Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-21 00:00:00

Представник позивача адвокат Хатковий А.В., повноваження якого підтверджено ордером від 05.03.2024 року серії СА № 1075063, звернувся до суду з цивільним позовом за змістом якого просить визнати дійсним договір купівлі-продажу нерухомості, а саме гаражу, що розташований за адресою: [ADDRESS] , укладений між [PERSON] та [PERSON] , посвідчений 16.08.2001 року на Українській товарній біржі за № 120432, та визнати за [PERSON] право власності на даний гараж, площею 19 кв.м. Позовні вимоги мотивовані тим, що позивачем 16.08.2001 року через товарну біржу «Українська товарна біржа», шляхом укладення договору купівлі-продажу № 120432, придбано гараж, який розташований за адресою: [ADDRESS] . Водночас позивач не має можливості розпоряджатися належним йому даним гаражем, оскільки під час звернення до нотаріуса з метою відчуження вказаного майна, йому відмовлено у вчиненні нотаріальної дії з тих підстав, що договори, зареєстровані на біржі не прирівнюються до нотаріально посвідчених, як наслідок, необхідно підтверджувати їх дійсність у судовому порядку. Сторони, будучи належним чином повідомленими про місце, дату та час розгляду справи у судове засідання не з`явились. Представник позивача надав до суду заяву про підтримання позовних вимог та можливість розгляду даної справи за відсутності як позивача, так і його представника. Представник відповідача, повноваження якого підтверджуються довіреністю в порядку передоручення від 24.07.2023 року, в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву за змістом якої визнає заявлені позовні вимоги, просить розгляд справи провести за відсутності представника відповідача за наявними матеріалами. Третя особа, будучи належним чином повідомленою про час місце і дату судового засідання, в розумінні п. 4 ст. 8 ст. 128 ЦПК України, не забезпечила явку свого представника в судове засідання, заяв чи клопотань від імені її представника до суду не надходило. У відповідності до ч. 14 ст. 7, ч. 2 ст. 247 ЦПК України в зв`язку з неявкою сторін у засідання, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Положеннями ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ст.ст. 12, 13 ЦПК України суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності. Суди розглядають справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Положеннями ч. 4 ст. 206 ЦПК України передбачено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. За змістом ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення обов`язком суду, крім іншого, є вирішення питання про характер спірних правовідносин і про те, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що наявні підстави для задоволення позовних вимог. Судом встановлено, що позивачем 16.08.2001 року укладено договір купівлі продажу нерухомості будівлі гаража, розташованого за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 19 кв.м., який зареєстровано на Товарній біржі «Українська» за №\~120432, та в Звенигородському відділку комунального підприємства «Черкаське обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації». Згідно технічного паспорту на гараж [ADDRESS] , виготовленого 31.07.2001 року, його площа становить 19 кв.м. Відповідно до листа Звенигородської державної нотаріальної контори Черкаської області від 29.02.2024 року № 189/02-31 [PERSON] роз`яснено, що договір купівлі-продажу, зареєстрований 16.08.2001 року в Черкаській філії товарної біржі «Українська» за № 120432, не відповідає вимогам законодавства, та роз`яснено право на звернення до суду за визнанням права власності. За змістом ст.ст. 41, 55 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Відповідно до п. 4 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України 2003 року положення зазначеного Кодексу застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності ЦК 2003 року, положення цього Кодексу застосовується до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Оскільки спірний договір купівлі-продажу сторонами укладено в 2001 році, суд застосовує відповідні положення ЦК УРСР, які діяли на момент укладення договору. Положеннями ст. 47 ЦК УРСР передбачено, що нотаріальне посвідчення угод обов`язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими ч. 2 ст. 48 цього Кодексу. Якщо одна із сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконувала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. Відповідно до ст. 48 ЦК УРСР недійсною є та угода, що не відповідає вимогам закону, в тому числі ущемлює особисті або майнові права неповнолітніх дітей. По недійсній угоді кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні все одержане за угодою, а при неможливості повернути одержане в натурі відшкодувати його вартість у грошах. Якщо інші наслідки недійсності угоди не передбачені законом. У відповідності до вимог ст. 224 ЦК УРСР за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. Згідно ст. 227 ЦК УРСР договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (ст. 27 ЦК УРСР). Відповідно до ст. 15 Закону України «Про товарну біржу» від 10.12.1991\~року біржовою операцією визнається угода, що відповідає сукупності зазначених умов: а) якщо вона являє собою купівлю-продаж, обмін товарів, допущених до обігу на товарній біржі; б) якщо її учасниками є члени біржі; в) якщо вона подана до реєстрації та зареєстрована на біржі не пізніше наступного за здійсненням угоди дня. Угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. Угода вважається укладеною з моменту її реєстрації на біржі. На дату укладання договору купівлі-продажу, товарні біржі в Україні реєстрували подібні договори, посилаючись на ст.ст. 3, 15, 17 Закону України «Про товарні біржі». Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 року права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав. За змістом в п. 1.5 Розділу 1 Інструкції про порядок державної реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна, що перебувають у власності юридичних та фізичних осіб (далі Інструкція), затвердженої наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 09.06.1998 року № 121, яка була чинною на час укладення сторонами відповідного договору купівлі-продажу, якою визначався порядок здійснення державної реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна в Україні, державну реєстрацію права власності на об`єкти нерухомого майна здійснюють комунальні підприємства бюро технічної інвентаризації. Відповідно до п. 9 Додатку 1 до вказаної Інструкції договори купівлі-продажу, міни, зареєстровані біржею, віднесено до переліку правовстановлювальних документів, на підставі яких провадиться державна реєстрація права власності на об`єкти нерухомого майна. Оскільки на момент укладення договору сторони керувались положеннями спеціального законодавства щодо укладення договорів на товарній біржі, під час оформлення договору купівлі-продажу сторони були ознайомлені з його умовами, ніяких претензій з питання оформлення договору не виникало; договір було укладено з дотриманням вимог діючого на той час законодавства, за спільною згодою сторін та на прийнятних для сторін умовах, умови договору сторонами повністю виконано, право власності позивача на придбане нерухоме майно зареєстроване відповідно до законодавства, що діяло на момент його виникнення, зокрема з дотриманням вимог Інструкції, суд вважає, що позивач на законних підставах набув право власності на придбане майно, однак не в змозі розпоряджатися ним на власний розсуд з причин, що не залежать від нього, в зв`язку з чим право власності позивача підлягає захисту відповідно до ст. 16 ЦК України, що є підставою для задоволення позовних вимог. Задовольняючи позовні вимоги, суд, з урахуванням визнання відповідачем позовних вимог до початку розгляду справи по суті, відповідно до ч. 6 ст. 141, ч. 1 ст. 142 ЦПК України, стягує з відповідача на користь держави 50% судового збору, від сплати якого [PERSON] звільнений, на підставі п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», що становить 605 (шістсот п`ять) грн. 60 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved