Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-21 00:00:00

Позивач Вінницька міська рада звернулася до суду з позовом до відповідачів Державного реєстратора відділу з питань реєстрації Шаргородської міської ради Бернацької Л.В., [PERSON] про визнання протиправним та скасування державної реєстрації на нерухоме майно, а саме просить суд скасувати державну реєстрацію речових прав [PERSON] , індексний номер: 48332549 від 04.11.2022 року, вчинену державним реєстратором відділу з питань реєстрації Шаргородської міської ради Бернацькою Л.В. згідно з рішенням про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 65353721 від 04.11.2022 на підставі свідоцтва про право власності, б/н, виданий 11.12.2003 року (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 2654394105020; об`єкт нерухомого майна: квартира, загальна площа 37,6, адреса: [ADDRESS] . Позовні вимоги мотивує тим, що 04.11.2022 року державним реєстратором відділу з питань реєстрації Шаргородської міської ради Бернацькою Л.В. згідно з рішенням про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 65353721 від 04.11.2022 на підставі свідоцтва про право власності, б/н, виданий 11.12.2003 року, здійснено реєстрацію квартири, загальною площею (кв.м): 37.6, за адресою: [ADDRESS] за [PERSON] , згідно з інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №356159659 від 28.11.2023 року. Однак, виконавчим комітетом Вінницької міської ради народних депутатів стверджує, що 11.12.2003 року не приймалось рішення б/н про передачу кв. [ADDRESS] , гр. [PERSON] у приватну власність. За інформацією, наданою департаментом житлового господарства Вінницької міської ради, в департаменті відсутні відомості щодо передачі квартири під [ADDRESS] [PERSON] . При цьому повідомлено, що відповідно до рішення виконавчого комітету Вінницької міської ради народних депутатів від 07.09.1989 року №281 [PERSON] була надана державна квартира і виданий ордер №2802 від 18.09.1989 року на заселення трикімнатної квартири під [ADDRESS], жилою площею 36,28 кв.м на склад сім`ї - 4 особи, у тому числі: [PERSON] , дружина - [PERSON] , син [PERSON] , син - [PERSON] . Як зазначає представник позивача у позов, що згідно довідки Департаменту адміністративних послуг Вінницької міської ради №82066 від 01.12.2023 р. [PERSON] та [PERSON] зняті з місця проживання у зв`язку зі смертю. Отже, реєстраційні дії державним реєстратором здійсненні на підставі свідоцтва про право власності якого не існує та на об`єкт із неіснуючими параметрами, оскільки загальна площа квартири складає, 60,3 м2, а не 37,6, як вказано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Також представник позивача вказує про те, що згідно з інформацією департаменту житлового господарства Вінницької міської ради №20/00/019/79934 від 26.12.2023, відповідно до рішення виконавчого комітету Вінницької міської ради народних депутатів від 14.10.2003 року №1661 [PERSON] була надана державна квартира і виданий ордер №0313 від 22.10.2003 року на заселення однокімнатної квартири під [ADDRESS] , жилою площею 12,0 м2 на склад сім`ї - 2 особи, у тому числі: [PERSON] , син - [PERSON] . Вінницька міська рада просить врахувати суд, що кв. [ADDRESS] ) гр. [PERSON] була приватизована, що підтверджується листом КП «ВМБТІ» №587 від 27.12.2023. Тому позивача враховуючи те, що державний реєстратор відділу з питань реєстрації Шаргородської міської ради Бернацька Л.В., винесла протиправне рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 65353721 від 04.1 1.2022 на підставі свідоцтва про право власності, б/н, виданий 11.12.2003 року щодо реєстрації квартири, загальною площею (кв.м): 37.6, за адресою: [ADDRESS] ., що суперечить чинному законодавству, а також порушує право власності Вінницької міської територіальної громади, звернувся до суду із даним позовом оскільки таке рішення про державну реєстрацію підлягає скасуванню. Крім того, представник позивача повідомив суд, що СД ВП №2 Жмеринецького РВП ГУНП у Вінницькій області проводиться досудове розслідування кримінального провадження № 120230251500000060 від 01.07.2023 р. за ст.358 ч.4 КК України по факту незаконного заволодіння квартирою [ADDRESS] . Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 12.01.2024 року було прийнято заяву до розгляду та відкрито загальне позовне провадження у справі. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 21.03.2024 року було закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті. Представник позивача ВМР у судовому засіданні підтримала позовні вимоги та просила суд їх задовольнити з підстав викладених у позові. Вдповідач [PERSON] та її представник адвокат Лисий О.