Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-14 00:00:00

19.03.2024 позивач [PERSON] , звернулася до суду з позовною заявою, відповідно до якої просить суд: - розірвати шлюб, укладений між нею та відповідачем, який зареєстрований 16 квітня 2009 року у Відділі реєстрації актів цивільного стану Краснопільського районного управління юстиції Сумської області, актовий запис №18; - після розірвання шлюбу залишити їй прізвище « [PERSON] »; - стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання дитини сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі однієї чверті його заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісяця, від дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування позову позивач зазначила, що сторони зареєстрували шлюб 16 квітня 2009 року у Відділі реєстрації актів цивільного стану Краснопільського районного управління юстиції Сумської області, актовий запис №18. 09 квітня 2009 року у подружжя народився син, який проживає разом з матір`ю. Як повідомила позивач, подружжя проживає окремо, їх шлюб існує формально, у них відсутнє порозуміння та взаємоповага, існують різні погляди на життя і на примирення позивач не погоджується. Крім того відповідач не надає належної матеріальної підтримки для утримання дитини. Ухвалою Краснопільського районного суду Сумської області від 21.03.2024 відкрито провадження у даній справі, постановлено розглядати справу в порядку спрощеного провадження з повідомленням сторін, судове засідання з розгляду справи по суті призначено на 19.04.2024 та у зв`язку з неявкою відповідача було відкладено до 15.05.2024. 26 травня 2024 року до суду надійшло клопотання позивачки, у якому вона просить залишити вимогу про стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини без розгляду, оскільки сторони визначились щодо добровільного матеріального утримання дитини, вимогу щодо розірвання шлюбу просила задовільнити. Позивачка у судове засідання не прибула, про місце та час розгляду справи повідомлена належним чином. Відповідач відзиву на позов не подав, у судове засідання не прибув, про причини неявки не повідомив, про дату і місце розгляду справи повідомлений належним чином. Неявка відповідача та неподання ним відзиву на позов не перешкоджають розгляду справи за наявними у ній матеріалами. У відповідності до частини другої статті 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд вважає за можливе розглянути дану справу у відсутності сторін без фіксування судового засідання технічними засобами. Розглянувши матеріали справи, дослідивши наявні у справі докази, суд дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що сторони у справі зареєстрували шлюб 16 квітня 2009 року у Відділі реєстрації актів цивільного стану Краснопільського районного управління юстиції Сумської області, актовий запис №18, що підтверджується копією свідоцтва про одруження серії [NUMBER] від 16.04.2009. Відповідно до положень частини першої статті 12 Сімейного кодексу України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Відповідно до частин першої та другої статті 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків. За змістом частини другої статті 104 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Частина третя статті 105 вказаного Кодексу визначає, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до статті 110 СК України, частина перша якої надає одному із подружжя право звернутись до суду з позовом про розірвання шлюбу. Суд відповідно до статті 111 Сімейного кодексу України вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Стаття 112 СК України передбачає, що суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя та постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що сторони проживають окремо, не підтримують подружніх стосунків, між ними відсутнє порозуміння та взаємоповага, відновлення подружніх відносин та збереження сім`ї неможливе, кожен з подружжя має власні інтереси, сторони не мають наміру вживати заходів до примирення. Згідно із роз`ясненнями, викладеними у пунктах 10, 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Відповідно до частини другої статті 114 СК України, у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Згідно з приписами частини другої, абзацу 2 частини третьої статті 115 СК України рішення суду про розірвання шлюбу після набрання ним законної сили надсилається судом до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб. Документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Стаття 113 Сімейного кодексу України надає особі, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. У позові заявлено про бажання позивачки після розірвання шлюбу і надалі мати прізвище « [PERSON] ». Згідно тверджень позивачки, викладених нею у позовній заяві, на даний час спільне проживання сторін стало неможливим і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, тобто фактично шлюб не існує, позивачка наполягає на його розірванні. Відповідач не спростував тверджень позивачки щодо неможливості збереження шлюбу, викладених у позові, своїм правом на участь у розгляді справи не скористався. На підставі викладеного суд доходить висновку, що позовна вимога щодо розірвання шлюбу є обґрунтованою, правомірною та підлягає задоволенню. Щодо вимоги позивачки в частині стягнення з відповідача на її користь аліментів на утримання неповнолітньої дитини, то з урахуванням поданого позивачкою клопотання від 26.04.2024 дана позовна вимога підлягає залишенню без розгляду на підставі пункту 5 частини першої статті 257 ЦПК України. Щодо вирішення питання про судові витрати суд зазначає наступне. Відповідно до частини першої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до статті 141 ЦПК України витрати по сплаті судового збору за позовну вимогу про розірвання на шлюбу, понесені позивачкою, підлягають відшкодуванню їй за рахунок відповідача у зв`язку із задоволенням позову.

Outcome: approved