Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-21 00:00:00

31.01.2024 позивач звернувся до суду із позовними вимогами до [PERSON] про стягнення неустойки (пені) за несвоєчасну сплату аліментів на утримання дитини, просить стягнути з відповідача на користь [PERSON] неустойку (пеню) за несвоєчасну сплату аліментів на утримання дітей, а саме: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] за період з 01.01.2023 по 31.12.2023 у розмірі 77 133, 87 грн в рамках ВП [NUMBER]. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 23.12.2006 року між позивачем та відповідачем укладено шлюб, який рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 24.01.2022 року розірвано. У вказаному шлюбі у подружжя народилося дві доньки - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , проте після припинення між сторонами фактичних шлюбних відносин діти почали проживати разом з позивачем і знаходяться на повному його утриманні, що також підтверджується рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 30.06.2022 року, яким визначено місце проживання дитини [PERSON] разом з батьком та рішенням Борщагівської сільської ради Бучанського району Київської області 110/7 від 31.05.2022 року, яким визначено місце проживання дитини [PERSON] разом з батьком. В подальшому рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 03.08.2022 року з [PERSON] стягнено аліменти на користь [PERSON] на утримання дітей у розмірі 1/3 частини від усіх видів заробітку (доходу), починаючи з 28.01.2022 року та до досягнення дітьми повноліття на підставі чого відкрито 18.08.2022 року виконавче провадження у Святошинському відділі ДВС у м. Києві, однак через неналежне виконання зобов`язань з боку боржника [PERSON] щодо сплати аліментів утворилася заборгованість за період з січня 2022 року по грудень 2022 року у розмірі 85 388, 04 грн у зв`язку із чим рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 27.06.2023 року стягнено неустойку за несвоєчасну сплату аліментів у розмірі 70729 грн за період з 28.01.2022 року по 31.12.2022 року, проте відповідач так і не почала матеріально утримувати спільних дітей, а тому в подальшому утворилася заборгованість і за 2023 рік. Таким чином за період з 1 січня 2023 року по 31 грудень 2023 року (365) днів неустойка за несвоєчасну сплату аліментів у відповідача на утримання дітей становить 77 133,87 грн, зважаючи на ту обставину, що відповідач є працездатною особою, немає на утриманні неповнолітніх дітей та непрацездатних батьків, у нарколога та психіатра на обліку не перебуває, а також хронічних захворювань, які б перешкоджали виконувати їй свій обов`язок щодо матеріального утримання власних дітей у відповідача немає. Ухвалою суду від 01 лютого 2024 року розгляд справи призначено в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін (а.с. 21). Ухвалою суду відповідачу надано встановлений законом строк для подання заяви із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, надано строк для направлення відзиву на позовну заяву. Поряд з цим, відповідач ухвалу судді від 01 лютого 2024 року про відкриття провадження разом із позовною заявою та додатками не отримала, оскільки вказані документи повернулися разом з рекомендованим повідомленням та конвертом до суду із відміткою «за закінченням терміну зберігання» (а.с. 25). Відповідач заяву із запереченнями про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження та відзиву на позовну заяву до суду не направив. Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі № 911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі № 10/249-10/19, від 15 червня 2020 року у справі № 24/260-23/52-б). Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів. Дослідивши докази по справі у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно свідоцтв про народження у [PERSON] та [PERSON] є спільні діти - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] (а.с. 8, 9). Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 24 січня 2022 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано, а також визначено місце проживання дитини [PERSON] , [INFO] з батьком [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується у додатковому рішенні Києво-Святошинського районного суду Київської області від 30.06.2022 по справі №369/8811/21 (а.с. 10-12). Згідно рішення №110/7 від 31 травня 2022 року Борщагівської сільської ради Бучанського району Київської області, комісією затверджено висновок служби у справах дітей Борщагівської сільської ради Бучанського району Київської області щодо підтвердження місця проживання дитини [PERSON] , [INFO] разом із батьком [PERSON] для тимчасового виїзду за межі України (а.с. 13). Встановлено, що на підставі рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 03.08.2022 року стягнено з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання доньок у розмірі 1/3 частини від усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку щомісячно, починаючи з 28.01.2022 року та до досягнення дітьми повноліття (а.с. 14). 27.06.2023 року рішенням Святошинського районного суду м. Києва присуджено до стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] неустойку за несвоєчасну сплату аліментів на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] у розмірі 70729 грн 76 коп. (а.с. 14, 15). 25.01.2024 року страшим державним виконавцем Святошинського відділу ДВС у м. Києві центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) відкрито виконавче провадження [NUMBER] на підставі виконавчого листа №759/879/23 від 05.10.2023 року про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] неустойку (пеню) за несвоєчасну сплату аліментів на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] у розмірі 70 729 грн 76 коп. (а.с. 16). Згідно розрахунку заборгованості від 25.01.2024 року складеної старшим державним виконавцем Святошинського відділу ДВС у м. Києві центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Пономаренко А.С. зі сплати аліментів ВП [NUMBER] по виконавчому листу №369/1721/22 виданого 12.08.2022 року Києво-Святошинським районним судом Київської області, станом на 01.01.2024 у [PERSON] наявна заборгованість по аліментам, що складає 170 776 грн (а.с. 17). Згідно ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Стаття 9 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року (далі - Конвенція про права дитини), ратифікованої Україною згідно з постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, зобов`язує держави-учасниці забезпечувати, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до частини першої, другої статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини (частина друга статті 15 Закону України «Про охорону дитинства»). У статті 141 Сімейного кодексу України (далі - СК України) встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Статтею 150 СК України передбачено, що батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Верховний Суд також звертає увагу, що у усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага повинна приділятись якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. За змістом статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. З наданого до суду розрахунку та з матеріалів даної цивільної справи судом було встановлено, що за відповідачем обліковується заборгованість зі сплати аліментів, що відповідно до ст. 196 СК України дає підстави для нарахування неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів. Частиною 1 ст. 196 СК України передбачено, що у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. У будь-якому випадку, чи то у разі стягнення аліментів у частці від доходу, чи у твердій грошовій сумі, цей платіж є періодичним і повинен сплачуватися платником аліментів кожного місяця. Тобто, у разі несплати аліментів у поточному місяці, з 01 числа наступного місяця виникає заборгованість, яка тягне відповідальність у вигляді неустойки. Згідно з частиною першою статті 196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі 1 % від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. При цьому за змістом ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти. Так, у постанові від 03 квітня 2019 року у справі № 333/6020/16-ц (провадження № 14-616цс18) Велика Палата Верховного Суду дійшла наступного правового висновку. Передбачена статтею 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у вигляді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі 1 % від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення полягає в тому, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів враховується розмір несплачених аліментів за кожен місяць та кількість днів прострочення за кожним платежем окремо. Аліменти нараховуються щомісячно, тому строк виконання цього обов`язку буде різним, а отже, кількість днів прострочення сплати аліментів за кожен місяць також буде різною. Законодавець установив розмір пені - 1% за кожен день прострочення та період, за який нараховується пеня - за кожен день, починаючи з наступного, у який мала бути здійснена сплата аліментів за відповідний місяць, але таке зобов`язання не було виконане, і до дня, у який проведена сплата заборгованості чи до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені. Таке правило застосовується у разі прострочення виконання зобов`язання зі сплати аліментів за місяць, у який вони мали бути сплачені. Розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити та 1 відсоток. Тобто формула така: заборгованість за місяць х кількість днів заборгованості х 1%. За цим правилом обраховується пеня за кожним простроченим місячним платежем. Загальний розмір пені становить суму пені, обрахованої за кожним місячним (періодичним) платежем. Окрім того, Велика Палата Верховного Суду у справі № 333/6020/16-ц відступила від висновків Верховного Суду України щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у раніше прийнятих постановах від 02 листопада 2016 року у справі № 6-1554цс16, від 16 березня 2016 року у справі № 6-2589цс15, від 03 лютого 2016 року у справі № 6-1477цс15, від 16 березня 2016 року у справі № 6-300цс16, вважаючи, що пеня за заборгованість зі сплати аліментів нараховується на весь розмір несплачених у відповідному місяці аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення. Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин, суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Відповідно до ч. 6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права. Відповідно до змісту позовних вимог позивачем самостійно визначено розрахунок неустойки (пені) за прострочення виплати аліментів у період з 01.01.2023 року по 31.12.2023 року у розмірі 77 133,87 грн здійснюючи вказаний розрахунок у відповідності до ст. 196 СК України. Згідно наданого розрахунку позивачем, сума боргу розміру неустойки (пені) за період з 01 січня 2023 року по грудень 2023 року складає 77 133,87 грн та розрахована наступним чином: січень -7115,67 х 365 х 1% =25972,20 грн.; лютий - 7115,67 х 334 х1% = 23766,33 грн.; березень - 7115,67 х306 х1% = 21773,95 грн.; квітень - 7115,67 х275х1% = 19568,09 грн.; травень- 7115,67 ?245х1% = 17433,39 грн.; червень - 7115,67 х214 х1%=15227,53 грн.; липень - 7115,67 х184 х1%=13092,83 грн.; серпень - 7115,67 х153 х1%= 10886,98 грн.; вересень- 7115,67 х122 х1% - 8681,12 грн. - проте зважаючи на ч. 1 ст. 196 СК України сума боргу за кожен вказаний місяць складає 7115,67 грн. жовтень - 7115,67 х92 х 1%=6546,42 грн.; листопад - 7115,67 х 161 х 1%=4340,56 грн.; грудень - 7115,67 х31 х 1 % =2205,86 грн. Суд погоджується з розрахунком неустойки (пені) складеного позивачем, оскільки загальна сума пені за прострочення сплати аліментів за період з 01 січня 2023 року по грудень 2023 року становить 77 133,87 грн, відтак враховуючи положення ст. 196 СК України, що не перевищує 100 % суми заборгованості по аліментах з в межах позовних вимог. Отже, позивачем надано належні, допустимі та достатні докази того, що станом на момент пред`явлення позову відповідач без поважних причин, систематично не сплачувала аліменти на утримання дітей, у зв`язку з чим за нею утворився вказаний розмір заборгованості. Відповідач у свою чергу доказів на спростування своїх дій по несплаті аліментів суду не надала та не довела, що заборгованість утворилася з незазначених нею причин та не пов`язана з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками, тощо. Крім того, у матеріалах справи відсутня інформація, що відповідач розрахунок заборгованості складений державним виконавцем Святошинського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) оскаржувала. Отже, в матеріалах справи відсутні докази відсутності вини відповідача по несвоєчасній сплаті аліментів. За умовами частини третьої статті 12, частини першої статті 13 ЦПК України обов`язок доказування покладається на сторони у справі. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). З огляду на викладене, суд дійшов висновку про задоволення позову про стягнення неустойки, з урахуванням розміру заборгованості та положень ч. 1 ст. 196 СК України, в сумі 77 138, 87 грн. На підставі ст. 141 ЦПК України, з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір в мінімальному розмірі, визначеному на дату звернення до суду з даним позовом у розмірі 1 211, 20 грн від сплати якого при зверненні до суду позивач звільнений. На підставі викладеного та

Outcome: approved