В. у судовому засіданні заперечили проти заявлених позовних вимог, з причин його безпідставності та необґрунтованості. Відповідач Державний реєстратор відділу з питань реєстрації Шаргородської міської ради Бернацька Л.В. у судове засідання не з`явилася, з невідомих на те суду причин, про дату, час та місце розгляду справи була належним чином повідомлена. Вивчивши матеріали справи, вислухавши пояснення представника позивача та представника відповідача [PERSON] , оцінивши докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги є обґрунтованими та підлягає задоволенню з таких підстав. Згідно зі ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Згідно з ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду, а тому з огляду на зазначені вище обставини суд звертає увагу на такі висновки Верховного Суду. Відповідно до ч.4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права,викладені в постановах Верховного Суду. Судом установлено такі обставини справи та відповідні їм правовідносини. 04.11.2022 року державним реєстратором відділу з питань реєстрації Шаргородської міської ради Бернацькою Л.В. згідно з рішенням про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 65353721 від 04.11.2022 на підставі свідоцтва про право власності, б/н, виданий 11.12.2003 року, здійснено реєстрацію квартири, загальною площею (кв.м): 37.6, за адресою: [ADDRESS] за [PERSON] , що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 356159659 від 28.11.2023 року (а.с. 9) Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Статтею 182 ЦК України передбачено, що право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Відповідно до статей 317, 319 ЦК України саме власнику належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном за власною волею. Згідно із ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Статтею 346 ЦК України передбачені підстави припинення права власності у разі: відчуження власником свого майна; відмови власника від права власності; припинення права власності на майно, яке за законом не може належати цій особі; знищення майна; викупу пам`яток культурної спадщини; примусового відчуження земельних ділянок приватної власності, інших об`єктів нерухомого майна, що на них розміщені, з мотивів суспільної необхідності відповідно до закону; звернення стягнення на майно за зобов`язаннями власника; реквізиції; конфіскації; припинення юридичної особи чи смерті власника. Право власності може бути припинене в інших випадках, встановлених законом. Згідно зі ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних цілей. Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є додержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Відповідно до ч. 2 ст. 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав, та порядок державної реєстрації прав визначаються Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Згідно з п. 40 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127 (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) державна реєстрація прав проводиться на підставі документів, необхідних для відповідної реєстрації, передбачених Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», іншими законами України та цим Порядком, крім випадку, передбаченого абзацом другим цього пункту. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одні зі сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, - такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Відповідно до ст. 8 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" здійснюється уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною адміністрацією, та органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, організаціями, установами, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд. Передача квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім`ї, які постійно мешкають у цій квартирі (будинку), житловому приміщенні у гуртожитку, в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обов`язковим визначенням уповноваженого власника квартири (будинку), житлового приміщення у гуртожитку. Передача квартир (будинків) у власність громадян здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, що приймаються не пізніше місяця з дня подання заяви громадянина. Однак, як стверджує Вінницька містка рада та в подальшому встановлено в ході судового розгляду судом виконавчим комітетом Вінницької міської ради народних депутатів 11.12.2003 року не приймалось рішення б/н про передачу кв. [ADDRESS] , гр. [PERSON] у приватну власність. Вищевказаний факт підтверджується відповіддю Державного архіву у Вінницькій області №08-401/8 від 11.12.2023 про відсутність у 2003 році рішення про видачу свідоцтва на право власності [PERSON] на квартиру [ADDRESS] (а.с. 11). Крім того, з листа Державного архіву Вінницької області від 15.12.2023 №08- 419/8 також вбачається, що в документах Вінницької міської ради за 2003 рік рішення про видачу свідоцтва на право власності [PERSON] на кв. [ADDRESS] немає. При цьому, вказано, що рішення № 1325 «Про затвердження протоколу конкурсної комісії по визначенню права на укладення договору оренди» (а.с. 15). Згідно довідки №556 від 30.11.2023 КП «ВМБТІ», станом на 29.12.2012 року, квартира [ADDRESS] не приватизована та реєстрація права власності не проводилась. Крім того, станом на 01.11.2006 р. (дата останньої технічної інвентаризації), загальна площа квартири складає, 60,3 м2, житлова 36,3 м 2. (а.с 12). Також відповідно до інформації наданої департаментом житлового господарства Вінницької міської ради, відомості щодо передачі квартири під [ADDRESS] провулку громадянці [PERSON] в департаменті відсутні (а.с 13). Крім цього з інформації ДЖГ ВМР встановлено, що відповідно до рішення виконавчого комітету Вінницької міської ради народних депутатів від 07.09.1989 року №281, ордер №2802 від 18.09.1989 року (а.с 14) на заселення в державну трикімнатну квартиру під [ADDRESS], жилою площею 36,28 кв.м було видано [PERSON] у складі сім`ї - 4 особи, в тому числі: [PERSON] , дружина - [PERSON] , син [PERSON] , син - [PERSON] . Згідно довідки Департаменту адміністративних послуг Вінницької міської ради №82066 від 01.12.2023 року [PERSON] та [PERSON] зняті з місця проживання у зв`язку зі смертю (а.с 10). Отже, враховуючи вищевикладене суд приходить до переконання, що реєстраційні дії державним реєстратором відділу з питань реєстрації Шаргородської міської ради Бернацькою Л.В. здійсненні на підставі свідоцтва про право власності якого не існувало та на об`єкт із неіснуючими параметрами, оскільки загальна площа квартири як встановлено судом складає 60,3 м2, а не 37,6, як вказано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, стало відомо, що державним реєстратором відділу з питань реєстрації Шаргородської міської ради Бернацькою Л.В. прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 65353721 від 04.11.2022 року, відповідно до якого здійснено реєстрацію квартири, загальною площею (кв.м): 37.6, за адресою: [ADDRESS] (а.с. 9). Відносини, що виникають у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень врегульовані Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», Порядком державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 року № 1127. Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" (далі по тексту - Закон), державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Загальними засадами державної реєстрації прав є, зокрема, гарантування державою об`єктивності, достовірності та повноти відомостей про зареєстровані права на нерухоме майно та їх обтяження, внесення відомостей до Державного реєстру прав виключно на підставах та в порядку, визначених цим Законом (п. 1,4 ч. 1 ст. З Закону). Статтею 5 Закону передбачено, що відомості про об`єкт нерухомого майна, об`єкт незавершеного будівництва, майбутній об`єкт нерухомості, що вносяться до Державного реєстру прав, є відомості про ідентифікатор об`єкта будівництва (закінченого будівництвом об`єкта) в Єдиній державній електронній системі у сфері будівництва (для об`єктів нерухомого майна, об`єктів незавершеного будівництва, майбутніх об`єктів нерухомості, яким присвоєно відповідний ідентифікатор), тип об`єкта (будівля, споруда, квартира, гаражний бокс, машино-місце тощо), загальна та (за наявності) житлова площа приміщень об`єкта (для об`єкта незавершеного будівництва, майбутнього об`єкта нерухомості - площа відповідно до проектної документації на будівництво), відсоток готовності (для об`єкта незавершеного будівництва), адреса об`єкта нерухомого майна (для закінчених будівництвом об`єктів, а також для об`єктів будівництва, яким присвоєно адресу), що вносяться на підставі відомостей, отриманих з Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва в порядку інформаційної взаємодії з такою системою. У разі відсутності в Єдиній державній електронній системі у сфері будівництва відомостей про відповідний об`єкт такі відомості вносяться на підставі документів, поданих для державної реєстрації прав. Відповідно до ч.2 ст. 18 Закону, перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав, та порядок державної реєстрації прав визначаються Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Особливості процедури державної реєстрації прав власності на нерухоме майно визначені Порядком державної реєстрації речових прав на нерухоме майно; І затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 №1127. Згідно з ч.8 ст.18 Закону, державній реєстрації підлягають виключно заявлені речові права на нерухоме майно та їх обтяження, за умови їх відповідності законодавству і поданим/отриманим документам. Однак, зазначена в інформаційній довідці Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна (а.