Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-19 00:00:00

У березні 2024року позивачка [PERSON] звернулася з позовом до [PERSON] про збільшення розміру аліментів на утримання дитини. В обґрунтування позову позивачка посилається на те, що вона утримує неповнолітню дитину [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серія [NUMBER] від 15.10.2013 року, актовий запис № 3043. Дитина проживає разом із позивачкою. Батько дитини є [PERSON] з яким позивачка одружилася [INFO] , та розлучились згідно рішення Святошинського районного суду м. Києва від 11.07.201 8 року № 759/4790/18. Відповідно до листа Святошинського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 31.01.2024 року на примусовому виконанні перебуває виконавче провадження і виконання виконавчого листа №759/14543/23 від 26.01.2024 року виданого Святошинським районним судом м. Києва про стягнення з [PERSON] аліменти на користь [PERSON] на утримання неповнолітньої дитини, сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1\\4частини заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 04.08.2023 року до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до розрахунку заборгованості по аліментах станом на березень 2024 року заборгованість боржника по сплаті аліментів за вищезазначеним виконавчим листом становить - 11328.40 грн. В той же час позиваці стало достовірно відомо, що матеріальне становище відповідача значно покращилось та станом на березень 2024 року він перебуває на заробітках та тимчасовому перебуванні в Німеччині .? Тривалість його роботи в Німеччині становить біля двох років, а тому оскільки його матеріальний стан покращився позивачка вважає, що він повинен належним чином виконувати свій батьківський обов`язок. Позивачка зазначає, що її матеріальне становище в порівнянні з дня присудження аліментів погіршилось, оскільки вона утримує сина одна , а оскільки дитина росте, то і її потреби на даний час також зросли. На даний час спільний син сторін відвідує ряд гуртків, зокрема репетиторів, зокрема відвідує англійську мову, програмування, графічне малювання. Крім того син потребує постійного лікування, що підтверджується медичними довідками . Фактично 1416,50 грн. аліментів на утримання дитини є настільки мізерними, що не покривають четвертої частини усіх витрат, які вона несе на утримання дитини щомісячно. Відповідач ухиляється від сплати аліментів, переховує своє місцезнаходження. Місце проживання відповідача є м. Київ, відповідно до даних Головного управління статистики у м. Києві «середня заробітна плата штатних працівників за видами економічної діяльності» складає 21347 грн.. крім того сфера діяльності і тимчасового проживання відповідача в Німеччині, де він отримує виплати як тимчасово переміщена особа згідно відповідної постанови федерального міністерства соціальних справ Німеччини в розмірі 563євро в еквіваленті 23803 грн.(курс НБУ станом на 15.03.2024року) Таким чином 1/4 частина буде становити 21347/4 =5336.00 грн. Враховуючи те що відповідач має мінливий дохід що залежить від багатьох чинників в роботі, а позивач орендує житло для проживання з неповнолітнім сином та утримує сама дитину, просить суд визначити суму аліментів в твердій грошовій сумі в розмірі 5336,00 грн. 20.03.2024 року ухвалою суду відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Згідно ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. Відповідно до ч. 8 ст. 279 ЦПК України, при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. Положеннями ст. 174 ЦПК України, визначено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Відповідно до ст. ст. 174, 178 ЦПК України, відповідач не скористався своїм правом та не направив до суду відзив на позовну заяву, із викладенням заперечень проти неї. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити заочне рішення, у зв`язку з неподанням відповідачем відзиву, та відсутністю заперечень позивача щодо заочного розгляду справи, що відповідає положенням п. 3, п. 4 ч. 1 ст. 280 ЦПК України. Враховується судом і рішення Конституційного Суду України від 13.12.2011 року №17-рп/2011 згідно яких у разі відсутності осіб, які беруть участь у справі за адресою, вказаної в матеріалах справи (зокрема позовній заяві) яка відповідає місцю реєстрації відповідача, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене йому належним чином. Враховуючи наведене, суд вирішує справу за наявними матеріалами, що передбачено ч. 8 ст. 178 ЦПК України. Відповідно до ч. 1 ст. ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У відповідності до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу чиїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд дослідивши матеріали справи, встановив наступні правовідносини. Статтями 12,81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог. Судом встановлено, що сторони мають неповнолітню дитину, [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серія [NUMBER] від 15.10.2013 року, актовий запис № 3043. Відповідно до листа Святошинського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 31.01.2024 року на примусовому виконанні перебуває виконавче провадження і виконання виконавчого листа №759/14543/23 від 26.01.2024 року виданого Святошинським районним судом м. Києва про стягнення з [PERSON] аліменти на користь [PERSON] на утримання неповнолітньої дитини, сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1\\4частини заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 04.08.2023 року до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до розрахунку заборгованості по аліментах станом на березень 2024 року заборгованість боржника по сплаті аліментів за вищезазначеним виконавчим листом становить - 11328.40 грн. Дитина мешкає разом з позивачкою. Звертаючись до суду з позовом про збільшення розміру аліментів, позивачка посилається на те, що стан здоров`я дитини погіршився, що потребує додаткових витрат на лікування, проте доказів на підтвердження витрат на лікування та обстеження дитини позивачкою не надано. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно до ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Відповідно до ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно до ст. 273 СК України, якщо матеріальний або сімейний стан особи, яка сплачує аліменти, чи особи, яка їх одержує, змінився, суд може за позовом будь-якого з них змінити розмір встановлених аліментів або звільнити від їх сплати. Дана норма містить дві підстави для коригування аліментів: а) шляхом зміни розміру аліментів у бік зменшення або збільшення; б) шляхом звільнення платника аліментів від їх сплати. Аліментні правовідносини існують тривалий час. Тому матеріальний або сімейний стан особи, яка одержує аліменти, а також того, хто їх сплачує, протягом цього часу може істотно змінитися як у бік погіршення так і у бік покращення. Таким чином, із викладеного вище вбачається, що Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного рішенням суду. У статті 192 СК України наведено перелік обставин, за яких суд може винести рішення, зокрема, про збільшення (зменшення) розміру аліментів. Такими обставинами є: зміна матеріального стану, зміна сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я як особи, з якої стягуються аліменти, так і особи, на чию користь вони стягуються, та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Тому, виходячи з вимог чинного законодавства, вказані обставини повинні бути суттєвими і відігравати значну роль у житті заявника, платника аліментів та доведеними при розгляді спору про зменшення або збільшення розміру аліментів, встановлених рішенням суду. Із зазначених норм закону також випливає, що зміна розміру аліментів, визначеного рішенням суду, є правом суду, а не його обов`язком, та може бути застосовано при наявності відповідних обставин для цього. Згідно з пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. З аналізу зазначених правових норм також вбачається, що при вирішенні питання про збільшення розміру аліментів, слід з`ясовувати чи змінилося матеріальне становище, сімейний стан та стан здоров`я сторін, і що ця зміна впливає на змогу сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі. Разом з тим, позивач не надала суду жодних документально підтверджених доказів щодо розміру доходів відповідача, чи дійсно у відповідача збільшився розмір заробітної плати або інших доходів, як і не обґрунтовано позивачем належними доказами, чому саме розмір стягнення аліментів повинен бути збільшений до 5336,00грн. Крім того, позивачка не довела, що відповідач отримує дохід який значно покращив його матеріальне становище з моменту ухвалення рішення суду про стягнення аліментів та надає йому можливість сплачувати аліменти у новому, більшому розмірі. Також позивач не надала доказів, що свідчать про погіршення її матеріального стану та/або погіршення стану здоров`я. Більше того, само по собі погіршення здоров`я дитини та збільшення витрат позивача на утримання дитини не є обставиною у розумінні ст.192 СК України, яка сама по собі надає право вимагати збільшення розміру аліментів. Суд звертає увагу, що позивач, посилаючись понесення додаткових витрат у зв`язку із лікуванням та проходженням обстежень дитини, не позбавлена можливості звернутись з позовом щодо стягнення додаткових витрат, понесених та лікування, які стягуються одноразово, лише у разі не вирішення батьками в добровільному порядку витрат щодо лікування дитини. Але такі понесені позивачем витрати на лікування та необхідні обстеження не дають підстав для збільшення розміру аліментів, про які просить позивач, тому доводи позивача не є законними та обґрунтованими. Крім того, позивачка взагалі не надала жодного доказу на підтвердження розміру витрат, які були понесені на лікування та обстеження дитини. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.6 ст.81 ЦПК України). Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд вважає, що позивачка не надала достатніх та обґрунтованих доказів на підтвердження обставин, передбачених ст.192 СК України, які б давали підстави для збільшення розміру аліментів, тому відсутні підстави для задоволення позовних вимог.

Outcome: dismissed