Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-19 00:00:00

06.03.2024 позивач Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Еліт Фінанс" звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив наступне. 14.08.2020 між АТ «Альфа-Банк» та відповідачем було укладено договір про надання кредиту №491031982, згідно умов якого АТ «Альфа-Банк» надав відповідачу кредит у сумі 30103,37 грн, строк кредиту 36 місяців на споживчі потреби з відсотковою ставкою 39,90 % річних. АТ «Альфа-Банк» свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, однак відповідач порушив свої зобов`язання, в результаті чого виникла заборгованість у розмірі 44484,41 грн, де 29627,12 грн - тіло кредиту, а 14857,29 грн заборгованість за відсотками за користування. 20.12.2021 між АТ «Альфа-Банк» та позивачем було укладено договір факторингу, згідно якого позивач набув права вимоги до відповідача за договором. Разом з тим, позивач просив стягнути з відповідача судовий збір у розмірі 3028,00 грн та витрати на правничу допомогу у розмірі 7100,00 грн. Так, між позивачем та ТОВ «Перший Інвестиційний Клуб» було укладено договір №02/10-23 від 02.10.2023 про надання юридичних послуг. Сторони погодили у додатковій угоді №3 від 25.01.2024 суму витрат, за надання позивачу послуг по справі за позовом до відповідача, яка становить 7100,00 грн, яку було сплачене згідно платіжної інструкції. Викладені обставини слугували підставою для звернення до суду. Ухвалою суду від 11.03.2024 відкрито провадження у справі та призначено її розгляд у спрощеному позовному провадженні без виклику сторін, а відповідачу визначено строк для подання відзиву. Сторони не подали до суду своїх заперечень проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження. Відповідач у визначений судом строк відзиву на позов не подав, повідомлявся про день та час розгляду справи шляхом направлення судової повістки за зареєстрованою адресою місця проживання, яка була встановлена судом за інформацією відповідного органу. Згідно відстеження відправлення виклику на 05.04.2024 на сайті Укрпошти за трекінг-номером 0600257117410 слідує, що відправлення повертається за зворотньою адресою, адресат відсутній за вказаною адресою. Відповідно до рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення - виклику на 20.05.2024, відправлення не вручено у зв`язку з відсутністю адресата за вказаною адресою. За таких обставин, суд вважає, що відповідач був належним чином повідомлений. Суд, дослідивши зібрані докази, встановив наступні фактичні обставини. 14.08.2020 між АТ «Альфа-Банк» та відповідачем було укладено договір про надання кредиту №491031982, згідно умов якого АТ «Альфа-Банк» надав відповідачу кредит у сумі 30103,67 грн, строк кредиту 36 місяців на споживчі потреби з відсотковою ставкою 39,90 % річних (5-6). 20.12.2021 між АТ «Альфа-Банк» та позивачем було укладено договір факторингу, згідно якого позивач набув права вимоги до відповідача за договором (а.с. 7-11). Згідно додатку 1-1 до Договору факторингу, розмір заборгованості за договором №491031982 складає у розмірі 44484,41 грн, де 29627,12 грн тіло кредиту, а 14857,29 грн. за відсотками за користування (а.с. 12-15). Заборгованість підтверджується розрахунком та випискою по рахунку(а.с. 17-26). Суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно зі ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. В силу приписів ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до боржника. Суд встановив, що наявними у матеріалах справи доказами підтверджується та сторонами не оспорюється факт переходу права грошової вимоги від первісного кредитора АТ "Альфа-Банк" до позивача за договором про надання кредиту №491031982 від 14.08.2020. Між АТ «Альфа-Банк» та позивачем було укладено договір факторингу від 20.12.2021, згідно якого позивач набув права вимоги до відповідача за договором (а.с.7-16). Як визначено в ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Згідно з ч. 1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. В силу ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну, припинення цивільних прав і обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК України). В силу ч. 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Суд встановив, що згідно умов договору про надання кредиту №491031982 від 14.08.2020 АТ «Альфа-Банк» надав відповідачу кредит у сумі 30103,67 грн, строк кредиту 36 місяців на споживчі потреби з відсотковою ставкою 39,90 % річних (а.с. 5-6). Згідно зі 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Згідно з ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлено договором. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. В силу вимог ч. 2 ст. 625 ЦК України, передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Суд встановив, що АТ «Альфа-Банк» свої зобов`язання за договором про надання кредиту виконав в повному обсязі, однак відповідач порушив свої зобов`язання, в результаті чого виникла заборгованість у розмірі 44484,41 грн, де 29627,12 грн - тіло кредиту, а 14857,29 грн заборгованість за відсотками за користування. Згідно додатку 1-1 до Договору факторингу, розмір заборгованості за договором №491031982 складає у розмірі 44484,41 грн, де 29627,12 грн тіло кредиту, а 14857,29 грн за відсотками за користування (а.с. 12-14). Відповідно до ст. 1082 ЦК України, боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов`язку перед клієнтом. Згідно правової позиції, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 23.09.2015 у справі №6-979цс15 боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору. Неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обов`язку погашення кредиту взагалі». При цьому відповідач не мав жодних перешкод для реалізації свого зобов`язання по сплаті кредитної заборгованості на рахунки первісного кредитора АТ «Альфа-Банк», які вказані в договорі про надання кредиту №491031982 від 14.08.2020, і таке виконання було б належним відповідно до вимог ст. 516 ЦК України. При цьому, всупереч умовам договору, відповідач не виконав свого зобов`язання, а після відступлення позивачу права грошової вимоги відповідач не здійснив належних платежів для погашення кредитної заборгованості ні на рахунок позивача, ні попереднього кредитора. На підтвердження заборгованості за кредитним договором мають бути подані первинні документи, які відповідають вимогам ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", а також п. 61 Положення про організацію бухгалтерського обліку в банках України, затвердженого постановою Правління НБУ №75 від 04.07.2018. Так, первинні документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади і прізвища (крім первинних документів, вимоги до яких встановлюються Національним банком України) осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Позивачем надано суду виписки з рахунку відповідача, за договором №491031982 від 14.08.2020 де містяться всі необхідні реквізити по здійсненню операцій по рахунку відповідача, суми вхідного залишку за рахунком та суми вихідного залишку (а.с. 17-25). Суд, оцінивши подані позивачем докази, вважає їх належними, допустимими та достатніми, оскільки вони містять інформацію щодо предмета доказування, підтверджують існування обставин на які посилається позивач, і які не оспорює відповідач, а в сукупності на їх підставі можна встановити дійсні обставини справи. Разом з тим, відповідач не подав заперечень проти позову на пропозицію суду викладену в ухвалі суду від 11.03.2024 та не навів обставин на спрстування правочину, укладеного з АТ "Альфа-Банк", правонаступником якого є позивач, та пред`явлені йому розрахунки заборгованості. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 у справі №2-383/2010 (провадження №14-308цс18) зроблений висновок, що ст. 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі не спростування презумпції правомірності договору усі права, набуті за ним сторонами правочину, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню. Отже, з урахуванням встановлених обставин та норм для їх правового регулювання, суд дійшов висновку, що позовна вимога: стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором у розмірі 44484,41 (сорок чотири тисячі чотириста вісімдесят чотири) грн 41 коп., ґрунтується на нормах чинного законодавства, а тому підлягає задоволенню. Суд, вирішуючи питання судових витрат керується ч. 1 та ч. 3 ст. 133 ЦПК України, згідно з якою судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, серед інших, витрати: на професійну правничу допомогу необхідну для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України в разі задоволення позову інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача. З огляду на те, що позов задоволено повністю, а тому суд дійшов висновку, що з відповідача на користь позивача слід стягнути судові витрати у вигляді судового збору, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, у розмірі 3028,00 грн. Разом з тим, за правилами ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. На підтвердження понесення витрат на правничу допомогу представником позивача подано до суду наступні документи: договір №02/10-23 про надання юридичних послуг від 02.10.2023, укладений між позивачем та ТОВ «Перший інвестиційний клуб» (а.с. 28-29), та додатковий договір №3 від 25.01.2024, згідно якого сторони погодили, що сума витрат, за надання замовником послуг по справі становить 7100 грн. (а.с. 30); акт приймання-передачі виконаних робіт від 25.01.2024 згідно якого виконавцем надано наступні послуги: первинна консультація (1 година) 1000 грн., правовий аналіз наявних документів у замовника по справі (3 години) 3000,00 грн., підготовка та подання позовної заяви (3,1 годин) 3100,00 грн., всього на суму 7100,00 грн. (а.с. 30 на звороті); платіжна інструкція № 391 від 26.01.2024, відповідно до якої позивачем сплачено ТОВ «Перший інвестиційний клуб» грошові кошти в сумі 7100,00 грн. згідно договору №02-10/23 про надання юридичних послуг від 02.10.2023 (а.с. 31). Відповідач щодо неспівмірності понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу не заявив. Отже, суд дійшов висновку про задоволення вимоги позивача в частині стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу в розмірі 7100,00 грн.

Outcome: approved