Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-15 00:00:00

Позивачка звернулася до суду із позовною заявою про стягнення аліментів. В обґрунтування позовних вимог позивачка послалася на наступне. Позивачка перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] з 25 червня 2021 року. Заочним рішенням Березівського районного суду Одеської області від 01 червня 2023 року (справа № 494/799/23) шлюб між ними розірваний. [INFO] в позивачки народився син [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження дитини серії [NUMBER] , виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), актовий запис № 1636. Батьком дитини вказаний відповідач [PERSON] . На теперішній час сторони проживають окремо; позивачка з дитиною проживає в м.Болград, Одеська область, а відповідач в добровільному порядку коштів на утримання дитини не надає. Викладене підтверджується копією акту обстеження умов проживання від 07 листопада 2023 року, складеного начальником служби у справах дітей Болградської міської ради Одеської області Мохначовою М.М. та головним спеціалістом служби у справах дітей Болградської міської ради Одеської області [PERSON] . Вказані обставини вимусили позивачку, звернутися до суду з зазначеною позовною заявою. Позивачка просить суд стягнути з відповідача [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на дитину - [PERSON] , [INFO] , у розмірі по 1/4 частки його заробітної плати ( всіх видів доходів), але не менш встановленого законом мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, починаючи з дня подачі позовної заяви до суду і до досягнення дитиною повноліття, тобто до [INFO] . У судове засідання позивачка не з`явилась надала заяву про слухання справи у її відсутність на позовних вимогах наполягала, не заперечувала у разі неявки відповідача розглянути справу заочно. Відповідач у судове засідання не з`явився, про причини неявки не повідомив, заяв про відкладення розгляду справи не надавав, відзив на позов не подав. \~ Відповідач\~ у\~встановлений судом\~строк відзив\~на позов\~ не\~подав,\~клопотань не\~заявляв.\~У судове\~засідання \~не з`явився,\~про причини\~неявки не\~повідомив.\~ Про дату та час судового засідання був повідомлений належним чином, шляхом направлення копії ухвали з позовною заявою та судової повістки на зареєстровану адресу місця проживання. Поштове відправлення отримав, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення. Враховуючи вищевикладене, беручи до уваги, що судове поштове відправлення (копія позову з додатками, ухвала про відкриття спрощеного провадження) направлялося за адресою за місцем реєстрації відповідача (згідно адресної довідки), а згідно позначки працівника вручено відповідачу, тому у суду є підстави вважати, що відповідач отримав ухвалу про відкриття спрощеного провадження та повідомлений про порядок розгляду справи. Суд визнає неявку відповідача з неповажних причин. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, та належним чином повідомлена по час і місце розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки (рішення у справі «Пономарьов проти України»). Враховуючи вищевикладене у суду є підстави вважати, що відповідач повідомлений належним чином. Суд визнає неявку відповідача з неповажних причин. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України, про що постановлено ухвалу суду. Дослідивши письмові матеріали справи, повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, розглянувши справу в межах заявлених вимог суд приходить до висновку, що наявні законні підстави для задоволення позову виходячи з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справу не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Стаття 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Судом встановлено, що [INFO] в позивачки народився син [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження дитини серії [NUMBER] , виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), актовий запис № 1636. Батьком дитини вказаний відповідач [PERSON] . На теперішній час сторони проживають окремо; позивачка з дитиною проживає в м.Болград, Одеська область, а відповідач в добровільному порядку коштів на утримання дитини не надає. Викладене підтверджується копією акту обстеження умов проживання від 07 листопада 2023 року, складеного начальником служби у справах дітей Болградської міської ради Одеської області Мохначовою М.М. та головним спеціалістом служби у справах дітей Болградської міської ради Одеської області Бєліогло А.Б. Приводом для звернення до суду з позовом про стягнення аліментів на утримання дітей призвело те, що батько ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по утриманню дітей, не надає матеріальної допомоги в добровільному порядку. Положеннями статті 51 Конституції України визначено, що батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Батьки зобов`язані піклуватися про стан здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Виконання передбачених ст..150 СК України обов`язків батьків щодо виховання та розвитку дитини, пов`язане з належним утриманням дитини, від якого залежить забезпечення умов для розвитку дитини здоровою як фізично так і духовно. Обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері так і батька, причому обов`язком особистим, індивідуальним, який не залежить від віку батьків. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не звільняє їх від обов`язків щодо дитини. Згідно вимогам ч. 1-3 ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. При визначенні розміру аліментів, суд враховує стан здоров`я дитини, її потреби у цьому віці, стан здоров`я батька, його матеріальне становище та матеріальне становище дитини, наявність у відповідача на утриманні інших осіб, на утриманні позивачки інших осіб і, виходячи з принципів справедливості, добросовісності та розумності, які є одними з загальних засад регулювання сімейних відносин, призначає аліменти. Суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі (ч. 1 ст. 184 СК України). Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Згідно з ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства»: «Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України». Відповідно до частин 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. \~ \~ \~ \~ Згідно п.17 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року №3, вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Враховуючи, що відповідач ухиляється від матеріального забезпечення своїх дітей, відомості про обмеження або про стан здоров`я відповідач не повідомляв, інформації про інших осіб на своєму утриманні не надавав, відповідно до ст.182 СК України, суд вважає позовні вимоги позивачки обґрунтованими та такими , що підлягають до задоволення в повному обсязі. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору у всіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення аліментів. Виходячи з такого та беручи до уваги, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі суд приходить до висновку про необхідність стягнення судового збору з відповідача на користь держави у розмірі 1211,20 гривень . Відповідно до п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення суду про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: approved