Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-12 00:00:00

Позивач звернулась до суду із зазначеним позовом. Позовні вимоги мотивовані тим, що вироком суду від 10.10.2023 року [PERSON] визнано винною у вчиненні злочину, потерпілою, в якому є позивач. Внаслідок раптово виниклиго кофлікту між [PERSON] та [PERSON] , який стався 30.08.2023 року, в ході якого остання завдала позивачу легкі тілесні ушкодження. Моральна шкода полягає в у тому, що умисними протиправними діями відповідачки зазвдано шкоду здоров`ю позивача, принижено її честь, гідність та достоїнство, у зв`язку з чим вона зазнала моральних страждань та принижень, що завдало їй додаткового морально-психологічного дискомфорту. У зв`язку з чим позивач просить стягнути з відповідача [PERSON] на свою користь матеріальну шкоду в розмірі 5037,96 грн, моральну шкоду у розмірі 25 000,00 грн., та стягнути витрати на професійну правнич допомогу у розмірі 15 000,00 грн. Ухвалою суду від 19.01.203 року відкрито провадження у справі та розгляд справи призначено в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Ухвалою суду від 13.05.2024 року постановлено провести заочний розгляд справи. Представник позивача Юрченко Н.С. у судове засідання не з`явилася, проте надаладо суду клопотання, в якому просила розглянути справу без її участі та участі позивача, підтримала позовні вимоги та просила їх задовольнити, а також не заперечувала проти заочного розгляду справи. Відповідач у судове засідання повторно не з`явилася, повідомлена про дату, час і місце судового засідання в установленому законом порядку, відзиву на позовну заяву не подавала. За таких обставин, суд вважає можливим провести розгляд справи у відсутність сторін, враховуючи згоду представника позивача на заочний розгляд справи, ухвалити заочне рішення на підставі наявних у матеріалах справи доказів в порядку ст. ст.280,281 ЦПК України. У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, у зв`язку з неявкою у судове засідання всіх учасників справи. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст. 4 ч. 1 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно із ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів, показаннями свідків. У ч. 1 ст. 77 ЦПК України зазначено, що належними доказами є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Відповідно до ч. 1 ст. 78 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України, що зазначено у ч. 1 ст. 81 ЦПК України. Згідно із ч. 5 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 6 ст. 82 Цивільного процесуального кодексу України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалено вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Вироком Херсонського міського суду Херсонської області від 10.10.2023 року [PERSON] визнано винуватою у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України. Вироком суду встановлено наступне: « [PERSON] 30.08.2023 близько 14:30 години, перебуваючи за адресою: [ADDRESS] , переслідуючи прямий злочинний умисел, направлений на спричинення тілесних ушкоджень іншій людині, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, в ході раптово виниклого конфлікту з [PERSON] , [INFO] , умисно схопила лівою рукою за шию та потім почала наносити хаотично кулаками правої та лівої руки удари в ділянку потилиці та один удар кулаком по спині, після чого схопила однією рукою за волосся та почала тягнути, іншою схопила та тримала за зап`ястя лівої руки в результаті чого спричинив потерпілій тілесні ушкодження у вигляді крововиливу в м`які тканини голови, ділянки травматичного облисіння голови, синці спини та променево-зап`ястного суглобу, які відносяться до легких тілесних ушкоджень. Зазначені обставини, які встановлені органом досудового розслідування, не оспорюються учасниками судового провадження, які надали згоду щодо розгляду обвинувального акта за їх відсутності, а обвинувачена [PERSON] беззаперечно визнала свою винуватість у вчиненні вказаного кримінального проступку, а тому суд, розглянув обвинувальний акт щодо вчинення кримінального проступку без проведення судового розгляду в судовому засіданні за відсутності учасників судового провадження на підставі вивчення обвинувального акта та доданих до нього матеріалів із ухваленням вироку без зазначення доказів на підтвердження встановлених обставин відповідно до положень ч.2ст.382 КПК України». Відповідно до ч. 1 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). З огляду на презумпцію вини завдавача шкоди (частина другастатті 1166 ЦК) відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоди було завдано лише внаслідок дії непереборної сили або умислу потерпілого (частина п`ятастатті 1187 ЦК, пункт 1 частини другоїстатті 1167 ЦК). Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду. Аналіз наведених норм дає підстави для висновку про те, що законом не покладається на позивача обов`язок доказування вини відповідача в заподіянні шкоди, він лише повинен доказати факт заподіяння такої шкоди відповідачем та її розмір. Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду по справі №753/7281/15-ц. від 23 січня 2018 року. Для настання відповідальності за завдання матеріальної шкоди злочином, необхідною є наявність протиправності дій, вини особи та причинно-наслідкового зв`язку між виною особи та завданою шкодою. Матеріальна шкода оцінюється позивачем у сумі 5037,96 грн., в яку входять наступні витрати: Дослідження МРТ - 2100,00 грн., що підтверджується квитанцією про сплату від 21.09.2023 року. Аналіз крові - 288,00 грн., що пітверджується квитанцією про сплату від 02.11.2023 року. Первинний прийом у невропатолога - 420 грн., що підтверджується консультаційним висновком лікаря невропатолога від 16.09.2023 року, та квитанцією про сплату від 16.09.2023 року. Повторний прийом у невропатолога - 360 грн., що підтверджується консультаційним висновком лікаря невропатолога від 30.09.2023 року, та квитанцією про сплату від 30.09.2023 року. Купівля ліків - 1869,96 грн., що підтверджується наданами повичвачем чеком від 19.09.2023 року на суму 691,80 грн., та чеком від 30.09.2023 року на суму 1178,16 грн. Так позивачем доведено, що лікування є наслідком протиправних дій відповідача, які мали місце 30.08.2023 року, та підлягають стягненню з відповідача на користь позивача в рахунок відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 5037,96 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Відповідно до частини третьої статті 23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин, чи слід задовольнити позов або в позові відмовити (ст. 264 ЦПК України). Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух. Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] моральної шкоди у розмірі 25 000,00 грн. судом встановлено наступне. Відповідно до положень п. 5 Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31 березня 1995 р., відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювана, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювана та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Відповідно до п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» з послідуючими змінами: «... у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується». Згідно п. 9 Постанови Пленуму ВСУ "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових витрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з врахуванням інших обставин. Зокрема, враховується стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому, суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода - це прямий наслідок внаслідок заподіяння протиправної дії. Встановлення факту заподіяння моральної шкоди суд вважає беззаперечним. Позивач зазначає, що внаслідок злочину отримала легкі тяжкості тілесні пошкодження, зазвдано шкоду її здоров`ю, принижено її честь, гідність та достоїнство, у зв`язку з чим вона зазнала моральних страждань та принижень, що завдало їй додаткового морально-психологічного дискомфорту. Враховуючи факт скоєння злочину відносно [PERSON] [PERSON] , отримання потерпілою тілесних ушкоджень легкої тяжкості, суд вважає доведеним факт завдання моральної шкоди. При визначені розміру заподіяної позивачу моральної шкоди, суд враховує характер і обсяг душевних та психічних страждань, які зазнала позивач, характер немайнових втрат, вимушеність змін в життєвих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. Крім того, розмір шкоди, зазначений позивачем є завищеним, оскільки Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях і в «Практичній інструкції по зверненню в ЄСПЛ» від 28.03.2007 року, затвердженої Головою ЄСПЛ на підставі статті 32 Регламенту ЄСПЛ, посилається на те, що в справах про присудження морального відшкодування, суд має визначати розмір моральної шкоди з огляду на розміри присудження компенсації у подібних справах. Зважаючи на викладене вище, оцінюючи належність, допустимість і достовірність доказів, враховуючи те, що обставини, на які посилаються позивач, як на підставу для задоволення позову в частині стягнення моральної шкоди, частково знайшли своє підтвердження у судовому засіданні, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а саме: з відповідача на користь позивача підлягає стягненню моральна шкода в розмірі 5000 грн., що відповідає матеріальній компенсації за лікування, факт відшкодування якої встановлений вироком Херсонського міського суду Херсонської області від 10.10.2023 року. Відповідно до ч.2 ст.137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Із матеріалів справи вбачається, що між [PERSON] та адвокатом Юрченко Н.С. було укладеного договір № 2 пронадання павничої допомоги від 11.01.2024 року. Відповідно до п. 1.1 договору клієнт доручає, а адвокат бере на себе зобов`язання надавати юридичну допомогу клієнту в обсязі та на умовах, передбаченим цим договром. Сторони в п.4.1 договору сторони визначили, що за послуги адвоката клієнт сплачує горорар, розмір якого погоджується сторонами в додатковій угоді до цього договору. Відповідно до ч.4 ст. 137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою. Отже витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх вартість уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено. Проте, представником позивача та позивачем не надано суду достатніх та належних доказів на підтвердження понесення ним витрат на професійну правничу допомогу у визначеному розмірі (додаткову угоду до договору№ 2 від 11.01.2024 року з визначеним розміром гонорару, детального опису виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), тощо), а тому підстави для стягнення з відповідача на користь позивача вказаних грошових коштів відсутні. Крім того, з відповідача відповідно до ст. 141 УПК України підлягає стягненню судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог.у розмірі 1211,20 грн. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial