Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-22 00:00:00

Представник [PERSON] [PERSON] звернувся до Рівненського міського суду Рівненської області із позовом до [PERSON] ,\~ [PERSON] ,\~ [PERSON] ,\~ [PERSON] ,\~треті особи\~приватний нотаріус\~Рівненського міського\~нотаріального округу\~Сохацька О.В.,\~приватний нотаріус\~Рівненського міського\~нотаріального округу\~Мельничук М.С. про визнання недійсним договору купівлі-продажу недійсним, в якому, просить визнати недійсним договір купівлі продажу 2/3 частини квартири [ADDRESS] від 06.07.2018, що посвідчений приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Сохацькою О.В., повернути у власність [PERSON] 2/3 частини квартири [ADDRESS] . Стягнути з відповідача судові витрати, пов`язані з розглядом справи. Позовні вимоги обгрунтовані тим, що між [PERSON] та [PERSON] 20 вересня 2016 року укладено договір позики, згідно якого [PERSON] отримав у позику кошти в сумі 12589 (дванадцять тисяч п`ятсот вісімдесят дев`ять) доларів США. На підтвердження укладення договору позики боржником видано розписку, у якій зазначено суму отриманої позики та строк повернення до 31.08.2017 року. У зв`язку із невиконанням відповідачем своїх зобов`язань та неповерненням коштів отриманих у позику, [PERSON] звернувся із позовом до суду. 03.04.2018 ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області по справі № 569/5401/18 задоволено заяву про забезпечення позову по цивільній справі за його позовом до [PERSON] про стягнення боргового зобов`язання. Заборонено відчуження належних [PERSON] на праві особистої власності 2/3 частини квартири [ADDRESS] . 20 липня 2018 року Рівненським міським судом Рівненської області прийнято рішення, яким позовні вимоги до [PERSON] про стягнення заборгованості задоволено повністю. Стягнено з останнього на користь позивача заборгованість у розмірі 331105 (триста тридцять одна тисяча сто п`ять) грн. 00 коп. та судові витрати. На виконання вказаного рішення, Рівненським міським судом видано виконавчий лист, що пред`явлений до виконання. Під час виконання заходів виконавчого провадження, державним виконавцем відділу державної виконавчої служби у місті Рівному Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, вжито ряд заходів спрямованих на розшук майна боржника. За результатами вказаних заходів майна боржника не виявили. Встановили лише, що [PERSON] відчужив 2/3 частини квартири [ADDRESS] , про що стало відомо 03.07.2023 року, іншого майна не виявлено. 20.03.2017 року [PERSON] уклав договір іпотеки з [PERSON] терміном на два місяці з передачею в іпотеку квартири [ADDRESS] в суму позики 540000,00 грн. Згідно договору іпотеки вартість предмету іпотеки становить 700000,00 грн. Згідно договору купівлі - продажу від 06.07.2018 посвідченого приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Сохацькою О.В. [PERSON] та [PERSON] відчужено [PERSON] , в інтересах якої діяв [PERSON] 3 кімнатну квартиру за 655100 грн., що еквівалентно станом на 06.07.2018 курсу НБУ (26,4298 грн. за 1 долар США) становить 24 786,42 доларів США. Відповідно до договору купівлі - продажу від 07.08.2018 посвідченого приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Мельничук М.С. [PERSON] , в інтересах якої діяв [PERSON] , відчужено [PERSON] 3 кімнатну квартиру за 713102 грн., що еквівалентно станом на 07.08.2018 курсу НБУ (27,0211 грн. за 1 долар США) становить 26390,56 доларів США. Відповідно до договору дарування від 16.11.2018 посвідченого приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Мельничук М.С. [PERSON] відчужено спірну 3 кімнатну квартиру [PERSON] . Таким чином, [PERSON] свідомо, маючи на меті умисел щодо не виконання рішення Рівненського міського суду Рівненської області по справі №569/5401/18 здійснював операції щодо відчуження 2/3 частини квартири [ADDRESS] , а тому договір укладений ним є фіктивними. Дії щодо відчуження квартири [ADDRESS] вчинені з метою ухилення від виконання зобов`язань перед [PERSON] 14 вересня 2023 року представник відповідача [PERSON] [PERSON] подав до суду відзив на позовну заяву [PERSON] в якому зазначив, що позовні вимоги не визнає повністю, просить відмовити в їх задоволенні. Свої заперечення обгрунтовує тим, що за договором купівлі-продажу квартири від 6 липня 2018 року [PERSON] , яка діяла від свого імені та від імені та в інтересах [PERSON] , передала [PERSON] , від імені та в інтересах якої діяв [PERSON] , право власності на квартиру [ADDRESS] . Згаданий договір укладено у письмовій формі та посвідчено приватним нотаріусом РМНО Сохацькою О.В. за реєстровим № 1122. У п.5 зазначеного Договору продавці стверджували, зокрема, що на момент укладання даного Договору квартира не перебуває під арештом, забороною, щодо неї не ведуться судові спори, у податковій заставі не перебуває, відносно неї не укладено будь-яких договорів з відчуження чи щодо користування з іншими особами, треті особи не мають права на квартиру. У п.6 Договору зазначено, що квартира перебуває під забороною відчуження згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, отриманою приватним нотаріусом Сохацькою О.В. шляхом безпосереднього доступу 06.07.2018 року. Відчуження здійснюється за наявності згоди іпотекодержателя [PERSON] , справжність підпису якого на відповідній заяві засвідчено приватним нотаріусом РМНО Сохацькою О.В. 06.07.2018 за реєстровим № 1121. Відомості про продавців станом на 06.07.2018 в Єдиному реєстрі боржників відсутні. Право власності [PERSON] на придбану квартиру було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 6 липня 2018 року, реєстровий номер об`єкта нерухомого майна 1202517356101, номер запису про право власності 26929808. У даній справі спірна квартира була передана продавцями у власність [PERSON] за відплатним договором купівлі-продажу і належала останній на праві приватної власності. У подальшому придбана квартира була продана [PERSON] та передана у власність [PERSON] за договором купівлі-продажу квартири від 7 серпня 2018 року, посвідченим приватним нотаріусом РМНО Мельничук М.С. за реєстровим № 707. Предмет купівлі-продажу на час укладення спірного договору не знаходився в заставі, щодо нього були відсутні будь-які судові рішення, у тому числі щодо звернення стягнення на нього на користь позивача чи інших осіб, визнання права власності на нього за позивачам, передачі його позивачу у власність тощо. Посилання у позовній заяві на те, що [PERSON] свідомо, маючи на меті умисел щодо невиконання рішення Рівненського міського суду Рівненської області по справі № 569/5401/18. здійснював операції щодо відчуження 2/3 частини квартири [ADDRESS] , а тому договір укладений ним є фіктивним, а дії щодо відчуження вказаної квартири вчинені з метою ухилення від виконання зобов`язань перед [PERSON] .. представник позивача вважає не достатніми для однозначного висновку про фіктивність спірного договору купівлі-продажу квартири. Вважає, що позивачем не надано жодного належного доказу на підтвердження тієї обставини, що під час укладення оспорюваного договору купівлі-продажу квартири [PERSON] була обізнана про існування судового спору між [PERSON] та [PERSON] по справі № 569/5401/18. Окрім того, на момент вчинення оспорюваного договору купівлі-продажу квартири [PERSON] був власником 2/3 частин квартири, яка є предметом купівлі-продажу, мав право розпоряджатися нерухомим майном на власний розсуд, таке нерухоме майно не мало жодних обтяжень права власності, не перебувало ні під заставою (окрім згаданого вище забезпечення іпотеки на підставі договору іпотеки від 20 березня 2017 року за реєстровим № 403), ні під арештом, дії [PERSON] з відчуження належного йому на праві власності нерухомого майна не можуть бути визнані недобросовісною поведінкою. Сам факт наявності судового спору між [PERSON] та [PERSON] не свідчить про те, що дії [PERSON] як сторони договору купівлі-продажу були направлені на фіктивний перехід права власності на нерухоме майно. Окрім того зазначає, що відсутній умисел усіх сторін правочину на вчинення фіктивного правочину, ним створено для сторін юридичні наслідки, фактично передано майно за відплатним договором, а тому такий правочин не можу бути визнано недійсним з підстав його фіктивності. 18 жовтня 2023 року третьою особою, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору приватним нотаріусом Сохацькою О.В. до суду було подано пояснення на позовну заяву [PERSON] у яких вона зазначає, що зі змісту позовної заяви незрозуміло, що саме позивач просить визнати недійсним - договір чи окремі його положення, не зазначено, які саме положення діючого законодавства були порушені при укладенні оспорюваного договору або окремих його положень, у зв`язку з чим вважає позов безпідставним та просить відмовити в його задоволені. 10 жовтня 2023 року до суду надійшла заява третьої особи без самостійних вимог приватного нотаріуса Рівненського міського нотаріального округу Мельничук Марини Степанівни про розгляд справи без її участі. 21 травня 2024 року представником [PERSON] [PERSON] подано до суду заяву про застосування строку позовної давності до вимог [PERSON] , просить відмовити в позові у зв`язку з пропуском строку позовної давності. Свою заяву мотивує тим, що позивач, як учасник судової справи №569/5401/18 та сторона виконавчого провадження №52597135 знав про вічуження [PERSON] 2/3 частини квартири [ADDRESS] у грудні 2019 року, однак звернувся з позовом до суду лише 01.08.2023 року. Ухвалою суду від 29 серпня 2023 року прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у цивільній справі №569/14030/23 за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , треті особи: приватний нотаріус Рівненського міського нотаріального округу Сохацька О.В., приватний нотаріус Рівненського міського нотаріального округу Мельничук М.С. про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири. Перше судове засідання для розгляду справи по суті призначено на 10 жовтня 2023 року в приміщенні Рівненського міського суду з повідомленням (викликом) сторін. Ухвалою суду від 20 листопада 2023 року клопотання представника відповідача [PERSON] [PERSON] задоволено, витребувано у Відділу державної виконавчої служби у місті Рівному Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції матеріали виконавчого провадження №52597135 з примусового виконання виконавчого листа №569/5401/18, виданого 18.09.2018 року Рівненським міським судом Рівненсьої області про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованості у розмірі 331105,00 грн. Протокольною ухвалою суду було залучено до участі у справі третю особу [PERSON] 23 січня 2024 року представником позивача [PERSON] подано заяву про збільшення позовних вимог. Ухвалою суду від 05 лютого 2024 року клопотання про збільшення позовних вимог по справі повернуто представнику позивача. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, його представник [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав, що зазначені у позові. Додатково уточнив, що позовні вимоги ґрунтуються на фіктивності договору купівлі-продажу. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, його представник [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просив відмовити в задоволенні позову. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, її представник [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, з підстав, зазначених у відзиві, просив відмовити в задоволенні позовних вимог. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, просила відмовити в задоволенні позову. В судовому засіданні надала пояснення, що квартиру знайшла через ріелтора. Придбала в [PERSON] , в інтересах якої діяв [PERSON] . В момент укладення договору нею було передано кошти за квартиру. В подальшому вона подарувала квартиру [PERSON] Додатково повідомила, що відповідача [PERSON] не знає. Мала реальний намір придбати вказану квартиру. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору приватний нотаріус Рівненського міського нотаріального округу Мельничук М.С. в судове засідання не з`явилась, подала до суду заяву, в якій просила справу розглядати в її відсутність. Третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору приватний нотаріус Рівненського міського нотаріального округу Сохацька О.В. в судове засідання не з`явилась, подала до суду пояснення по позову, у яких просила відмовити в задоволенні позову. Заслухавши пояснення представників сторін, допитавши свідка, розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне. Як встановлено\~судом, 20 вересня 2016 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір позики у формі розписки, відповідно до якого [PERSON] взяв в борг у [PERSON] 12589 доларів США, які зобов`язувався повернути до 31.08.2017 року. Вказані обставини підтверджуються копією рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 20 липня 2018 року, яке набрало законної сили 21 серпня 2018 року. 18 вересня 2018 року Рівненським міським судом Рівненської області на виконання даного рішення видано виконавчий лист, який 23 квітня 2019 року [PERSON] пред`явлено до виконання, що підтверджено копією даного виконавчого листа та копією заяви позивача про прийняття до виконання на ім`я начальника Рівненського міського відділу ДВС Головного територіального управління юстиції в Рівненській області. 20 березня 2017 року між [PERSON] , [PERSON] як іпотекодавцями та [PERSON] як іпотекодержателем укладено договір іпотеки, в забезпечення виконання зобов`язання, що виникло у [PERSON] на підставі Договору позики від 20 березня 2017 року. Предметом договору іпотеки є квартира [ADDRESS] . 20 березня 2017 року приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Сохацькою О.В. до державного реєстру речових прав на нерухоме майно було внесено відомості про державну реєстрацію обтяжень на підставі договору іпотеки, що виданий 20.03.2017 року. Ухвалою Рівненського міського суду від 03 квітня 2018 року у справі №569/5401/18 заяву [PERSON] про забезпечення позову задоволено, заборонено відчуження належних [PERSON] на праві особистої власності 2/3 частки квартири [ADDRESS] . 06 липня 2018 року між [PERSON] , яка діяла від свого імені та від імені [PERSON] як продавцем та [PERSON] , від імені якої діяв [PERSON] як покупцем було укладено договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] . Відповідно до п. 6 зазначеного договору квартира перебуває під забороною відчуження згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, отриманою приватним нотаріусом Сохацькою О.В. шляхом безпосереднього доступу 06.07.2018 року. Відчуження здійснюється за наявності згоди іпотекодержателя [PERSON] , справжність підпису якого на відповідній заяві засвідчено приватним нотаріусом РМНО Сохацькою О.В. 06.07.2018 за реєстровим № 1121. Відомості про продавців станом на 06.07.2018 в Єдиному реєстрі боржників відсутні. Як встановлено із копії заяви [PERSON] , що посвідчена приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Мельничук М.С. він цією заявою повідомив про те, що ним отримано 07.08.2018 року повний та остаточний розрахунок суми боргу в сумі 540000 гривень по Договору позики від 20.03.2017 року від [PERSON] та [PERSON] у зв`язку з чим просить вилучити заборону про іпотеку на нерухоме майно, а саме на квартиру [ADDRESS] , яка була накладена на підставі Договору іпотеки 20 березня 2017 року, згідно якого вони були іпотекодавцями. Заявою [PERSON] , що подана приватному нотаріусу Рівненського міського нотаріального округу Сохацькій О.В. ним дано згоду на відчуження квартири, що розташована за адресою [ADDRESS] та є предметом іпотеки згідно з договором іпотеки, посвідченим 20.03.2017 року та перебуває під забороною відчуження. 07 серпня 2018 року між [PERSON] , від імені якої діяв [PERSON] як продавцем та [PERSON] , як покупцем укладено договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] , що посвідчений приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Мельничук М.С. Відповідно до копії договору дарування квартири від 16 листопада 2018 року, що посвідчений приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Мельничук М.С. [PERSON] подарувала, а [PERSON] прийняв в дар квартиру [ADDRESS] , яка належала [PERSON] на праві приватної власності. Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 10 жовтня 2019 року заяву [PERSON] про скасування заходів забезпечення позову задоволено. Скасовано заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Рівненського міського суду від 03 квітня 2018 року шляхом заборони відчуження належних [PERSON] на праві особистої власності 2/3 частки квартири [ADDRESS] Допитаний в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] суду показав, що він знайомий із [PERSON] 20 березня 2017 року він позичив [PERSON] 540000,00 грн. В забезпечення виконання зобов`язання між ними було в той же день укладено договір іпотеки, в забезпечення виконання зобов`язання, що виникло у [PERSON] на підставі Договору позики від 20 березня 2017 року. Предметом договору іпотеки є квартира [ADDRESS] . 20 березня 2017 року приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Сохацькою О.В. до державного реєстру речових прав на нерухоме майно було внесено відомості про державну реєстрацію обтяжень на підставі договору іпотеки. В подальшому, у зв`язку із неповерненням суми боргу, вони домовилися, що [PERSON] відчужить свою частку в квартирі і поверне кошти. Таким чином, 06.07.2018 було укладено договір купівлі-продажу квартири та припинено на підставі його заяви іпотеку. Під час укладення договору він отримав кошти, які заборгував [PERSON] , а залишок віддав [PERSON] . В подальшому за проханням [PERSON] 7.08.2018 в інтересах останньої відчужив квартиру [PERSON] за договором купівлі-продажу. Під час укладення договорів нотаріусами були перевірені відомості щодо відсутності заборон на відчуження квартир та перевірені всі відомості щодо можливого переоформлення права власності. Частиною 1 ст.2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч.1ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 15 ЦК України визначено право кожної особи та захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Відповідно до ст.ст. 316, 317 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до статей 16, 203, 215 ЦК України для визнання судом оспорюваного правочину недійсним необхідним є: пред`явлення позову однією із сторін правочину або іншою заінтересованою особою; наявність підстав для оспорення правочину; встановлення, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду. Таке розуміння визнання правочину недійсним як способу захисту є усталеним у судовій практиці, що підтверджується висновками, які містяться у\~постановах Верховного Суду України\~від 25.12.2013 у справі № 6-78цс13, від 11.05.2016 у справі № 6-806цс16, постановах\~Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду\~від 28.11.2019 у справі № 910/8357/18, від 17.06.2020 у справі № 910/12712/19, від 20.01.2021 у справі № 910/8992/19 (910/20867/17), від 16.03.2021 у справі № 910/3356/20, від 18.03.2021 у справі № 916/325/20, від 19.02.2021 у справі N 904/2979/20 тощо. За загальним правилом, у спорі про визнання правочинів недійсними, суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин (висновки сформовані у постановах Великої Палати Верховного Суду від 27.11.2018 у справі № 905/1227/17, від 02.10.2019 у справі № 587/2331/16-ц, від 22.10.2019 у справі № 911/2129/17, від 19.11.2019 у справі № 918/204/18). Представником позивача в частині визнання договору купівлі-продажу недійсним позов мотивований укладенням договору за наявністю в нього ознак фіктивного й фраудаторного правочину. Відповідно до статті 234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним. Фіктивний правочин характеризується тим, що сторони вчиняють такий правочин лише "про людське око", знаючи заздалегідь, що він не буде виконаним; вчиняючи фіктивний правочин, сторони мають інші цілі, ніж ті, що передбачені правочином. Фіктивним може бути визнаний будь-який правочин, якщо він не має на меті встановлення правових наслідків, які встановлені законом для цього виду правочину (постанова об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 07.12.2018 у справі № 910/7547/17). Для визнання правочину фіктивним суди повинні встановити наявність умислу в усіх сторін правочину. При цьому необхідно враховувати, що саме по собі невиконання правочину сторонами не означає, що укладено фіктивний правочин. Якщо сторонами не вчинено будь-яких дій на виконання такого правочину, суд ухвалює рішення про визнання правочину недійсним без застосування будь-яких наслідків. У фіктивних правочинах внутрішня воля сторін не відповідає зовнішньому її прояву, тобто обидві сторони, вчиняючи фіктивний правочин, знають заздалегідь, що він не буде виконаний, тобто мають інші цілі, ніж передбачені правочином. Такий правочин завжди укладається умисно. Основними ознаками фіктивного правочину є: введення в оману (до або в момент укладення угоди) третьої особи щодо фактичних обставин правочину або дійсних намірів учасників; свідомий намір невиконання зобов`язань договору; приховування справжніх намірів учасників правочину (див. висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 у справі № 369/11268/16-ц). Отже, для кваліфікації оспорюваного правочину як фіктивного судам необхідно встановити факт його вчинення для годиться (про людське око) обома сторонами, позаяк якщо одна зі сторін діяла лише для годиться, а інша намагалася досягти правового результату такий правочин не можна визнати фіктивним. Однак, позивач не довів, а матеріалами справи не підтверджено наявність у сторін спірного правочину умислу, наявність інших цілей, ніж передбачені правочином, невідповідність внутрішньої волі сторін зовнішньому її прояву, відсутність намірів щодо настання правових наслідків договору купівлі-продажу. Наявність постановленої ухвали Рівненським міським судом Рівненської області про забезпечення позову не свідчить, що [PERSON] знав про її наявність і вона ним була отримана. Як було встановлено у судовому засіданні в даній ухвалі було допущено описку і внесено відомості про арешт майна, що не належить [PERSON] . Крім того, нотаріусами було сформовано витяги про відсутність обтяжень нерухомого майна і відсутність заборони щодо продавців у реєстрі боржників, що випливає із змісту договору, що також свідчить про відсутність умислу на вчинення відповідного правочину. Також, показами свідка [PERSON] підтверджується, що відбулася реальна передача коштів та відчуження квартири. Він отримав за рахунок відчуження квартири свій борг та решту коштів віддав відповідачу відповідача. Стаття 627 ЦК України закріплює свободу договору, а відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Той факт, що договір укладався [PERSON] , який був іпотекодержателем, також не свідчить про фіктивність договору. До того ж, підтвердженням реальності набуття майна [PERSON] за спірними договорами свідчить подальший продаж даної квартири [PERSON] , яка в судовому засіданні підтвердила реальність факту придбання квартири та передачу коштів за неї. З урахуванням наведеного, суд вважає недоведеним факт відсутності у сторін договору наміру досягти правового результату внаслідок укладення договору купівлі-продажу від 06.07.2018, а отже наявності ознак фіктивності такого правочину. Також безпідставними є доводи позивача щодо вчинення договору купівлі-продажу з наміром ухилення виконання зобов`язань перед позивачем, невідповідності його критеріям добросовісності, справедливості, тобто вчинення його на шкоду [PERSON] . Частиною третьою статті 13 ЦК України визначено, що не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. Договір, який укладений з метою уникнути виконання наявного зобов`язання зі сплати боргу, є зловживанням правом на укладання договору та розпорядження власністю, оскільки унеможливлює виконання зобов`язання і завдає шкоди кредитору. Такий договір може вважатися фраудаторним та може бути визнаний судом недійсним за позовом особи, право якої порушено, тобто кредитора. Фраудаторні угоди\~ це угоди, що завдали шкоди боржнику (як приклад, угода з метою виведення майна). Мета такого правочину в момент його укладання є прихованою, але проявляється через дії або бездіяльність, що вчиняються боржником як до, так і після настання строку виконання зобов`язання цілеспрямовано на ухилення від виконання обов`язку. Формулювання критеріїв фраудаторності правочину залежить від того, який правочин на шкоду кредитору використовує боржник для уникнення задоволення їх вимог. Зокрема, але не виключно,\~такими критеріями можуть бути: момент вчинення оплатного відчуження майна або дарування (вчинення правочину в підозрілий період, упродовж 3-х років до порушення провадження у справі про банкрутство, після відкриття провадження судової справи, відмови в забезпеченні позову і до першого судового засіданні у справі); контрагент, з яким боржник вчинив оспорювані договори (родичі боржника, пов`язані або афілійовані юридичні особи); щодо оплатних цивільно-правових договорів важливе значення має ціна (ринкова, неринкова ціна), і цей критерій має враховуватися (див. висновок викладений у постановах\~Верховного Суду у складі судової палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду від 02.06.2021 у справі № 904/7905/16, від 24.11.2021 у справі № 905/2030/19 (905/2445/19)). Суд враховує, що за результатом укладення спірного договору\~відсутнє порушення будь-яких прав позивача як кредитора, оскільки внаслідок укладення даного договору [PERSON] здійснив погашення заборгованості перед [PERSON] по забезпеченому іпотекою зобов`язанні і це виключно було його право як власника майна. З огляду на викладене, оспорюваний договір не може бути визнаний таким, що укладений на шкоду кредитору та має ознаки фраудаторного правочину. Таким чином, суд дійшов до висновку щодо недоведення позивачем наявності підстав для визнання оспорюваного договору купівлі-продажу недійсним за визначених ним мотивів та обґрунтувань. Також не підлягає до задоволення позовна вимога про повернення у власність [PERSON] 2/3 частин квартири, адже вона є похідною від основної вимоги про визнання правочину недійсним, у задоволенні якої судом відмовлено. Щодо заяви представника відповідача [PERSON] про застосування строків позовної давності, то суд не здійснює її розгляд адже відмовляє в задоволенні позову у зв`язку із його безпідставністю. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed