Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-20 00:00:00

28.12.2022 позивач звернувся до суду із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості, в обґрунтування якого зазначає, що Фірма «Т.М.М.» - ТОВ надає житлово-комунальні та інші послуги в будинку [ADDRESS] . 01.05.2015 між Фірмою «Т.М.М.» - TOB та власником квартири [ADDRESS] [PERSON] було укладено договір № 20 О.Я. -кв. 67 к.1 про надання житлово-комунальних послуг та інших послуг. Відповідач взятих на себе за договором умов про оплату наданих їй послуг належним чином не виконує, що призвело до утворення заборгованості у розмірі 35545,57 грн., за період з 01.05.2015 по 01.05.2018 - 2968,89 грн., за період з 01.07.2018 по 30.04.2019 - 28296,11 грн.; за період з 01.05.2019 по 31.07.2019 по 5097,98 грн. Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 01 березня 2023 року провадження у справі відкрито, праву призначено до судового розгляду. 28 квітня 2023 року представником відповідача подано до суду відзив на позовну заяву, в якій просить у задоволенні позову відмовити в повному обсязі. В обґрунтування своєї позиції зазначає, що Зазначає, що нарахована заборгованість є протиправною, адже 16.03.2018 на загальних зборах співвласники прийняли рішення про зміну форми управління багатоквартирним будинком - було створено ОСББ «ЖУ Ультра». З 01.06.2018 по 20.03.2019 виключно ОСББ забезпечувала власників квартир багатоквартирного будинку житлово- комунальними послугами та здійснювала управління такими будинком. Позивач ніколи не набував статусу та прав управителя багатоквартрним будинком. Співвласниками будинку було створено ОСББ та проведено державну реєстрацію. Правовідносини усіх співвласників багатоквратирного будинку з фірмою «Т.М.М.» припинені. На загальних зборах співвласниками було прийнято рішення про припинення договірних відносин з фірмою «Т.М.М.». У спірний період відповідачем було здійснено плату на рахунок ОСББ «ЖК Ультра». Позовні вимоги є безпідставними та такими, що не можуть бути задоволені, з огляду на відсутність правових підстав стягнення, адже створення у будинку ОСББ є фактом визначення співвласниками форми управління будинком а припинення договірних відносин. Затверджені тарифи фірми «Т.М.М.» визнано недійсними на підставі преюдиційного рішення суду через відсутність їх реєстрації та безпідставності їх застосування. Позивачем нараховується плата за тарифами, не погодженими з органами місцевого самоврядування, тарифи встановлені ними самостійно. Окрім того позивачем постійно підвищувались тарифи без відповідного повідомлення відповідача. 17 травня 2023 року представником позивача подано відповідь на відзив, в якій зазначає, що після реєстрації ОСББ «ЖК Ультра» дія договору від 01.05ю2015 року № 20 О.Я.-кв. 67 к.1 не припинялась, представником відповідача на надано жодних доказів на підтвердження цих обставин. Також вказує, що посилання на преюдиційність рішення Дзержинського районного суду є недоречними, оскільки правовідносини відбувались у 2017 році та не мають преюдиції. 23 серпня 2023 року представником відповідача подано заперечення, які не відповідають вимогам ч.ч. 3-5 ст. 178 ЦПК України, а тому не беруться до уваги судом. Представник позивача у судове засідання не з`явився, у матеріалах справи міститься клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідач та її представник у судове засідання не з`явились, про час та місце проведення судового засідання повідомлені своєчасно та належним чином, причин неявки не повідомили. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позову у зв`язку із наступним. Фіксування судового процесу технічними засобами не здійснювалась згідно вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Відповідно до приписів ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасники справи розпоряджаються своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ч.3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами і іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, обов`язок доказування покладається на сторони, що є одним із принципів змагальності сторін. Суд не може збирати докази за власною ініціативою. Судом встановлено, що з 01.09.2011 відбулись загальні збори співвласників житлового будинку [ADDRESS] , рішення яких оформлені протоколом №1 та на яких прийнято рішення доручити фірмі «Т.М.М.»- ТОВ забезпечити належну експлуатацію житлового будинку [ADDRESS] , в тому числі - укладення договорів на виконання робіт та надання житлово- комунальних послуг. Протоколом громадських слухань від 01.09.2011 про затвердження тарифів на послуги з утримання житлового будинку [ADDRESS] та належної до нього прибудинкової території затвердженого перелік з утримання будинку та прибудинкової території, а також затвердження тарифи на послуги з утримання будинку та прибудинкової території. З наданої інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 22.12.2022 №318421544 вбачається, що [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] з 30.01.2015. 01.05.2015 між Фірмою «Т.М.М.» - TOB, в особі заступника директора управління нерухомості Травкіна Є.В. та [PERSON] , як власником квартири [ADDRESS] укладено договір № 20 О.Я.- кв.67 к.1 про надання житлово-комунальних послуг та інших послуг (далі- договір). Предметом зазначеного договору є надання виконавцем послуг з утримання будинку [ADDRESS] , належних до нього прибудинкової території та споруд; послуг балансоутримання; забезпечення надання комунальних послуг централізованого постачання холодної та гарячої води, водовідведення, електропостачання, опалення (далі -послуги), а Споживачем - своєчасної оплати цих послуг у строки та на умовах, передбачених цим договором. Виконавець надає житлово-комунальні послуги відповідно до переліків, зазначених у додатках до цього договору, за тарифами, які розраховуються відповідно до встановленого нормативно-правовими актами порядку. Додаткові послуги, які залежать від специфіки утримання будинку, розраховуються виходячи з обсягів наданих послуг за розцінками, затвердженими Виконавцем та погодженими зі споживачем (пункти 1.1, 1.2 договору про надання житлово - комунальних послуг). Згідно п. 2.3 договору виконавець, серед іншого, має право нараховувати у разі несвоєчасного внесення споживачем плати за надані послуги пеню у розмірі, встановленому договором; коригувати тарифи на послуги у випадках, встановлених чинним законодавством або цим договором. Пункт 4.1.2. договору передбачає, що споживач несе відповідальність за несвоєчасне внесення платежів за послуги шляхом сплати пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми простроченого платежу за кожний день прострочення. Зазначений договір підписано заступником директора департаменту нерухомістю Травкіним Є.В. та споживачем [PERSON] . Окрім того, суд зауважує, що зазначений договір підписаний споживачем [PERSON] на кожній сторінці договору. Тобто, договір про надання житлово- комунальних та інших послуг укладено між сторонами, обставини укладення договору не заперечуються позивачем та відповідачем по справі. Пунктом 6.1. договору передбачено, що договір набирає чинності з дня його укладення та діє до 31.12.2014 або до зміни власника приміщення. У разі коли за місяць до закінчення дії цього договору однією із сторін не заявлено у письмовій формі про розірвання договору або необхідність його перегляду, цей договір вважається щороку продовженим. Договір може бути розірваний достроково у разі переходу права власності на приміщення до іншої особи, не виконання умов договору сторонами договору. Відповідачем не було надано доказів того, що договір було розірвано, що вона зверталась до позивача з проханням припинити нарахування за договором. Пунктом 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Зі статей 626, 628 ЦК України випливає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Статтею 536 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини 1 статті 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Згідно частини 1 статті 903 ЦК України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до статті 1 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги. Згідно з пунктом 5 частини 2 статті 7 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. З матеріалів справи вбачається, що позивач - фірма «Т.М.М.» належним чином виконав умови укладеного договору і надав відповідачу [PERSON] передбачені ним послуги, в свою чергу відповідачем не надано жодного доказу, що нею було повідомлено позивача про неналежне надання послуг, про її бажання розірвати договір. З наданих позивачем рахунків на оплату послуг за 01.05.2018 по 31.07.2019 вбачається, що позивачем за вказаний період нараховано заборгованість у сумі 35545,57 грн. [PERSON] , як споживач за договором № 20 О.Я.- кв. 67 к.1, який в силу закону є обов`язковим для виконання сторонами, свої обов`язки щодо оплати передбачених договором послуг протягом дії договору належним чином не виконала, у зв`язку з чим має перед Фірмою «Т.М.М.» - ТОВ заборгованість. Правовідносини, які склалися між сторонами на підставі договору про надання житлово-комунальних та інших послуг, є грошовими зобов`язаннями, у яких, серед інших прав і обов`язків сторін, на боржника покладено виключно певний цивільно-правовий обов`язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора (ч. 1 ст. 509 ЦК України) вимагати сплату грошей за надані послуги. Таким чином, виходячи з юридичної природи правовідносин як грошових зобов`язань, на них поширюється дія ч. 2 ст. 625 ЦК України як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання. Аналогічний висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 квітня 2018 року по справі №758/1303/15-ц. Щодо заперечень представника відповідача. Посилання представника відповідача на створення мешканцями будинку по [ADDRESS] в березні 2018 року ОСББ «ЖК Ультра», якому відповідач сплачував внески на утримання будинку та житлово-комунальні послуги, в зв`язку з чим позивач не має права вимагати від позивача оплату за надані послуги, є необгрунтованими, у зв`язку з наступним. Згідно наданої представником відповідача виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «ЖК Ультра» було зареєстроване в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 03.04.2018, номер 1 480 102 0000 076409. Як вбачається з наданого протоколу №1 Загальних зборів ОСББ «ЖК Ультра», на загальних зборах ОСББ «ЖК Ультра», зокрема, вирішено припинити отримання усіх послуг, в тому числі управління від Фірми «Т.М.М.» - ТОВ, з 01.06.2018; встановити, що договори, укладені між Фірмою «Т.М.М.» - ТОВ та власниками квартир, нежитлових приміщень, власниками паркінгу у підвалі та на 1 і 2 поверхах втрачають чинність з 01.06.2018. Разом з тим, представником відповідача не надано доказів на підтвердження того, що після утворення ОСББ «ЖК Ультра» було повідомлено фірму «Т.М.М.» - ТОВ. Окрім того, з інформації, що міститься в Єдиному державному реєстрі судових рішень убачається, що рішенням Господарського суду Харківської області від 17.01.2019 у справі № 922/1500/18 в задоволенні первісного позову ОСББ «ЖК Ультра» до Фірми «Т.М.М.» - ТОВ, Акціонерної компанії «Харківобленерго» про розірвання договору відмовлено повністю. В задоволенні зустрічного позову Фірми «Т.М.М.» - ТОВ до ОСББ «ЖК Ультра», третя особа Департамент реєстрації Харківської міської ради про визнання недійсним рішення установчих зборів та скасування державної реєстрації відмовлено частково. Визнано недійсними рішення установчих зборів ОСББ «ЖК Ультра» від 16.03.2018. В задоволенні позову в іншій частині відмовлено. Постановою Східного апеляційного господарського суду від 20.03.2019 апеляційну скаргу ОСББ «ЖК Ультра» залишено без задоволення. Апеляційну скаргу Фірми «Т.М.М.» - ТОВ задоволено. Рішення Господарського суду Харківської області від 17.01.2019 у справі №922/1500/18 скасовано в частині відмови в задоволенні позовних вимог Фірми «Т.М.М.» ТОВ про скасування державної реєстрації ОСББ «ЖК Ультра» від 03.04.2018, зареєстрованого Департаментом державної реєстрації Харківської міської ради, запис в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців і громадських формувань №14801020000076409. В цій частині прийнято нове рішення, яким позовні вимоги Фірми «Т.М.М.» ТОВ задоволено. Скасовано державну реєстрацію ОСББ «ЖК Ультра» від 03.04.2018, зареєстрованого Департаментом державної реєстрації Харківської міської ради, запис в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців і громадських формувань №14801020000076409. В іншій частині рішення Господарського суду Харківської області від 17.01.2019 у справі №922/1500/18 залишено без змін. Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 25 червня 2019 року касаційну скаргу ОСББ «ЖК Ультра» залишено без задоволення. Постанову Східного апеляційного господарського суду від 20.03.2019 у справі № 922/1500/18 залишено без змін. Враховуючи скасування реєстрації ОСББ «ЖК Ультра» в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців і громадських формувань, рішення, прийняті загальними зборами указаного об`єднання, є нечинними, а отже, і посилання на факт створення ОСББ «ЖК Ультра», є необґрунтованим і жодним чином не свідчить про відсутність у позивача прав на стягнення з відповідача заборгованості, яка за нею утворилась. Окрім того, суд зазначає, що укладений між сторонами договір №20 О.Я-кв. 67 к. 1- від 01.05.2015 підписаний відповідачем, що свідчить про згоду останньої з його умовами. Так, згідно п.п. 7.10, 7.12 договору Сторони визнали, що в договір включені всі істотні умови. Договір сторонами прочитаний, відповідає їх намірам та досягнутим домовленостям, що засвідчується власними підписами сторін та/або уповноважених представників сторін, що діють у повній відповідності з наданими їм повноваженнями та повним розумінням предмету та змісту даного договору. Оскільки зазначений договір сторонами у визначеному умовами договору порядку не розірваний, нікчемним судом не визнаний, посилання відповідача на протиправність указаного договору є необґрунтованим. Листом від 18.10.2019 за вих.№ ДУН 1071 за підписом заступника директора Департаменту управління нерухомістю Фірми «Т.М.М.»-ТОВ на адресу [PERSON] направлена претензія по сплаті заборгованості за надані послуги за договором №20 ОтЯр_к.1_кв. 067 про надання житлово-комунальних та інших послуг, укладеного між [PERSON] та Фірмою «Т.М.М.»-ТОВ, станом на 18.10.2019 в розмірі 35545, 57 грн. Посилання представника відповідача про недійсність тарифу позивача, встановлену судовим рішенням у справі №638/4143/17, також не може бути взяте до уваги, виходячи з такого. Згідно з частиною 4 статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Згідно з рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 21.12.2017 у справі № 638/4143/17 в частині, що була залишена без змін постановою Апеляційного суду Харківської області від 25.04.2018, недійсними були визнані тарифи Фірми «Т.М.М.» - ТОВ, передбачені Додатком №1 та Додатком № 2 до Договору №20 О.Я.-112к1 про надання житлово-комунальних та інших послуг від 01.06.2015, на послуги з утримання будинку і споруд та прибудинкової території, послуги з вироблення теплової енергії на опалення та підігрів гарячої води в житловому багатоповерховому будинку будинку [ADDRESS] . Хоча позивач у цивільній справі № 638/4143/17, як і [PERSON] , є власником квартири в житловому будинку [ADDRESS] , з позивачем у справі №638/4143/17 Фірма «Т.М.М.» - ТОВ укладала окремий договір про надання житлово-комунальних та інших послуг. Рішенням суду у справі № 638/4143/17 недійсними визнані тарифи щодо вартості послуг за договором № 20 О.Я.-112к1 від 01.06.2015. У зазначеній цивільній справі заборгованість з [PERSON] позивач просить стягнути за договором № 20 О.Я. 13 к1, за яким тарифи недійсними не визнавалися. Окрім того, відповідачем не доведено, що тарифи, які використовувались позивачем у даній справі при нарахуванні оплати, економічно не обґрунтовані та перевищують тарифи, затверджені органами місцевого самоврядування. Щодо позовної давності. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутись до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у 3 роки (ст. 257 ЦК України). Частиною 1 ст. 261 ЦК України встановлено, що перебіг загальної та спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалась або могла довідатись про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Висновок про правильне застосування норм матеріального права щодо позовної давності міститься, зокрема, у постанові Верховного Суду України від 6 листопада 2013 року в справі № 6-116цс13. Відповідно до цього висновку для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у статтях 252-255 ЦК України. Відповідно до ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. За змістом загальних норм права заява про застосування позовної давності може бути розглянута, якщо вона подана під час розгляду справи в суді першої інстанції. При цьому законом не встановлено вимог щодо форми заяви сторони про сплив позовної давності. Отже, заяву про сплив позовної давності може бути викладено у відзиві на позов або у вигляді окремого клопотання - письмового чи усного, що відповідає вимогам наведених статей процесуального законодавства. З позовної заяви вбачається, що її подано до суду 28.12.2022, при цьому заборгованість позивач просить стягнути за період з 01.05.2018 по 30.06.2018, тобто поза межами позовної давності. Проте, представником відповідача не заявлено про строк позовної давності ані у заяві про перегляд заочного рішення, ані у судовому засіданні, ані в окремій заяві. У зв`язку з чим суд не вирішує питання про застосування строків позовної давності до позовних вимог фірма «Т.М.М.» - Товариство з обмеженою відповідальністю. Приймаючи до уваги викладене суд приходить до висновку про задоволення позову. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: approved