Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-15 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] про стягнення коштів. Позов обґрунтовано наступним. 27.11.2022 позивачка, як замовник, уклала Договір про надання ексклюзивних консультаційних послуг із відповідачем [PERSON] , як виконавцем. За умовами Договору замовник в порядку та на умовах визначених договором доручає, а виконавець приймає на себе зобов`язання надавати замовнику послуги консультаційного характеру щодо економічних параметрів і показників на американському ринку автомобілів. Відповідно до п. 2.2 Договору за надані послуги замовник сплачує виконавцю плату у розмірі визначеному даним договором протягом двох банківських днів з дати надання послуги. Умовами договору передбачено забезпечення виконання зобов`язань замовника у вигляді завдатку. Датою фактичного надання послуги є дата повідомлення виконавця американським чи європейським інформаційним партнером та/або будь-яким іншим відповідним учасником американського/європейського ринку про факт виставлення замовнику рахунку або контракту (інвойса або іншого подібного за своєю суттю документа) та/або укладення в будь-якій формі договору купівлі-продажу (або іншої подібної по суті угоди) відносно товару замовником та/або третіми особами в інтересах замовника. Відповідно до п. 2.5 Договору, для цілей майбутнього підтвердження і забезпечення належного виконання своїх зобов`язань замовником, визначених в п. 2.3 вище, у момент підписання цього договору замовник передає (оплачує) виконавцеві завдаток у розмірі не меншому гривневому еквіваленту 500 доларів США за курсом купівлі долара США на офіційному сайті Приватбанку. У випадку відмови замовника від цього договору до дати надання послуги, внесений замовником завдаток повертається йому в повному обсязі. Як на підтвердження досягнення згоди щодо умов договору, 27.11.2021 [PERSON] було передано [PERSON] завдаток в розмірі 400 дол. США, що підтверджується підписаним сторонами Формуляром (Заявкою) до Договору №___/2021 про надання ексклюзивних консультаційних послуг від 27.11.2022. Окрім того, з метою досягнення наміру щодо придбання автомобіля, 02.12.2022 [PERSON] передала, а [PERSON] отримав кошти на загальну суму 196\~050,00 грн., що еквівалентно 5\~300 доларів США, що підтверджується скріншотом листування позивача та відповідача, в якому останній просить перерахувати кошти н наступні номери карти «5358380887365552», «4441114420073171», «5169155128213319» та квитанціями про перерахунок коштів на загальну суму 196\~050,00 грн.. Відповідно до п. 1.4 Договору послуги за даним договором не включають і у будь-якому випадку не є дорученням, наданням будь-яких посередницьких, агентських, поручительських, брокерських, дилерських, технічних послуг будь-якого характеру або інших подібних послуг. Також даний Договір не є публічним договором, договором приєднання, попереднім договором, договором купівлі-продажу або іншою угодою, згідно з якою до замовника переходять права на товар (вживаний та/або пошкоджений автомобіль, придбаний в США чи інших країнах ЄС або іншим чином унаслідок надання послуг за цим Договором). Поряд із цим, між сторонами не було укладено будь-якого договору, угоди тощо, які б свідчили про придбання автомобіля відповідачем на користь позивача із необхідністю оплати, зокрема у вказаному розмірі 196\~050,00 грн., що еквівалентно 5\~300,00 дол. США. Позивачка [PERSON] зверталася до відповідача [PERSON] з проханням повернути отримані кошти, проте, відповідач, в свою чергу, відтягував час та прохання позивача. Посилаючись на положення ст. 1212 ЦК України, вважає, що відповідач набув спірні грошові кошти позивача і таке набуття відбулося за відсутності правової підстави, а відтак, наявні підстави для повернення відповідачем безпідставно набутого майна, а саме 196\~050,00 грн., тому просить стягнути із відповідача на користь позивача безпідставно отримані грошові кошти в сумі 196\~050,00 грн., що еквівалентно 5\~300,00 дол. США; стягнути понесені позивачем судові витрати. Позивачка [PERSON] та її представник адвокат Шелудько О.О. в \~судове засідання не з`явилися, представником позивачки адвокатом Шелудько О.О. надіслано до суду заяву, в якій вона просить розгляд справи проводити у її відсутність та відсутність позивачки, позовні вимоги підтримує і просить їх задоволити, не заперечує щодо ухвалення заочного рішення суду в разі неявки відповідача в судове засідання (а.с. 140). Суд вважає можливим розглянути справу за відсутності позивачки та її представника відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, враховуючи що вони скористалися своїми процесуальними правами. Заяв та клопотань до суду не надходило. Ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області від 18.08.2023 позовну заяву [PERSON] передано за підсудністю до Вінницького міського суду Вінницької області в порядку ст. 31 ЦПК України (а.с. 51). Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 09.10.2023 позовну заяву [PERSON] передано за територіальною підсудністю до Вінницького районного суду Вінницької області в порядку ст. 31 ЦПК України (а.с. 61). Ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області від 09.11.2023 позовну заяву [PERSON] повернуто до Вінницького міського суду Вінницької області для виконання вимог ч. 3 ст. 31 ЦПК України (а.с. 66). Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23.11.2023 справу за позовом [PERSON] передано на розгляд судді Вінницького районного суду Вінницької області Шевчук Л.П. (а.с. 73). Ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області від 29.11.2023 позовну заяву [PERSON] залишено без руху, визначено недоліки позовної заяви, порядок та строк їх усунення (а.с. 74-75). Ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області від 04.12.2023 прийнято до розгляду та відкрито провадження у за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення коштів, розгляд якої вирішено здійснювати за правилами загального позовного провадження; призначено підготовче судове засідання (а.с. 81). Ухвалами Вінницького районного суду Вінницької області від 12.01.2024, 09.02.2024 задоволено клопотання представника позивачки [PERSON] адвоката Шелудько О.О. про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції (а.с. 99, 109). Ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області від 12.02.2024 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті (а.с. 114). Ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області від 13.02.204 задоволено клопотання представника позивачки [PERSON] адвоката Шелудько О.О. про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції (а.с. 115). Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся завчасно та належним чином, відповідно до норм чинного законодавства, про причини неявки суд не повідомив, відзив на позов відповідач не надав, а тому суд ухвалив (без винесення окремого процесуального документа) провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України, оскільки представник позивачки не заперечувала проти такого порядку розгляду справи. Підстав для відкладення розгляду справи, передбачених ст. 223 ЦПК України не вбачається. Оскільки розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові докази у справі та надавши їм належну правову оцінку, суд дійшов такого висновку. Згідно з ч. 1\~ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Пунктом першим\~статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка ратифікована\~Законом від 17.07.1997 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 Конвенції»\~і є частиною національного законодавства України, встановлено, що кожен має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Відповідно до ч. 1\~ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що 27.11.2022 між [PERSON] (виконавець) та [PERSON] (замовник) було укладено Договір № _____/2022 про надання ексклюзивних консультаційних послуг (а.с. 8-13). Відповідно до п. 1.1 Договору замовник в порядку та на умовах, визначених даним Договором, а виконавець приймає на себе зобов`язання надавати замовнику послуги консультаційного характеру щодо економічних параметрів і показників на американському ринку автомобілів (далі послуги), включаючи: щодо вказаних параметрів і показників: (1) по підбору такого, що був в користуванні (вживаного) та/або пошкодженого автомобіля (далі товар) на аукціонах США та країн Європи, в тому числі Європейського союзу (включаючи онлайн платформи); та/або (2) надання консультацій про умови роботи автомобільних аукціонів в США та країнах Європи та/або компаній (включаючи онлайн платформи), що здійснюють торгівлю такими, що були в користуванні (вживаними) та/або пошкодженими автомобілями на території США та країн Європейського союзу (у тому числі через онлайн платформи); (3) можливе базове навчання або передача досвіду по роботі з онлайн аукціонами по торгівлі такими, що були в користуванні (вживаними) та/або пошкодженими автомобілями на території США та Європи, включаючи практичні заняття з наданням доступу до таких аукціонів через онлайн та/або демо-платформи або програми. Будь які інші (додаткові) послуги можуть бути надані виконавцем замовникові та/або третіми особами за окремою письмовою угодою сторін або виконавця з такими третіми особами. Пунктом 1.4 Договору визначено, що послуги за даним Договором не включають і у будь якому випадку не є дорученням, наданням будь яких посередницьких, агентських, поручительських, брокерських, дилерських, технічних послуг будь якого характеру або інших побідних послуг. Також даний Договір не є публічним договором, договором приєднання, попереднім договором, договором купівлі-продажу або іншою угодою, згідно з якою до Замовника переходять права на товар (вживаний та/або пошкоджений автомобіль, придбаний в США чи інших країнах ЄС або іншим чином унаслідок наданих послуг за цим Договором). Відповідно до п. 2.1 Договору «Замовлення послуг» сторони цим взаємно погоджуються і підтверджують, що для цілей визначення конкретної вартості і об`єму послуг, які надаються за даним Договором, замовник надає виконавцю примірний Формуляр (Заявку) із зазначенням аукціонів, модельного року (модельних років), марки і моделі бажаного автомобіля і інших параметрів, щодо яких замовник бажає отримати послуги (приблизний формат Формуляра (Заявки) додається до цього Договору). Згідно п. 2.2 Договору «Порядок оплати за Послуги» за надані згідно з даним Договором послуги замовник оплачує виконавцю плату у розмірі визначеному даним Договором протягом двох банківських днів з дати надання послуги. Умовами Договору передбачено забезпечення виконання зобов`язань замовника у вигляді завдатку. Датою фактичного надання послуги є дата повідомлення виконавця Американським чи Європейським інформаційним партнером та/або іншим відповідним учасником американського/європейського ринку про факт виставлення замовнику рахунку або контракту (інвойса або іншого подібного за своєю суттю документа) та/або укладення в будь якій формі договору купівлі-продажу (або іншої подібної по суті угоди) відносно товару замовником та/або третіми особами в інтересах замовника. Якщо інше не передбачено у Формулярі (Заявці) виконавця, підписаного сторонами, плата за послуги оплачується замовником виконавцеві у розмірі 5 відсотків від ціни автомобіля, якщо вартість автомобіля перевищує та/або становить 25000,00 доларів США, на яку замовник виставляє рахунок (інвойс, контракт, договір або інший подібний документ) від Американського чи Європейського інформаційного партнера та/або від відповідного учасника американського/європейського ринку автомобілів для оплати вживаного (та/або пошкодженого) автомобіля, що придбавається, в США та країнах ЄС. Плата за послуги оплачується замовником виконавцю готівкою або на банківський рахунок виконавця, вказаний в Договорі, або на інший рахунок, вказаний виконавцем в окремому повідомленні замовнику. При цьому, вказана плата за послуги не може бути меншою гривневому еквіваленту 500 доларів США за курсом купівлі долара США на офіційному сайті Приватбанку на дату надання послуги, як цей термін визначений в ст. 2.2 цього Договору, якщо інше не передбачено у Формулярі (Заявці) виконавця, підписаного (перепідписаного) сторонами. Вказаний рахунок (інвойс, контракт, договір або інший подібний документ) від Американського чи Європейського інформаційного партнера та/або відповідного учасника американського/європейського ринку автомобілів є єдиним і належним фактом, доказом і беззаперечним результатом ефективного надання послуги виконавцем замовнику (п. 2.3 Договору «Розмір Плати та Послуги). Для цілей майбутнього підтвердження забезпечення належного виконання своїх зобов`язань замовником, визначених в ст. 2.3, у момент підписання цього Договору замовник передає (оплачує) виконавцеві завдаток в розмірі не меншому гривневого еквіваленту 500 доларів США за курсом купівлі долара США на офіційному сайті Приватбанку. У випадку відмови замовника від цього Договору до дати надання послуги, внесений замовником завдаток повертається йому виконавцем у повному обсязі (п. 2.5 Договору). Відповідно до п. 4.1 Договору виконавець надає замовникові послуги не пізніше «__.___. 2022 року». За п. 11.1 даний договір набуває чинності з дати його підписання сторонами та діє до ««__»_____2023 року» за умови виконання сторонами своїх зобов`язань належним чином. Пунктом 12.1 договору передбачено, що для здійснення будь-яких виплат за сторони визначають наступні свої банківські реквізити: Виконавець: р/р «______», МФО_______, ________________, Замовник «-» (тобто відповідні поля не заповнені). Відповідно до копії Формуляра (Заявки) від 27.11.2022 до Договору №_____/2022 про надання ексклюзивних консультаційних послуг від __ .___. 2022, наданого позивачем, опис вживаного (або пошкодженого) автомобіля: марка «_______», модель «______»; модельний рік (роки) «______», параметри ціни «від _____ і до 4600$». Перелік продавців, щодо діяльності яких, прямо або опосередковано, на території США чи країв Європи надається послуга: https://www.copart.com/; https://www.iaai.com/; https://www.manheim.com/; інші платформи, майданчики, аукціони (якщо такі будуть задіяні). Плата за послуги: 5% від ціни автомобіля. якщо вартість автомобіля перевищує та/або становить 25000,00 доларів США на яку замовнику виставлений рахунок (інвойс, або контракт чи договір) від відповідного учасника американського чи європейського ринку автомобілів для оплати такого, що придбавається замовником вживаного (та/або пошкодженого) автомобіля в США чи країнах Європейського Союзу; при цьому, вказана плата за послуги не може бути меншою гривневому еквіваленту 500,00 доларів США за курсом купівлі долара США на офіційному сайті Приватбанку на дату надання послуги, як цей термін визначений в п. 2.2 цього Договору/___гривень. Розмір завдатку (підлягає внесенню замовником/підлягає поверненню замовнику, якщо був попередньо внесений): 400 доларів США, що еквівалентно ____ гривень. Цим клієнт підтверджує, що: (а) він ознайомлений, повністю розуміє і приймає розміщені на зазначених вище та інших веб-ресурсах умови продажу і поставки автомобілів продавцями (учасниками американського чи європейського ринку), зазначеними в п. 2 вище, включаючи будь-які аспекти технічного стану будь-якого автомобіля і будь-які інші умови; (б) для цілей ч. 1 ст. 4, ч. 2 ст. 8 Закону України «Про захист прав споживачів» рішення щодо придбання безпосередньо у нерезидента автомобіля замовником приймається і реалізується останнім повністю на власний розсуд і самостійно з повним, всебічним і вичерпним розумінням того, що послуга стосується виключно надання економічних консультацій про процес придбання вживаних (пошкоджених) автомобілів поза територією України, на які не поширюється гарантія виробника та/або продавця (будь-якого іншого учасника американського ринку) (а.с. 14). Судом також встановлено, що як договір № ____/20222 про надання ексклюзивних консультаційних послуг, так і вказаний вище Формуляр (Заявка) не підписані ані замовником, ані виконавцем у графі «Реквізити та підписи сторін», а підпис замовника та виконавця лише міститься у ніжній частині документів. В позовній заяві позивачка зазначає, що нею було перераховано на вказані відповідачем карткові рахунки кошти на загальну суму 196 050,00 грн., при цьому між сторонами не було укладено будь-якого договору, угоди тощо, які б свідчили про придбання автомобіля відповідачем на користь позивачки із необхідністю оплати у вказаному розмірі, а тому, що відповідач безпідставно набув дане майно (грошові кошти), а відтак, наявні підстави для застосування положень ст. 1212 ЦК України. З цього приводу суд зазначає наступне. Предметом регулювання глави 83 ЦК України є відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. У разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер спірних правовідносин унеможливлює застосування до них судом положень глави 83 ЦК України. Такий правовий висновок викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 20.11.2018 (справа № 922/3412/17) та від 13.02.2019 (справа № 320/5877/17). Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна; б) набуття або збереження за рахунок іншої особи; в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України). Загальна умова частини першої статті 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах, бо отримане однією зі сторін у зобов`язанні підлягає поверненню іншій стороні на цій підставі тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання. Набуття однією зі сторін зобов`язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов`язання не вважається безпідставним. Тобто в разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, положення статті 1212 ЦК України можна застосовувати тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі. Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідносин і їх юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Згідно з ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 11, ч.ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені цими актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. До підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, належать договори та інші правочини. Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, установлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання повинне належно виконуватись відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що зазвичай ставляться. Водночас сама лише наявність укладеного між сторонами договору не є достатньою підставою для віднесення до договірних будь-яких правовідносин, що виникають між цими особами. Для визнання відповідних зобов`язань між сторонами договірними необхідним є встановлення факту їх виникнення саме на підставі умов та на виконання відповідного договору. Подібний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 24.02.2021 (справа № 912/2601/19). Позивачка стверджує, що 27.11.2022 між [PERSON] та [PERSON] укладений Договір №___/2022 про надання ексклюзивних консультаційних послуг. Інших договірних відносин між сторонами, в передбаченому законом порядку, не виникло. Згідно з твердженнями позивачки, з метою досягнення наміру щодо придбання автомобіля, 02.12.2022 [PERSON] передала, а [PERSON] отримав кошти в загальному розмірі 196\~050,00 грн., що еквівалентно 5\~300,00 дол. США, що підтверджується скріншотами листування між відповідачем та позивачкою, в якому відповідач просив позивачку перерахувати кошти на номери карток, а також квитанція про перерахування цих коштів. Проте, з доданих до позовної заяви копій квитанцій (а.с. 15-17, 18-22) вбачається, що 02 грудня 2022 року [PERSON] здійснила переказ коштів в загальній сумі 196\~050,00 грн. на номери карток: [NUMBER] (5358380887365552), [NUMBER] (4441114420073171), [NUMBER] (5169155128213319), при цьому ім`я отримувача коштів у квитанціях не значиться. Також при цьому, позивачкою та її представником не заявлялося клопотань про витребування будь-яких доказів щодо руху вказаних коштів, належності даних банківських карток відповідача чи будь-яким іншим особам. У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10.04.2019 (справа № 390/34/17) зазначено, що «добросовісність» (пункт 6 статті 3 ЦК України) це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Доктрина venire contra factum proprium (заборони суперечливої поведінки), базується ще на римській максимі «non concedit venire contra factum proprium» (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці). В основі доктрини venire contra factum proprium знаходиться принцип добросовісності. Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них». Тлумачення вказаних норм свідчить, що при визначенні того, чи підлягають безпідставно набуті грошові кошти поверненню потерпілій особі, необхідно враховувати, що акти цивільного законодавства мають відповідати змісту загальних засад, зокрема добросовісності. Безпідставно набуті грошові кошти не підлягають поверненню, якщо потерпіла особа знає, що в неї немає зобов`язання (відсутній обов`язок) для сплати коштів, проте здійснює таку сплату, тому вказана особа поводиться суперечливо, якщо згодом вимагає повернення сплачених коштів. Подібні висновки викладено у постановах Верховного Суду від 04.08.2021 (справа № 185/446/18), від 11.01.2023 (справа № 548/741/21), від 31.01.2024 (справа 640/17086/18). Позивачка [PERSON] , стверджуючи, що на підставі усних домовленостей з [PERSON] вона передала останньому власні кошти, оскільки [PERSON] запропонував їй придбати для неї автомобіль та доставити цей автомобіль з-за кордону, при цьому розуміючи, що будь-яких договорів з цього приводу між ними не укладено, діяла за відсутності обов`язку для сплати коштів. Таким чином, застосувавши до спірних правовідносин статтю 1212 ЦК України, суд доходить висновку, що безпідставно набуті грошові кошти не підлягають поверненню, якщо особа знала, що в неї відсутнє зобов`язання (обов`язок) для сплати коштів, проте, за твердженнями сторони позивача, все-таки здійснювала таку сплату, оскільки ця особа поводиться суперечливо, якщо згодом вимагає повернення сплачених коштів. У даному випадку установлено, що жодних договорів між [PERSON] та [PERSON] з приводу сплати останньою грошових коштів у розмірі 196\~050,00 грн. не укладалося, доказів того, що [PERSON] було сплачено на рахунок [PERSON] вказану суму коштів, суду не надано, оскільки долучені до матеріалів справи квитанції не підтверджують вказані обставини, отже, не можуть бути взяті судом до уваги, як належний доказ перерахування позивачкою вказаних грошових коштів саме на користь відповідача. Позивачка [PERSON] зазначає, що відповідачем [PERSON] в особистому листуванні було вказано номери карток, на які нібито слід перерахувати грошові кошти. Однак з долучених до позовної заяви ксерокопій фото смс-повідомлень месенджера «Viber» лише убачається, що між невідомим абонентом та абонентами «Forsage cars», «Vova» велася переписка з приводу підбору автомобіля, переказу коштів та його доставки з-за кордону (а.с. 23-47). Велика Палата Верховного Суду у постанові від 21.06.2023 (справа № 916/3027/21) зазначила, що суд може розглядати електронне листування між особами у месенджері (як і будь-яке інше листування) як доказ у справі лише в тому випадку, якщо воно дає можливість суду встановити авторів цього листування та його зміст. Враховуючи, що суд позбавлений можливості встановити авторів листування на долучених до позовної заяви ксерокопіях фото смс-повідомлень, такий доказ судом не береться до уваги. Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України). Відповідно до частин першої, другої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. На підставі наданих стороною позивача доказів судом не встановлено, що саме відповідач набув спірні грошові кошти позивачки і таке набуття відбулось за відсутності правової підстави. З огляду на встановлені судом обставини та застосування доктрини venire contra factum proprium підстави для задоволення позову на підставі статті 1212 ЦК України відсутні. Таким чином, позовні вимоги [PERSON] задоволенню не підлягають у зв`язку з їх недоведеністю. Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1\~статті 6\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення («Серявін та інші проти України» (Seryavin and Others v. Ukraine) від 10.02.2010, заява № 4909/04). Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Частиною другою статті 141 ЦПК України визначено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову на відповідача; 2) у разі відмови в позові на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки суд дійшов висновку, що в задоволенні позовних вимог [PERSON] слід відмовити в повному обсязі, тому судові витрати, понесені позивачкою на сплату судового збору та на правову допомогу, слід залишити за останньою.

Outcome: dismissed