Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-23 00:00:00

\~ \~ \~ \~Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу. Свої вимоги мотивує тим, що 23 лютого 2019 року між ним та відповідачкою був укладений шлюб, що зареєстрований Дубровицьким районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Рівненській області, про що складено відповідний актовий запис №15. Від даного шлюбу у них народилася дитина: син [PERSON] [INFO] . З моменту укладення шлюбу відносини між сторонами почали поступово погіршуватись, що відобразилось на їхніх стосунках. Підставами для цього стала втрата взаємопорозуміння, почуттів, виникнення обопільної неприязні та розчарування. Відповідачка не здатна підтримувати моральну атмосферу в сім`ї та піклуватись про побудову сімейних відносин на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Такі обставини почали відображатися на міцності їхніх сімейних стосунків, що в свою чергу призвело до фактичного розпаду сім`ї. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи без його участі, позов підтримує в повному обсязі. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з`явилася, подала заяву про розгляд справи без її участі, позов визнає та згідна на розірвання шлюбу, а також не заперечує, щоб після розірвання шлюбу малолітня дитина - син [PERSON] [INFO] , залишився проживати разом із батьком, тобто позивачем [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . \~ \~ \~ \~Відповідно до частини 2 статті 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу, розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до переконання, що позов слід задовольнити з таких підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 23 лютого 2019 року. Шлюб зареєстровано Дубровицьким районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Рівненській області, про що складено відповідний актовий запис №15. Дана обставина підверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 23 лютого 2019 року (а.с.8). Від даного шлюбу сторони мають дитину: сина [PERSON] [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с.9). Відповідно до положень статті 51 Конституції України, частини 1 статті 24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на добровільній згоді жінки та чоловіка, примушення жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно із положеннями пункту 3 частини 2 статті 18, статті 51, частини 3 статті 56, частини 1 статті 110 Сімейного кодексу України, дружина і чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань, при цьому способом захисту сімейних прав та інтересів, у тому числі, є право на припинення шлюбних відносин шляхом пред`явлення до суду позову про розірвання шлюбу одним із подружжя. Судом встановлено, що за час сімейного життя у сторін склалася обстановка, що виключає можливість спільного проживання, почуття любові та поваги один до одного між сторонами втрачено, фактичні шлюбні відносини між ними припинені, примирення між подружжям та збереження сім`ї не можливо, так як це буде суперечити інтересам та волі обох сторін. За таких обставин, суд дійшов висновку, що сім`я розпалася остаточно і шлюб існує формально. Беручи до уваги, що шлюб - це добровільний союз чоловіка та жінки, а сторони зберегти сім`ю не бажають, суд з урахуванням того, що розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка, після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті і майнові права, враховуючи відсутність обставин, що перешкоджають розірванню шлюбу, передбачених частиною 2 статті 110 Сімейного кодексу України, вважає за необхідне позов про розірвання шлюбу задовольнити. Щодо позовної вимоги про залишення малолітньої дитини проживати разом із батьком, суд зазначає наступне. За загальним правилом, за відсутності спору щодо того з ким із батьків будуть проживати неповнолітні діти, суд може вирішити питання про залишення проживання дитини з матір`ю чи батьком, одночасно з вимогою про розірвання шлюбу. Лише за наявності такого спору між батьками, суд повинен роз`яснити сторонам порядок вирішення питання про визначення місця проживання дитини. Дана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 15 січня 2020 року у справі №200/952/18 (провадження № 61-14859св19). Оскільки спору щодо визначення місця проживання дитини між сторонами судом не встановлено, малолітня дитина [PERSON] [INFO] , проживає разом із батьком [PERSON] , проти чого відповідачка [PERSON] заперечень не висловила, тому суд вважає, що після розірвання шлюбу, малолітню дитину [PERSON] слід залишити проживати разом із батьком, тобто позивачем [PERSON] . У зв`язку з тим, що позивач не заявляє вимог про стягнення з відповідачки на його користь судових витрат, суд,

Outcome: approved