийняття спадщини. Для цього йому необхідно звернутися до нотаріальної контори для отримання постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії у зв`язку із пропуском строку подачі заяви про прийняття спадщини. 06.02.2024 року [PERSON] звернувся до Шостої ХМДНК з заявою, в якій зазначив, що [INFO] помер його батько [PERSON] . Після його смерті залишилась спадщина, яка складається з житлового будинку [ADDRESS] . Також повідомив, що зі спадкодавцем на час відкриття спадщини постійно не проживав, а тому вважається таким, що не прийняв спадщину, що підтверджується постановою Верховного Суду від 26.07.2023 року по справі № 641/3893/20. В зв`язку з чим просить видати постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії. 06.02.2024 року державним нотаріусом Вовкожою О.М. винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, якою [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/2 частку житлового будинку [ADDRESS] , після [PERSON] , померлого [INFO] . Вказана постанова обґрунтована тим, що за даними Шостої ХМДНК спадщину після смерті [PERSON] , на підставі закону або заповіту, заявник [PERSON] не прийняв, оскільки заяву про прийняття спадщини після смерті спадкодавця до нотаріальної контори протягом строку, встановленого для прийняття спадщини, не подав та за однією адресою зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не проживав. Таким чином, між сторонами склались правовідносини щодо спадкування після [PERSON] , померлого [INFO] , спірні правовідносини регулюються положеннями Цивільного кодексу України (далі ЦК України). Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до статей 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (стаття 1217 ЦК України). Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини (стаття 1223 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до частини першої статті 1269, частини першої статті 1270 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Таким чином, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини (стаття 1272 ЦК України). Правила частини третьої статті 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої зави; 2) ці обставини визнані судом поважними. Вирішуючи питання про надання особі додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, суд має досліджувати поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом України у постановах від 26 вересня 2012 року в справі № 6-85цс12, від 04 листопада 2015 року в справі № 6-1486цс15 і підтримана Верховним Судом, зокрема, у постановах від 28 лютого 2018 року в справі № 318/1037/15, від 21 жовтня 2019 року в справі № 662/1724/18, від 24 січня 2020 року в справі № 192/1663/17. При цьому, вирішуючи питання поважності причин пропуску шестимісячного строку для прийняття спадщини, визначеного статтею 1270 ЦК України, суд має враховувати, що такі причини визначаються в кожному конкретному випадку, з урахуванням встановлених судом фактичних обставин справи. У постановах від 11 липня 2018 року в справі № 381/4482/16-ц (провадження № 61-12844св18) та від 11 листопада 2020 року в справі № 750/262/20 (провадження № 61-14038св20) Верховний Суд зробив висновки про те, що поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: тривала хвороба спадкоємців; велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо. Водночас, судом не можуть бути визнані поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна та відкриття спадщини, похилий вік, непрацездатність, невизначеність між спадкоємцями, хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови тощо. Якщо ж у спадкоємця перешкод для подання заяви не було, а він не скористався правом на прийняття спадщини через відсутність інформації про смерть спадкодавця, то немає правових підстав для визначення додаткового строку для прийняття спадщини. У постанові від 20 жовтня 2021 року по справі №405/7111/19 Верховний Суд зазначив, що оцінка поважності причин пропуску строку звернення із заявою про прийняття спадщини повинна, у першу чергу, стосуватися періоду від моменту відкриття спадщини й до спливу шестимісячного строку, встановленого законом для її прийняття. Саме протягом цього періоду мають існувати об`єктивні та істотні перешкоди для прийняття спадщини. Інші періоди досліджуються, якщо ці перешкоди почали існувати протягом шестимісячного строку та тривали до моменту звернення до нотаріуса або до суду. Статтею 78 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Згідно з ч. 2 ст. 79 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Приписами ч. 1ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Наданими суду доказами доведено, що позивач [PERSON] є сином спадкодався [PERSON] , а тому позивач відноситься до першої черги спадкування за законом. Оцінивши надані сторонами докази, суд зазначає, що спадкодавець [PERSON] помер [INFO] , а тому шестимісячний строк на прийняття спадщини після його смерті сплив 01 лютого 2020 року, з огляду на що позивач має довести суду, що протягом всього вказаного строку чи його істотної частини існували причини, які об`єктивно унеможливлювали вчинення ним дій щодо прийняття спадщини. Посилання позивача на те, що, звернувшись до нотаріуса протягом шестимісячного строку, останній повідомив йому про відсутність необхідності подання окремої заяви про прийняття спадщини, не може бути визнано поважною причиною пропуску строку на прийняття спадщини. Маючи намір прийняти спадщину після смерті батька, [PERSON] не позбавлений був можливості звернутись протягом встановленого строку до будь-якого нотаріуса для посвідчення його заяви про прийняття спадщини та в подальшому скерування такої заяви до матеріалів спадкової справи № 743/2019. Доводи про те, що факт неприйняття [PERSON] спадщини був встановлений лише в постанові КЦС ВС від 26.07.2023 року по справі № 641/3893/20, також не може бути підставою для визнання поважними причин пропуску строку прийняття позивачем спадщини, оскільки такий строк розпочався і закінчився задовго до ухвалення вказаної постанови. Крім того, факт непроживання [PERSON] станом на 31.07.2019 року за адресою: [ADDRESS] , об`єктивно існував на день смерті спадкодавця, а не був встановлений постановою суду від 26.07.2023 року по справі № 641/3893/20. Суд зазначає, що позивач не надав безспірних доказів на підтвердження поважності причин пропуску строку для звернення із заявою про прийняття спадщини, не довів наявності об`єктивних, непереборних, істотних труднощів, які перешкоджали поданню заяви про прийняття спадщини у встановлений законом строк, що в силу статті 81 ЦПК України є його процесуальним обов`язком. З урахуванням системного аналізу наведених вище норм та матеріалів справи, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для визначення додаткового строку для подачі [PERSON] до нотаріальних органів заяви про прийняття спадщини після [PERSON] , який помер [INFO] , оскільки позивачем не доведено поважності пропуску такого строку. В п. 23 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» наголошується, що п.1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, а в п.58 рішення Європейського суд у справі «Серявін та інші проти України» зазначається про те, що призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті… Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватися публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії»). З огляду на викладене, оцінивши надані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, а також належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, перевіривши всі доводи і заперечення сторін, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги [PERSON] задоволенню не підлягають. Щодо розподілу судових витрат, то представники позивача та відповідача у судовому засіданні зробили заяву в порядку ч. 8 ст. 141 ЦПК України про подання доказів сплати судових витрат протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, з огляду на що для вирішення питання про розподіл судових витрат суд вважає за необхідне призначити судове засідання на 30.05.2024 року о 11-00 та встановити [PERSON] , [PERSON] строк для надання таких доказів.

Outcome: dismissed