Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-13 00:00:00

У жовтні 2023 р. [PERSON] звернулася до суду з позовом про позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно [PERSON] , [INFO] . Заявлені вимоги мотивовані тим,що з 06.06.2014 р.сторони перебували у зареєстрованому шлюбі ,є батьками [PERSON] , [INFO] . Рішенням Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 05.09.2017 р.,шлюб між сторонами було розірвано. Після припинення шлюбних відносин з 2017 р.відповідач проживає окремо від дитини,не приймає ніякої участі у вихованні та розвитку доньки,матеріально дитину не забезпечує,дитиною взагалі не цікавиться та з нею не спілкується,всі батьківські обов`язки відносно дитини виконує позивачка . Як зазначає позивачка,відповідач з часу припинення спільного проживання не виявляв цікавості до життя дитини,здоров`я,успіхів у розвитку здібностей,не вітав із святами,жодного разу не навідав особисто,подальшою долею доньки не переймається,місце перебування відповідача невідоме,усі зв`язки між батьком та донькою втрачені. Посилаючись на ці обставини,позивачка з підстав,передбачених ст.150,164 СК України просить суд позбавити відповідача батьківських прав відносно [PERSON] , [INFO] . Провадження у справі відкрито ухвалою суду від 29.11.2023 р. Відповідно до ст.274 ч.4 п.1 ЦПК України,справа розглянута в порядку загального позовного провадження. Згідно ч.11 ст.128 ЦПК України відповідач,місцезнаходження та місце роботи якого невідоме, викликався до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. З опублікуванням оголошення про виклик вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи. Відповідач відзиву на позовну заяву у встановлений судом строк не подав. Заяви та клопотання до матеріалів справи до початку її розгляду від відповідача не надходили. В судовому засіданні позивачка висловила згоду на розгляд справи за відсутності відповідача та ухвалення судом заочного рішення на підставі наявних у справі доказів Представник третьої особи в судове засідання не з`явився,до суду надійшов письмовий висновок про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав відносно малолітньої дитини. На підстав ст.280 ЦПК України судом справа розглянута без участі відповідача ,на підставі наявних доказів з постановленням заочного рішення. У вступному слові позивачка підтримала позов та пояснила,що відповідач з 2017 р.жодного разу не бачився з дитиною,яка після розлучення сторін мешкає з матір`ю,а під час кількох телефонних розмов лише емоційно травмував дитину,в жоден спосіб матеріально доньку не утримує. З лютого 2022 р.їх спілкування припинилось остаточно,оскільки відповідач мешкає на території іншої держави,усвідомлено обрав відмову від участі у вихованні та спілкуванні з дитиною як спосіб власного життя на майбутнє. Всебічно вивчивши обставини справи, заслухавши позивачку та допитавши свідків,дослідивши надані письмові докази у сукупності, суд дійшов висновку, що позов заявлений обґрунтовано,підлягає задоволенню на підставі встановлених фактичних обставин справи та відповідних їм правовідносин. Відповідно до приписів ст.2 ЦПК України,завданнями цивільного судочинства є справедливий,неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Як вбачається з встановлених судом обставин,предметом поданого позову є вимога особи,яка є матір`ю малолітньої дитини,до її батька про позбавлення батьківських прав. Правовідносини,які виникли між сторонами,регулюються ч.1 п.2 ст.164 Сімейного України,згідно якої мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо він (вона) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. З матеріалів справи суд встановив,що [PERSON] є батьком [PERSON] , [INFO] ,про що надана копія свідоцтва про народження,дитина проживає з матір`ю [PERSON] за місцем мешкання останньої як тимчасово переміщеної особи в п.Пирятин ,про що надані довідки. Статтею 4 Декларації прав дитини від 20.11.1959 р.передбачено, що дитина повинна рости під піклуванням і під відповідальністю своїх батьків в атмосфері любові, морального та матеріального забезпечення. При вихованні дитини повинні бути враховані інтереси дитини, те, що їй дуже потрібна турбота і любов,адже благополуччя дитини залежить від благополуччя родини. Як встановлено ст.12 Закону України «Про охорону дитинства»(№2402-ііі від 26.04.2001 р.)виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини, на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання, розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ст.150 СК України батьки зобов`язані виховувати своїх дітей, піклуватися про їх здоров`я, фізичний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. При розгляді справи суд встановив,що відповідач після розлучення з позивачкою з 2017 р. проживає окремо від дитини,без поважних причин не приймає участі у вихованні дитини,з донькою не спілкується без жодних перешкод для цього,матеріально не забезпечує. Вихованням [PERSON] займається мати [PERSON] та її чоловік [PERSON] ,з яким у дитини склалися добрі,родинні стосунки,дитина почувається щасливою,за місцем проживання у родині матері та вітчима забезпечена усім необхідним. Зі змісту позову вбачається,що батько дитини протягом тривалого часу не цікавився її життям,не вітав на свята,не спілкувався жодним із доступних засобів зв`язку,не запрошував спільно проводити час,не обізнаний про інтереси доньки,не зробив ніякого особистого внеску у її виховання та розвиток. Заборгованість відповідача по сплаті аліментів становить 214 065 гр.63 коп.(на 31.01.2024 р.),що свідчить про свідоме ухилення батька від обов`язку утримувати дитину до повноліття. В судовому засіданні допитані свідки [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] ,узагальнений зміст показань яких полягає в тому,що з 2017 р. відповідач жодного разу не бачився з донькою,не проявляв зацікавленості у їх спілкуванні,матеріально дитину не утримував,що призвело до небажання самої [PERSON] мати щось спільне з біологічним батьком,вона виховується в сім`ї матері відчимом,якого і вважає справжнім батьком. Обізнаність дитини про дану справу та висловлене нею позитивне ставлення до позбавлення відповідача батьківських прав вказує на те,що таке рішення не впливе негативно на життя [PERSON] та не завдаватиме їй душевних страждань. Як вбачається із висновку про доцільність позбавлення батьківських прав від 22.12.2023 р.,малолітня [PERSON] ,2014 р.н., проживає разом із матір`ю та її новим чоловіком [PERSON] ,батько дитини за місцем проживання дитину не навідує,ніяким чином про дитину не піклується,місце його перебування невідоме .Позбавлення відповідача батьківських прав відносно доньки [PERSON] є доцільним з огляду на встановлений факт ухилення батька від виконання батьківських обов`язків,що відповідає інтересам дитини. Відповідно до п.2 ч. 1 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо він (вона) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Відповідно до роз`яснень Верховного Суду України в п.16 Постанови Пленуму N 3 від 30.03.2007р.»Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав»,особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав,передбачених ст. 164 СК. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце,коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини,її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема:не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Встановлені судом обставини переконують у тому,що відповідач [PERSON] як батько [PERSON] не виконує своїх батьківських обов`язків та свідомо ухиляється від піклування про фізичний і духовний розвиток дитини,її навчання, підготовку до самостійного життя, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини,не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі, не виявляє інтересу до внутрішнього світу дитини,не створює умов для отримання дитиною дошкільної освіти. Фактично між дитиною та батьком не виникло родинних стосунків,притаманних сім`ї,між ними немає почуттів любові,особистої прихильності,емоційного зв`язку. Відповідач проживає окремо від дитини,місце його перебування невідомо,під час вирішення питання щодо дитини в органах опіки намірів в подальшому змінити ставлення до виконання своїх батьківських обов`язків не висловлював та не з`явився на засідання комісії,куди був викликаний з цього питання,це вказує на те,що виховання дитини матір`ю та самоусунення батька від участі у житті доньки є для нього зручним. Враховуючи тривалість часу,протягом якого відповідач без жодних об`єктивних перешкод не виконує своїх батьківських обов`язків відносно доньки, небажання змінити ставлення до виховання дитини та піклуватися про неї надалі,суд прийшов до висновку,що винна поведінка батька відносно [PERSON] знайшла своє підтвердження доказами і до відповідача необхідно застосувати саме такий захід, як позбавлення батьківських прав,який є крайньою мірою впливу на осіб, які порушують батьківські обов`язки,однак є повністю співмірним із характером поведінки батька відносно дитини та інших обставин справи,які вказують на абсолютну байдужість батька до долі своєї дитини. З урахуванням наведеного вище суд дійшов до висновку про задоволення позову про позбавлення відповідача батьківських прав як ґрунтованого на законі та доведеного доказами. Відповідно до ст.141 ЦПК України,суд не вирішує питання про розподіл судових витрат, оскільки позивачка не ініціювала таке питання перед судом. На підставі ст.ст.150,164,165 СК України, ст.12,13,76,81,141,258,259,265,280,284,353,355 ЦПК України,суд-

Outcome: approved