с 9), не відповідає дійсності, а саме те, що підставою для державної реєстрації є свідоцтво про право власності, серія та номер: б/н, видане 11.12.2003 року, на підставі рішення виконавчого комітету Вінницької міської ради, оскільки як уже встановлено судом такого рішення не існує. Крім цього судом було встановлено в ході судового розгляду, що згідно з інформацією департаменту житлового господарства Вінницької міської ради №20/00/019/79934 від 26.12.2023, відповідно до рішення виконавчого комітету Вінницької міської ради народних депутатів від 14.10.2003 року №1661 відповідачу [PERSON] була надана державна квартира і виданий ордер №0313 від 22.10.2003 року на заселення однокімнатної квартири під [ADDRESS] , жилою площею 12,0 м2 на склад сім`ї - 2 особи, у тому числі: [PERSON] , син - [PERSON] (а.с 16, 17). Також відповідно до свідоцтва про право власності на житло видане на підставі рішення виконавчого комітету Вінницької міської ради 27.11.2003 рору №1967, відповідачкою [PERSON] була приватизована квартира [ADDRESS] , що також підтверджується листом КП «ВМБТІ» №587 від 27.12.2023 (а.с 18, 19). Отже, [PERSON] на час реєстрації права власності на спірну квартиру не була законним власником зазначеного майна та їй свідоцтво про право власності на квартиру не видавалось, і не могло бути видане, оскільки, згідно з інформацією наданою департаментом житлового господарства міської ради (лист №20/00/019/73843 від 30.11.2023) кв. [ADDRESS] була надана гр. [PERSON] у складі сім`ї чотири особи. Водночас [PERSON] була надана кв. [ADDRESS] , згідно з рішенням виконавчого комітету міської ради № 1661 від 14.10.2003 (лист департаменту житлового господарства №20/00/019/79934 від 26.12.2023), яку вона в подальшому приватизувала та зареєструвала. Згідно реєстраційного свідоцтва, будинок [ADDRESS] і зареєстрований в цілому за Вінницькою міською радою 02.06.1992 року, на підставі рішення виконавчого комітету Вінницької міської ради народних депутатів №104 від і 31.03.1989 р. (а.с. 21, 22). Отже, реєстрація права власності на [PERSON] вчинена державним реєстратором відділу з питань реєстрації ІІІаргородської міської ради Бернацькою Л.В. у суперечить чинному закону, що порушує право власності Вінницької міської територіальної громади. Крім того, державний реєстратор відділу з питань реєстрації Шаргородської міської ради Бернацька Л.В., винесла протиправне рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 65353721 від 04.1 1.2022 на підставі свідоцтва про право власності, б/н, виданий 11.12.2003 року щодо реєстрації квартири, загальною площею (кв.м): 37.6, за адресою: [ADDRESS] ., а тому, рішення про державну реєстрацію підлягає скасуванню. Відповідно до ч. 3 ст. 26 Закону у разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону. Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав). Згідно з правовою позицією, викладеною у постановах Верховного Суду від 03.08.2022 року у справі №645/3067/19, від 17.08.2022 року у справі №450/441/19, від 22.08.2022 року у справі №597/977/21, належними нині способами судового захисту порушених прав та інтересів особи є саме скасування рішення державного реєстратора щодо державної реєстрації прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав. Тому, враховуючи вищевикладені обставини, які підтверджено належними та допустимими доказами, суд приходить суд приходить до висновку, що рішення державного реєстратора відділу з питань реєстрації ІІІаргородської міської ради Бернацької Л.В. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 65353721 від 04.11.2022 року, є протиправним та таким, що підлягає скасуванню. Відповідно до ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідачів у рівних частках на користь позивача судовий збір за подання позову в розмірі 3028,00 гривень та судовий збір за подання заяви про забезпечення позову в розмірі 1342,00 гривень. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: approved