Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-08 00:00:00

У грудні 2021 року [PERSON] звернувся до Печерського районного суду міста Києва з позовом та просив стягнути з відповідача страхове відшкодування у розмірі 94 316 грн. 23 коп. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 24 травня 2018 року на виконання вимог Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» [PERSON] як страхувальник уклав з ТзДВ «Страхова компанія «Альфа-Гарант» як страховиком договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів серії АМ 3804130 щодо транспортного засобу OPEL VECTRA з номерним знаком [NUMBER] . 30 грудня 2018 року в с. Гореничі сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу OPEL VECTRA з номерним знаком [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] та транспортного засобу MITSUBISHI PAJERO WAGON, з номерним знаком [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] , про що було складено протокол про адміністративне правопорушення на позивача. Постановою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 19 січня 2019 року по справі № 369/822/19 [PERSON] визнано винним у настанні дорожньо-транспортної пригоди. Таким чином, настала цивільно-правова відповідальність позивача. Потерпілий вправі відмовитися від свого права вимоги до страховика та одержати повне відшкодування шкоди від особи, яка її завдала, в рамках деліктного зобов`язання, не залежно від того, чи застрахована цивільно-правова відповідальність особи, яка завдала шкоди. В такому випадку особа, яка завдала шкоди і цивільно-правова відповідальність якої застрахована, після задоволення вимоги потерпілого не позбавлена права захистити свій майновий інтерес за договором страхування та звернутися до свого страховика за договором із відповідною вимогою про відшкодування коштів, виплачених потерпілому, в розмірах та обсязі згідно з обов`язками страховика як сторони договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності. У зв`язку з вимогою потерпілого позивач відшкодував останньому заподіяну шкоду, що підтверджується заявою від 24 січня 2019 року, посвідченою приватним нотаріусом Воробйовою Т.А. 19 грудня 2019 року [PERSON] подав страховику заяву про виплату страхового відшкодування, проте, так і не отримав ні страхового відшкодування, ні вмотивованої відповіді. Ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 12 січня 2022 року дану цивільну справу передано на розгляд за підсудністю до Києво-Святошинського районного суду Київської області. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 22 липня 2022 року відкрито спрощене позовне провадження у справі без виклику сторін за наявними у справі матеріалами. У встановлений законом строк сторони заперечень щодо такого порядку не заявили. На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, доводи сторін, викладені в заявах по суті спору, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, дійшов такого висновку. Відповідно до вимог частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Судом встановлено, що 24 травня 2018 року [PERSON] , як страхувальник, уклав з ТзДВ «Страхова компанія «Альфа-Гарант», як страховиком, договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів серії АМ 3804130 щодо транспортного засобу OPEL VECTRA, державний номерний знак [NUMBER] (а.с.6). 30 грудня 2018 року в с. Гореничі сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу OPEL VECTRA, з номерним знаком [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] та транспортного засобу MITSUBISHI PAJERO WAGON, з номерним знаком [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] . Постановою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 19 січня 2019 року по справі № 369/822/19 [PERSON] притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 20 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 340 грн. (а.с.9). Вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля MITSUBISHI PAJERO WAGON, з номерним знаком [NUMBER] , в результаті пошкодження при дорожньо-транспортній пригоді складає 117 895 грн. 29 коп., що підтверджується звітом № 1351 про визначення вартості матеріального збитку автомобіля від 17 січня 2019 року (а.с.10). Згідно з заявою, посвідченою 24 січня 2019 року приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Воробйовою Т.А., [PERSON] стверджує, що [PERSON] повністю розрахувався за вчинене пошкодження автомобіля MITSUBISHI PAJERO WAGON, 2008 року випуску. При цьому, отримано 13 875 грн. Фінансових та інших претензій до [PERSON] не має (а.с.39). 18 грудня 2019 року [PERSON] звернувся до ТзДВ «Альфа-Гарант» з заявою про належне відшкодування вартості виплаченого власнику пошкодженого автомобіля матеріального збитку (а.с.40). Відповідно до норм статей 12, 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрали законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Згідно з ч. 1 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Стаття 1166 ЦК України встановлює загальні підстави відшкодування шкоди в рамках позадоговірних (деліктних) зобов`язань. Так, загальною підставою деліктної відповідальності є протиправне, шкідливе, винне діяння завдавача шкоди (цивільне правопорушення). Підставою для застосування такого виду майнової відповідальності, як відшкодування шкоди, є сукупність таких чотирьох елементів, які входять до складу правопорушення: протиправна поведінка особи; настання шкоди; причинний зв`язок між такою протиправною поведінкою і настанням шкоди; вина завдавача шкоди. Відповідно до ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, зокрема, є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Відповідно до ч. 2 ст. 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначаються відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Відповідно до вимог ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Відповідно до ч. 2 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Судом встановлено, що з вини [PERSON] сталася дорожньо-транспортна пригода, в результаті якої було пошкоджено автомобіль, який належить на праві власності [PERSON] . На момент настання дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність [PERSON] була застрахована у ТзДВ «Альфа-Гарант». [PERSON] пред`явив позовні вимоги до ТзДВ «Альфа-Гарант», оскільки, як зазначає позивач, він добровільно виплатив [PERSON] матеріальну шкоду. Потерпілий вправі відмовитися від свого права вимоги до страховика та одержати повне відшкодування шкоди від особи, яка її завдала, в рамках деліктного зобов`язання, не залежно від того, чи застрахована цивільно-правова відповідальність особи, яка завдала шкоди. При цьому, позивач посилається на постанову Верховного Суду України від 20 січня 2016 року у справі № 6-2808цс15. Разом з тим, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц зазначено, що відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди. Відповідно до підпункту 33.1.2 пункту 33.1 статті 33 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання ДТП, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов`язаний невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання ДТП, повідомити страховика, з яким було укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, або, у випадках, передбачених цим Законом, Моторно-транспортне страхове бюро України про настання ДТП. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов`язок, він має підтвердити це документально. Такий обов`язок установлений законодавством для надання страховику можливості перевірити обставини ДТП власними силами і запобігти необґрунтованим виплатам. Судом встановлено, що цивільно-правова відповідальність позивача була застрахована у ТзДВ «Альфа-Гарант». Суду не надано жодних доказів того, що страхова компанія була обізнана про настання страхового випадку та мала змогу перевірити обставини дорожньо-транспортної пригоди. Позивач не довів порушення його прав ТзДВ «Альфа-Гарант». Виплата страхувальником у добровільному порядку матеріальної шкоди потерпілому не є підставою для стягнення коштів зі страховика. Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed