Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-22 00:00:00

[PERSON] (далі - позивачка, [PERSON] ) звернулась до суду з позовом до Акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» (далі - відповідач, АТ КБ «ПриватБанк»), за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, Територіального сервісного центру Міністерства внутрішніх справ України № 3241 (далі - третя особа-1), Державного підприємства «Національні інформаційні системи» (далі - третя особа-2, ДП «Національні інформаційні системи»), у якому просить суд зобов`язати відповідача вчинити дії. Позов обгрунтовано тим, що 22 червня 2019 року [PERSON] придбала автобус пасажирський, марки «Toyota» модель «Salvador Caetano», номер шасі [NUMBER] , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] . Право власності на вказаний транспортний засіб було зареєстровано за позивачкою 06 липня 2019 року в Територіальному сервісному центрі Міністерства внутрішніх справ України № 3241 на підставі договору купівлі-продажу, який було укладено між позивачкою та [PERSON] . На момент державної реєстрації транспортного засобу за позивачкою обтяжень чи обмежень щодо реєстрації транспортного засобу на її ім`я виявлено не було, що підтверджується відповідним листом Територіального сервісного центру Міністерства внутрішніх справ України. 27 березня 2023 року звернувшись до Територіального сервісного центру Міністерства внутрішніх справ України з метою зняття транспортного з реєстрації, позивачка отримала усну відмову та дізналася, що на вищевказаний транспортний засіб накладено обтяження 12 серпня 2021 року: боржник [PERSON] , обтяжував АТ КБ «ПриватБанк». Зазначає, що жодних правочинів (договорів) з відповідачем вона не укладала, транспортний засіб у заставу за будь-якими зобов`язаннями будь-яких третіх осіб не передавала. 24 квітня 2023 року відповідачу було направлено письмову вимогу про припинення обтяження і вилучення відповідного запису з Державного реєстру. 25 травня 2023 року відповідач листом відмовив позивачці у вилученні відповідного запису з Державного реєстру. Відповідно до вимог чинного законодавства України застава зберігає свою силу для нового власника майна за умови наявності у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна відповідних відомостей про обтяження, які внесені до такого реєстру перед відчуженням застави. У протилежному випадку набувач вважається добросовісним і набуває право власності на таке рухоме майно без обтяжень. Станом на сьогоднішній день позивачка є добросовісним набувачем транспортного засобу, а накладення відповідачем приватного обтяження від 12 серпня 2021 року порушує її право власності і перешкоджає вільному здійсненню права володіння, користування і розпорядження цим майном. Суб`єктом звернення із заявою про припинення обтяження і виключення з Державного реєстру обтяжень рухомого майна запису від 12 серпня 2021 рок є виключно обтяжувач (відповідач), який зобовязаний звернутись до реєстратора Державного реєстру обтяжень рухомого майна у разі припинення такого обтяження добровільно або на виконання рішення суду. Ураховуючи викладене, позивачка просить суд зобов`язати відповідача подати реєстратору Державного реєстру обтяжень рухомого майна заяву про припинення і виключення з реєстру приватного обтяження, зареєстрованого 12 серпня 2021 року за № 29186817, про обтяження транспортного засобу - автобус пасажирський, марки «Toyota» модель «Salvador Caetano», номер шасі [NUMBER] , колір білий, що належить на праві власності [PERSON] , а також покласти на відповідача судові витрати у справі. Ухвалою судді Печерського районного суду м. Києва від 24 липня 2023 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного провадження з повідомленням (викликом) сторін та призначено судове засідання для розгляду справи по суті на 11 грудня 2023 року. Протокольною ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 11 грудня 2023 року розгляд справи відкладено на 19 березня 2024 року. У грудні 2023 року до суду надійшли пояснення третьої особи - Територіального сервісного центру Міністерства внутрішніх справ України № 3241 з проханням розглядати справу за наявними документами у відсутність представника. У березні 2024 року представник АТ КБ «ПриватБанк» подав до суду відзив на позовну заяву, у якому просить в задоволенні позову відмовити, вважає їх безпідставними та необґрунтованими. Зазначає, що на день придбання [PERSON] та реєстрації спірного автомобіля в органах Міністерства внутрішніх справ України обтяження на автомобіль вже було зареєстроване в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна. Отже, позивачка придбавши автомобіль, який був внесений до державного реєстру обтяжень рухомого майна як предмет застави, набула права власності на цей автомобіль з обтяженнями, а тому на автомобіль може бути звернуто стягнення як на предмет застави згідно з умовами договору застави. Протокольною ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 19 березня 2024 року оголошено перерву у справі до 23 травня 2024 року. У березні 2024 року представник позивачки [PERSON] подав до суду відповідь на відзив, у якій зазначила про те, що на момент державної реєстрації транспортного засобу, а саме 06 липня 2019 року, в день придбання транспортного засобу, уповноваженими співробітниками територіального сервісного центру Міністерства внутрішніх справ були проведені перевірки, в результаті яких обтяжень чи обмежень щодо реєстрації транспортного засобу на ім`я позивачки виявлено не було. Витяг з Державного реєстру обтяжень рухомого майна, який відповідач додає до свого відзиву, датований 2011 роком, тобто він не був чинним а ні на день укладення договору купівлі-продажу транспортного засобу позивачем, а ні на день розгляду справи. Таким чином, відповідач у своєму відзиві не надав будь-яких доказів, які б свідчили, що позивачка придбала транспортний засіб, відомості про який на час придбання знаходились в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна. Позивачка [PERSON] та її представник у судове засідання не з`явились; про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином; представник позивача подала заяву про розгляд справи за її відсутності, в якій підтримала позовні вимоги в повному обсязі, просила задовольнити. Представник відповідача у судове засідання не з`явився; про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, подав клопотання, у якому зазначив, що проти позову заперечує з мотивів, викладених у відзиві. Представники третіх осіб у судове засідання не з`явились; про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Суд, всебічно з`ясувавши обставини, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні, вважає встановленими такі факти та відповідні їм правовідносини та приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що [PERSON] є власником автомобіля марки «Toyota» модель «Salvador Caetano», номер шасі [NUMBER] , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] . Згідно з витягу з Державного реєстру обтяжень рухомого майна, 12 серпня 2021 року о 13:59:26 за № 29186817 реєстратором Сидоренко В. М., Дніпровської регіональної філії Державного підприємства «Національні інформаційні системи», Дніпропетровської обл., зареєстроване приватне обтяження застава рухомого майна на підставі договору застави від 19 листопада 2007 року, об`єкт обтяження Salvador Caetano», номер шасі [NUMBER] , номер державної реєстрації [NUMBER] , обтяжувач АТ КБ «ПриватБанк», боржник [PERSON] . Сторона позивача вважає, що позивачка є добросовісним набувачем транспортного засобу, а накладення відповідачем приватного обтяження порушує її право власності і перешкоджає вільному здійсненню права володіння, користування і розпорядження цим майном. Згідно з частиною 1 статті 15, частиною 1 статті 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права. Відповідно до частини 4 статті 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 листопада 2018 року у справі № 905/2260/17 (провадження № 12-173гс18) вказано, що «як захист права розуміють державно-примусову діяльність, спрямовану на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин та забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною. Спосіб захисту може бути визначений як концентрований вираз змісту (суті) міри державного примусу, за допомогою якого відбувається досягнення бажаного для особи, право чи інтерес якої порушені, правового результату. Спосіб захисту втілює безпосередню мету, якої прагне досягнути суб`єкт захисту (позивач), вважаючи, що таким чином буде припинене порушення (чи оспорювання) його прав, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав». У постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц (провадження № 14-338цс18) вказано, що «належний спосіб або способи захисту обумовлюються змістом порушеного права та характером його порушення. Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 5 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (провадження № 14-144цс18), від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16 (провадження № 12-187гс18)». Відповідно до частин 1, 2 статті 14 ЦК України, цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї. Аналіз частини 2 статті 14 ЦК України свідчить, що критерії правомірності примусу суб`єкта цивільного права до певних дій (бездіяльності) пов`язуються з тим, що відповідні дії (бездіяльність) мають бути обов`язковими для такого суб`єкта. У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 жовтня 2019 року у справі № 320/8618/15-ц (провадження № 61-4393сво18) вказано, що: «кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. Тому, виходячи із загальних засад цивільного законодавства, у разі невизнання кредитором права боржника на припинення зобов`язання повністю або частково таке право підлягає захисту судом за позовом боржника шляхом припинення правовідношення повністю або частково на підставі пункту 7 частини 2 статті 16 ЦК України. Критерії правомірності примусу суб`єкта цивільного права до певних дій (бездіяльності) пов`язуються з тим, що відповідні дії (бездіяльність) мають бути обов`язковими для такого суб`єкта». У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 вересня 2019 року у справі № 695/3790/15-ц (провадження № 61-7769св18) зазначено, що: «дійсно записи про державну реєстрацію обтяжень нерухомого майна, а також іпотеки за належного виконання у повному обсязі забезпеченого іпотекою основного зобов`язання за кредитним договором є перешкодами в реалізації власником права розпорядження відповідним майном. Проте у справі, яка переглядається, ефективним способом захисту порушених прав позивача було пред`явлення позову про визнання іпотеки такою, що припинена (оскільки щодо цього існував спір, про що свідчить факт зміни позивачем підстав та предмета позову), а не визнання припиненим договору іпотеки, а також - про зняття заборони відчуження нерухомого майна та виключення відповідних записів з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна та Державного реєстру іпотек. Підстави для зобов`язання нотаріуса вчиняти певні дії відсутні, оскільки у випадку одержання відповідної заяви та підтверджуючих документів або за наявності рішення суду нотаріус сам повинен зняти заборону відчуження майна та провести державну реєстрацію припинення обтяження (заборони), а також - припинити інше речове право (іпотеку)». З матеріалів справи убачається, що вимог про припинення обтяження (застави) позивачка не заявляла, а позовна вимога [PERSON] про зобов`язання відповідача подати реєстратору Державного реєстру обтяжень рухомого майна заяву про припинення і виключення з реєстру приватного обтяження спірного автомобіля не передбачена чинним законодавством та є неефективним способом захисту, і як наслідок, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову. Аналогічний висновок міститься в постанові Верховного Суду від 20 січня 2021 року (справа № 761/42510/17, провадження № 61-14651св19). З огляду на наведене, позов задоволенню не підлягає. У зв`язку з відмовою у задоволенні позову та згідно зі статтею 141 ЦПК України суд залишає судові витрати за позивачем.

Outcome: dismissed