Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-19 00:00:00

Представник позивача [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору ? приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Євген Михайлович, приватний виконавець виконавчого округу Полтавської області Райда Олександр Сергійович, про визнання таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис №116241 вчинений 19 червня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенко Є. М. про стягнення з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» заборгованості у сумі 9 075,00 грн. Окрім того, представник позивача просить стягнути з відповідача витрати зі сплати судового збору у сумі 1 073,60 та витрати на правничу допомогу у сумі 5 032,50 грн. Вимоги позову обґрунтовані тим, що приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Євгеном Михайловичем, вчинено виконавчий напис, який зареєстровано в реєстрі за № 116241 від 19 червня 2021 року, про стягнення з [PERSON] невиплачені в строк грошові кошти на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс», заборгованість становить на загальну суму 9\~075,00 грн. Також представник позивача\~вказує,\~що приватний нотаріус, мотивував виконавчий напис тим, що [PERSON] є боржником за договором № 417841943 від 02 серпня 2018 року, укладеного між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» право вимоги за яким перейшло до ТОВ «Таліон Плюс» на підставі Договору факторингу № 20190103 від 03 січня 2019 року, в якому в свою чергу ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів», відступлено правову вимогу на підставі Договору факторингу № 23/12/20 від 23 грудня 2020 року, якому в свою чергу ТОВ «Фінансова компанія управління активами», відступлено правову вимогу на підставі Договору факторингу № 24122020-ФК від 24 грудня 2020 року, якому в свою чергу ТОВ «Фінпром Маркет», відступлено право вимоги на підставі Договору факторингу № 250521-ФК від 25 травня 2021 року, на користь ТОВ «Фінансова компанія «Еліт Фінанс». Посилаючись на правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12, позивач вважає, що приватним нотаріусом не були враховані вимоги статті 88 Закону України «Про нотаріат» в частині дотримання стягувачем Окрім того, представник позивача зазначив, що стягнення заборгованості проводиться за період з 25.05.2021 року по 03.06.2021 року, а сума заборгованості складає 9\~075,00 грн. в тому числі з: 4\~000,00 грн. заборгованість за тілом кредиту; 2\~025,00 грн. заборгованість за відсотками та комісією; 3\~000,00 грн. заборгованість за штрафними санкціями; 50,00 грн. плата за вчинення виконавчого напису. Представник позивача вважає, що виконавчий напис зареєстрований за № 116241 від 19 червня 2021 року вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Євгеном Михайловичем про стягнення заборгованості є протиправним, таким, що винесений з порушенням вимог чинного законодавства та не підлягає виконанню. Ухвалою Козельщинського районного суду Полтавської області від 11 жовтня 2023 року справу №533/951/23 за позовом [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору ? приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Євген Михайлович, приватний виконавець виконавчого округу Полтавської області Райда Олександр Сергійович, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню передано на розгляд до Кременчуцького районного суду Полтавської області за територіальною підсудністю за місцем реєстрації позивача. Ухвалою Кременчуцького районного суду Полтавської області від 04 грудня 2023 року відкрито провадження у справі №533/951/23 за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Кременчуцького районного суду Полтавської області від 11 березня 2024 року закрито підготовче провадження у справі №533/951/23, призначено судове засідання для розгляду справи по суті. Позивач [PERSON] та її представник адвокат Маслов Є.В. в судове засідання не з`явилися, подали до суду заяву про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримують в повному обсязі, просять задовольнити. В судове\~засідання представник\~відповідача ТОВ\~«ФК «Еліт\~Фінанс» не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи належним чином був повідомлений, причини неявки суду невідомі. Третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М. у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду невідомі. Третя особа, приватний виконавець виконавчого округу Полтавської області Райда О.С. у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду невідомі. У зв`язку з неявкою сторін в судове засідання, на підставі частини 2 статті 247 Цивільного процесуального кодексу України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Частиною 1\~статті\~280Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відзив на позовну заяву та будь-яких клопотань до суду від відповідача не надходило, у зв`язку із чим суд, відповідно до положень частини 8 статті 178 Цивільного процесуального кодексу України, вирішує справу за наявними матеріалами. Ураховуючи, що позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, суд вважає можливим розглянути справу без участі сторін на підставі наявних доказів у справі. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. За загальним правилом статей 15, 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених частиною першою статті 16 Цивільного кодексу України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Судом установлено, що 02 серпня 2018 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» та [PERSON] укладено договір № 417841943 про надання коштів на умовах споживчого кредиту. 09 червня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М. вчинено виконавчий напис (зареєстрований в реєстрі за №116241) на підставі статті 87 Закону України «Про нотаріат» та пункту 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1172 від 29 червня 1999 року, про стягнення заборгованості з [PERSON] на користь ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» за період з 25 травня 2021 року по 03 червня 2021 року у сумі 9 075,00 грн., з яких: 4 000,00 грн. ? заборгованість за тілом кредиту, 2 025,00 грн. ? заборгованість за відсотками та комісією, 3 000,00 грн. ? заборгованість за штрафними санкціями та 50,00 грн. за вчинення виконавчого напису. У виконавчому написі вказано, що [PERSON] є боржником за договором № 417841943 від 02 серпня 2018 року, укладеного між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» право вимоги за яким перейшло до ТОВ «Таліон Плюс» на підставі Договору факторингу № 20190103 від 03 січня 2019 року, в якому в свою чергу ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів», відступлено правову вимогу на підставі Договору факторингу № 23/12/20 від 23 грудня 2020 року, якому в свою чергу ТОВ «Фінансова компанія управління активами», відступлено правову вимогу на підставі Договору факторингу № 24122020-ФК від 24 грудня 2020 року, якому в свою чергу ТОВ «Фінпром Маркет», відступлено право вимоги на підставі Договору факторингу № 250521-ФК від 25 травня 2021 року, на користь ТОВ «Фінансова компанія «Еліт Фінанс». Суд зазначає, що в матеріалах справи відсутні докази щодо правонаступництва за вказаними договорами факторингу. За заявою відповідача приватним виконавцем виконавчого округу Полтавської області Райдою О.С. винесено постанову від 18 жовтня 2021 року про відкриття виконавчого провадження №67176533 на підставі виконавчого напису №116241, вчиненого 09 червня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М., про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» заборгованості у сумі 9 075,00 грн. Згідно із статтею 18 Цивільного кодексу України, а також статтями 87,88 Закону України «Про нотаріат», вчинення виконавчого напису ? це форма захисту цивільних прав кредитора, нотаріусом, за допомогою спрощеної, позасудової процедури, яка полягає у вчиненні на боргових документах напису про стягнення грошей або витребування майна на користь кредитора, за наявності між боржником і кредитором правовідносин, які визначаються Кабінетом Міністрів України шляхом встановлення переліку документів, що підтверджують ці правовідносини. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 Закону України «Про нотаріат»). Таким актом є, зокрема Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року №296/5. Вчинення нотаріусом виконавчого напису ? це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону України «Про нотаріат»). Так, згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій). Підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій визначено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій. Постановою Кабінету Міністрів України №1172 від 29.06.1999 року затверджено «Перелік документів за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», відповідно до пункту 1 якого, стягнення провадиться на підставі нотаріально посвідчених договорів, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, право звернення стягнення на заставлене майно, а також на підставі Іпотечних договорів, що передбачають право звернення стягнення на предмет іпотеки у разі прострочення платежів за основним зобов`язанням до закінчення строку виконання основного зобов`язання. Пункт 2 вказаної Постанови «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин» втратив чинність на підставі постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року по справі № 826/20084/14, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 року. При цьому, суд ураховує висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 вересня 2021 року у справі №910/10374/17 про те, що оскільки у судовому порядку постанову №662 визнано незаконною згідно з постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі №826/20084/14 та нечинною у вказаній вище частині, кредитний договір, який не є нотаріально посвідченим, не входить до переліку документів, за якими може бути здійснено стягнення заборгованості у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса. Порушення нотаріусом порядку вчинення виконавчого напису є самостійною і достатньою підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Із матеріалів справи убачається, що укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» та [PERSON] кредитний договір № 417841943 від 02 серпня 2018 року, який наданий нотаріусу для вчинення виконавчого напису, не був посвідчений нотаріально. Таким чином, всупереч вище зазначеним нормам законодавства, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Є. М. протиправно вчинив виконавчий напис про стягнення заборгованості з позивача у загальній сумі 40 606,43 грн, посилаючись на норму пункту 2 Постанови Кабінету Міністрів України №1172 від 29 червня 1999 року «Про затвердження Переліку документів за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», яка втратила чинність з 22 лютого 2017 року, у зв`язку із чим наявні підстави для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, через недотримання порядку вчинення виконавчого напису. Крім того, суд звертає увагу, що Велика Палата Верховного Суду підтримала власний правовий висновок щодо строку звернення до нотаріуса за вчиненням виконавчого напису, визначивши, що норми частини 1 статті 88 Закону України «Про нотаріат» варто застосовувати разом із нормами частини 2 статті 88 цього Закону та статті 257 Цивільного кодексу України, які передбачають трирічний строк від дня виникнення права вимоги, в межах якого вчиняється виконавчий напис. Окрім того, із наданих до суду документів неможливо встановити, чи дійсно на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник [PERSON] мала безспірну заборгованість перед стягувачем, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та встановити факт отримання позивачем повідомлення вимоги про наявність такої заборгованості. У матеріалах справи відсутні та не були надані відповідачем або третьою особою ? приватним нотаріусом Райдою О.С. будь-яких доказів, які б свідчили про наявність безспірної заборгованості [PERSON] перед ТОВ «ФК Еліт Фінанс»», що давало б законні підстави для видачі нотаріусом виконавчого напису. Відповідно до статті 12 та статті 81 Цивільного процесуального кодексу України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, і сторони у справі мають рівні права щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості; кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Виходячи з наведеного, приватний нотаріус, з огляду на надані йому стягувачем документи, не мав належних і достатніх підстав кваліфікувати вимоги стягувача і борг, для стягнення якого відповідач просив вчинити виконавчий напис, безспірними, оскільки безспірність боргу не була підтверджена належними документами, натомість надані документи вочевидь вказували на необхідність додаткового з`ясування підстав для нарахування боргу, його розміру та обставин щодо підстав і строку вчинення виконавчого напису. За таких підстав, виконавчий напис вчинений приватним нотаріусом із порушенням вимог статті 88 Закону України «Про нотаріат», оскільки вказану у виконавчому написі суму боргу не можна вважати безспірною. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що оспорюваний виконавчий напис слід визнати таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку із чим позовні вимоги підлягають задоволенню. На підставі положень статті 141 Цивільного процесуального кодексу України суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати зі сплати судового збору за подання позовної заяви у сумі 1 073,60 грн. Відповідно до положень статті 133 Цивільного процесуального кодексу України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до положень статті 137 Цивільного процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорар адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаними адвокатом робами (наданими послугами); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може за клопотанням іншої сторони зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідно до частини 8 статті 141 Цивільного процесуального кодексу України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). При цьому склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних з наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про їх відшкодування. Положеннями статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» визначено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Згідно з частиною 1 статті 76 Цивільного процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. На підтвердження\~витрат,\~понесених позивачем\~на професійну\~правничу допомогу,\~до позовної\~заяви додано\~договір №17092023\~від 17\~вересня 2023\~року про\~надання правничої\~допомоги,\~укладений між\~адвокатом Масловим\~Є.В.\~та [PERSON] ; акт №2609 про прийняття-передачу наданих правових послуг від 26 вересня 2023 року підписаний сторонами договору, рахунок про сплату адвокату 5 032,50 грн. згідно договору та документи щодо підтвердження повноважень адвоката та його представництва в суді. У постанові\~Верховного\~Суду\~від 12\~лютого\~2020\~року\~у\~справі №648/1102/19\~зазначено,\~що\~витрати\~за надану\~професійну\~правничу\~допомогу в\~разі\~підтвердження\~обсягу наданих\~послуг\~і\~виконаних робіт\~та\~їх\~вартості підлягають\~розподілу\~за\~результатами розгляду\~справи\~незалежно\~від того,\~чи\~їх\~уже фактично\~сплаченостороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини 2 статті 137 Цивільного процесуального кодексу України). Таким чином, установивши, що витрати на професійну правничу допомогу, понесені позивачем є співмірними зі складністю цієї справи і підтверджені належними доказами, суд дійшов висновку про можливість їх стягнення з відповідач на користь позивача.

Outcome: approved