Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-21 00:00:00

02 квітня 2024 року до Кобеляцького районного суду Полтавської області надійшов цивільний позов адвоката Льовкіна Максима Олеговича в інтересах [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу. У позовній заяві зазначено, що 20 травня 2016 року між [PERSON] і [PERSON] зареєстровано шлюб. Спільних дітей сторони не мають. Через різні погляди на життя та відсутність взаєморозуміння, шлюбні відносини між сторонами фактично припинились. На цей час сторони припинили спільно вести господарство і відновлювати шлюбні стосунки позивач не бажає, у зв`язку із чим прохає суд розірвати шлюб. Ухвалою Кобеляцького районного суду Полтавської області від 03 квітня 2024 року відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження. Позивач, [PERSON] , а також його представник, адвокат Льовкін М. О, будучи належним чином повідомленими про дату, час і місце розгляду справи, в судове засідання не з`явились, однак останній подав до суду заяву про розгляд справи за відсутності позивача та представника позивача. Позовні вимоги підтримує та прохає задовольнити. Відповідач, [PERSON] , будучи належним чином повідомленою про дату, час і місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилась, про причини неявки суд не повідомила, заяв про відкладення розгляду справи не подала. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов необхідно задовольнити. Судом установлено, що 20 травня 2016 року у Октябрському районному у місті Полтаві відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Полтавській області між [PERSON] , [INFO] і [PERSON] , [INFO] , зареєстровано шлюб, про що зроблено відповідний актовий запис № 65, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданого Київським відділом державної реєстрації шлюбів Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) 22 березня 2024 року. Статтями 51 Конституції України та 24 Сімейного кодексу України визначено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Примушування жінки, чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до частини третьої, четвертої статті 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно зі статтею 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що має суттєве значення. Згідно з частиною третьою статті 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Суд, вважає, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу неможливе, оскільки сторони припинили шлюбні стосунки і відновлювати їх позивач не має наміру. В зв`язку з вищевикладеним, враховуючи, що шлюб ґрунтується на вільній згоді подружжя, а позивач не бажає продовжувати шлюбні стосунки, тому збереження шлюбу суперечитиме його інтересам, в зв`язку з чим, шлюб необхідно розірвати. Спору про спільне майно у сторін не має. Спільні малолітні діти відсутні. Відповідно до ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. На підставі викладеного, враховуючи, що відповідач [PERSON] прізвище при реєстрації шлюбу не змінювала, суд вважає, що після розірвання шлюбу її необхідно надалі іменувати прізвищем [PERSON] .

Outcome: approved