Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-20 00:00:00

17 квітня 2023 року до Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області надійшла позовна заява від адвоката Заборського Олександра Валентиновича який представляє інтереси [PERSON] , до Приватного акціонерного товариства «СУХА БАЛКА» про відшкодування моральної шкоди, заподіяної втратою працездатності внаслідок професійного захворювання, яка сформована в системі «Електронний суд». В обґрунтуванні\~позовних вимог\~адвокат зазначив,\~що [PERSON] працював на Приватному акціонерному товаристві «СУХА БАЛКА» тривалий час, а саме 20 років прохідником у цеху в умовах впливу шкідливих факторів. На підставі медичного висновку лікарсько експертної комісії високоспеціалізованого профпатологічного закладу охорони здоров`я ДУ «Український науково дослідний інститут промислової медицини» № 1 від 09.01.2024 року, Позивачу встановлено професійні захворювання: радикулопатія поперекова-крижова L4 L5 S1, з вираженим порушенням біомеханіки хребта, стійким больовим і м`язово тонічним синдромами, часто рецидивуючий перебіг з нейродістрофічним проявами у вигляді остеоартрозу у поєднанні з періартрозом коліних суглобів (ПФ другого ступеня); вібраційна хвороба другої стадії від дій локальної вібрації з синдромом вегетативно-сенсорної полінейропатії верхніх кінцівок, двобічним плечелопатковим періатрозом (ПФ другого ступеня), остереатрозом у поєднанні з періатрозом ліктьових суглобів (ПФ другого ступеня), остреартрозом, дрібних суглобів кистей та трофічними розладами на кистях; хронічне обструктивне захворювання легень першої стадії (емфізема легень першої стадії), група В; легенева недостатність першого -другого ступеня. За довідками МСЕК серії 12 ААГ №130278, серії 12 ААА № 144314 Позивачу встановлена 3 (третя) група інвалідності (причина інвалідності профзахворювання), та втрата професійної працездатності в розмірі 65% (шістдесят п`ять) з яких (35% радикулопатія, 20% вібро хвороба, 10% - ХОЗЛ). Внаслідок отримання професійного захворювання Позивач не має змоги вести звичне життя, тому що змушений постійно перебувати на обліку у ЛПЗ, приймати ліки, бо без них його стан погіршується, відчуває постійний біль в шийному і попереково-крижовому відділі хребта, з ірадіацією в ліву ногу, біль і обмеження руху в ліктьових, плечових і колінних суглобах, болі і оніміння рук, мерзлякуватість кистей, побіління пальців рук на холоді, загальну слабкість, задишку при незначному фізичному навантаженні, кашель з відділенням мокротиння, переважно в ранці, важкість у грудях. У зв`язку із чим, Позивачу заподіяно моральну шкоду, яка полягає у стражданнях та переживаннях, які він зазнав через професійне захворювання, а також в період лікування і відчуває і нині, оскільки періодично лягає в лікарню та приймає медичні препарати, що призводить до втрати душевної рівноваги, тривоги, розпачу, дратівливості. Вважає, що підприємство не створило безпечних умов праці і тому просить стягнути з відповідача заподіяну моральну шкоду, розмір якої Позивач оцінює у 520 000,00 (п`ятсот двадцять тисяч) гривень. 19 квітня 2024 року ухвалою суду прийнято позову заяву до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження, справу призначено до судового розгляду на 21 травня 2024\~року, без повідомлення (виклику) учасників справи. 01 травня 2024 року до канцелярії суду від представника Відповідача адвоката Заклецького В.В. надійшов відзив в якому він просив відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. В обґрунтування відзиву вказав, що робота на гірничодобувному підприємстві обумовлена наявністю шкідливих виробничих факторів, усунути які неможливо з об`єктивних причин, порядок та вимоги до роботи в шкідливих умовах регламентовані законодавчо та компенсуються пільгами. При укладенні з ПрАТ «Суха Балка» трудового договору, Позивача було ознайомлено з умовами праці, наявність на робочому місці небезпечних і шкідливих виробничих факторів та можливі наслідки їх впливу на здоров`я, його права на пільги і компенсації за роботу в таких умовах відповідно до чинного законодавства, при цьому Позивач свідомо приймав наявні умови праці та усвідомлював можливість нанесення шкоди здоров`ю. Тривалість роботи працівника у шкідливих умовах праці збільшує ризик професійного захворювання, і це залежить від самого працівника, оскільки лише він сам несе відповідальність за наслідки свого вибору. Суд, відповідно до ч.5 ст.279 ЦПК України, вважає можливим ухвалити рішення у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін на підставі наявних у справі доказів. Справа розглядається за відсутності учасників справи, тому у відповідності до ч.2ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові докази у справі, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, суд вважає, що заявлений позов підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне. Судом встановлено, що Позивач працював підземним прохідником у ПрАТ «СУХА БАЛКА» на шахті «Ювілейна» з 13.11.2000 року по 20.09.2023 рік, під час роботи виконував комплекс робіт з проходки горизонтальних, похилих та вертикальних гірничих виробок. На підставі медичного висновку лікарсько експертної комісії високоспеціалізованого профпатологічного закладу охорони здоров`я ДУ «Український науково дослідний інститут промислової медицини» № 1 від 09.01.2024 року (копія додається), Позивачу встановлено професійні захворювання: радикулопатія поперекова-крижова L4 L5 S1, з вираженим порушенням біомеханіки хребта, стійким больовим і м`язово тонічним синдромами, часто рецидивуючий перебіг з нейродістрофічним проявами у вигляді остеоартрозу у поєднанні з періартрозом коліних суглобів (ПФ другого ступеня); вібраційна хвороба другої стадії від дій локальної вібрації з синдромом вегетативно-сенсорної полінейропатії верхніх кінцівок, двобічним плечелопатковим періатрозом (ПФ другого ступеня), остереатрозом у поєднанні з періатрозом ліктьових суглобів (ПФ другого ступеня), остреартрозом, дрібних суглобів кистей та трофічними розладами на кистях; хронічне обструктивне захворювання легень першої стадії (емфізема легень першої стадії), група В.; легенева недостатність першого - другого ступеня. За довідками МСЕК серії 12 ААГ №130278, серії 12 ААА № 144314 позивачу первинно встановлена 3 (третя) група інвалідності (причина інвалідності профзахворювання), та втрата професійної працездатності в розмірі 65% (шістдесят п`ять) з яких (35% радикулопатія, 20% вібро хвороба, 10% - ХОЗЛ). Відповідно до п. 12 Висновку комісії про умови праці працівника та інформаційної довідки про умови праці працівника при підозрі в Позивача на хронічне професійне захворювання (отруєння) від 07.06.2023 року згідно з Державними санітарними нормами та правилами «Гігієнічна класифікація праці за показниками шкідливості та небезпечності факторів виробничого середовища, важкості та напруженості трудового процесу» затвердженими наказом МОЗ України від 08.04.2014 року №248 встановлено, що умови праці [PERSON] 3 класу 3 ступеня «Шкідливі». Відповідно до Акту Форми П-4 розслідування причини винекнення хронічного професійного захворювання (отруєння), відповідно до п.18 Акту причиною виникнення професійного захворювання [PERSON] слугувало наступне: -Важкість праці: маса вантажу, що постійно підіймається та переміщується вручну становить 35 кг. При нормі 30 кг., робоча поза незручна 40 % тривалості зміни при допустимій до 25%, згідно з Державними санітарним нормами та правилами «Гігієнічна класифікація праці за показниками шкідливості та небезпечності факторів виробничого середовища, важкості та напруженості трудового процесу» затвердженими наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08.04.2014 р. № 248; -Вібрація локальна: еквівалентний корегований рівень віброшвидкості на 2-5 дБ перевищував допустимий рівень згідно ДСН 3.3.6.039-99 «Державні санітарні норми виробничої загальної та локальної вібрації» та складав 78-81 дБ при ГДР 76 дБ; -Аерозоль переважно фіброгенної дії: концентрація кремнію діоксиду кристалічного при вмісті в пилу від 10% до 70% в повітрі робочої зони перевищувала гранично допустиму в 2,46 рази згідно з «Гігієничними регламентами допустимого вмісту хімічних і біологічних речовин у повітрі робочої зони» затверджених наказом Міністерства охорони здоров`я від 14.07.2020 року № 1596 і складала 4,92 мг/м3 при ГДК 2,0 мг/м3. Таким чином, комісією з розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання було встановлено, що в наслідок тривалої праці в шкідливих умовах на ПрАТ «СУХА БАЛКА» [PERSON] втратив своє здоров`я та працездатність і набув професійні захворювання. Таким чином судом встановлено, що Позивач втратив своє здоров`я та працездатність і набув професійні захворювання внаслідок професійного захворювання, здобутого внаслідок виконання робіт з підвищеною небезпекою та шкідливими умовами праці на ПрАТ «Суха Балка». Частина 4 статті 43, частина 1 статті 46\~Конституції України передбачають, що кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Відповідно до статті 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Статтею 173\~КЗпП України закріплено, що шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку. Згідно частин 1,3 статті 13 Закону України Про охорону праці, роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог. Статтею 237-1КЗпП України передбачено, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Виходячи з наведених вимог закону, позицію представника відповідача щодо відсутності підстав для покладення на підприємство відповідальності за завдану шкоду, оскільки відсутня вина підприємства в її заподіянні та те, що Позивач знав та погоджувався зі шкідливими умовами праці, суд вважає такою, що не відповідає вимогам закону, оскільки між сторонами склалися трудові правовідносини, а травма отримана Позивачем під час виконання ним трудових обов`язків і за пов`язана з виробництвом, а отже наявні у зв`язку з цим всі підстави, передбаченіст.237-1 КЗпП України, для відшкодування моральної шкоди. Відсутність причинного зв`язку між завданою Позивачу шкодою і винною протиправною поведінкою Відповідача, не може бути підставою для відмови у задоволенні позову про відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я на виробництві, оскільки до юридичного складу, який є підставою правовідносин по відшкодуванню моральної шкоди, входять моральні страждання працівника або втрата нормальних життєвих зв`язків, або необхідність для працівника додаткових зусиль для організації свого життя. При цьому, вина власника не названа серед юридичних фактів, які входять до такого юридичного складу. Закон не перешкоджає стягненню з власника моральної шкоди за відсутності його вини, якщо є юридичні факти, що складають підставу обов`язку власника відшкодувати моральну шкоду. Право на отримання виплати за моральну шкоду за наявності факту її заподіяння виникає у потерпілого з дня втрати працездатності внаслідок або з дати встановлення професійного захворювання. Як зазначено в п.4.1. Рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року по справі № 1-9/2004 ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності, спричинюють йому моральні та фізичні страждання. У випадку каліцтва потерпілий втрачає працездатність і зазнає значно більшої моральної шкоди, ніж заподіяна працівникові, який не втратив професійної працездатності. Частиною третьою статті 23\~ЦК України передбачено, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Визначаючи розмір моральної шкоди, суд враховує практику Європейського суду з прав людини, викладену в рішенні Нечипорук та Йонкало проти України № 42310/04 від 21.04.2011 року, роз`яснення п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України " Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", відповідно до якого, розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, стан здоров"я потерпілого, тяжкість отриманого захворювання, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, конкретних обставин по справі, характер моральних страждань і наслідків, що наступили. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року). Оскільки, нормативно-правовими актами України не встановлено розмір компенсації моральної шкоди, розмір моральної шкоди, яка підлягає відшкодуванню, визначається судом відповідно до наданих доказів та фактичних обставин справи. Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд виходить із засад розумності, виваженості та справедливості, відповідно до п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України ''Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди "№ 4 від 31.03.1995 року з подальшими змінами, яким передбачено, що розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, суд враховує відсоток втрати Позивачем професійної працездатності, стан здоров`я потерпілого, тяжкість та невідворотність вимушених змін і вважає необхідним визначити розмір компенсації в сумі 260000 гривень, що буде відповідати розміру заподіяної моральної шкоди. Позивача згідно п.2 ч.1ст.5 Закону України «Про судовий\~збір» звільнено від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях. Частина 1статті 133ЦПК України передбачає, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч.6ст.141ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційна до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Пунктом 3 частини 2\~статті 141 ЦПК України\~передбачено, що у разі часткового задоволення позову інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З огляду на те, що позовні вимоги задоволено частково, враховуючи норми\~ст.141 ЦПК України, суд приходить до висновку, що з відповідача підлягають стягненню судові витрати пов`язані зі сплатою судового збору на користь держави в сумі 2600 гривень.

Outcome: partial