Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-19 00:00:00

Представник позивача\~ [PERSON] \~звернулась до\~суду з\~вищевказаним позовом,\~мотивуючи свої\~вимоги з\~урахуванням уточненої\~позовної заяви\~тим,\~що 08\~липня 2016\~року між\~ [PERSON] \~та [PERSON] \~було укладено\~шлюб.\~В період\~шлюбу ними\~було придбано\~автомобіль «AUDI Q5», реєстраційний номер [NUMBER] , 2014 року випуску, який було зареєстровано на [PERSON] , та який є спільним сумісним майном подружжя. В подальшому шлюбні відносини між ними не склались. Відповідно до інформаційно-консультаційної довідки від 17 серпня 2023 року ринкова вартість автомобіля становить 814\~700 грн., а сам транспортний засіб знаходиться в користуванні відповідача. Сторони не дійшли згоди щодо добровільного поділу майна, у зв`язку з чим вона звернулась до суду та просила виділити відповідачу легковий автомобіль марки AUDI, модель Q5, ідентифікаційний номер транспортного засобу (VIN) [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] , білого кольору, 2014 року випуску, об`єм двигуна 1 984 см3, вартістю 814 700 грн., припинивши право спільної сумісної власності на це майно та визнавши за ним право власності на цей автомобіль; стягнути з відповідача на користь позивача грошову компенсацію вартості 1/2 частини автомобіля у розмірі 407\~350 грн., а також сплачений судовий збір у розмірі 8\~147 грн. та витрати на правову допомогу в розмірі 15\~000 грн. Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 06 вересня 2023 року відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження з призначенням підготовчого судового засідання. 05 жовтня 2023 року представником відповідача [PERSON] було подано відзив на позовну заяву, в якому просила відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. В обґрунтування зазначила, що відповідач погоджується з тим, що автомобіль було придбано ними у період шлюбу, але спірне майно вже давно не знаходиться у користуванні подружжя і вже двічі було відчужене за договорами купівлі-продажу транспортного засобу. Перше відчуження транспортного засобу відбулося 05 січня 2023 року за договором купівлі-продажу транспортного засобу укладеному між відповідачем та [PERSON] , та не могло бути здійснено без відома позивача, оскільки вона була безпосереднім власником транспортного засобу і уповноважила відповідача на вчинення вищезазначених дій нотаріальною довіреністю від 03 січня 2023 року, і саме з цією метою позивач повернулась до України, оскільки їй терміново були потрібні грошові кошти для проживання за кордоном, а друге відчуження транспортного засобу відбулося 02 вересня 2023 року за договором купівлі-продажу транспортного засобу укладеним між [PERSON] та [PERSON] . Посилається на те, що позивач приховує від суду те, що під час першого відчуження автомобіля позивач у готівковій формі отримала грошові кошти у розмірі 10\~000 доларів США отримані від реалізації автомобіля, що перевищує 50% вартості транспортного засобу, та при отриманні нею коштів були присутні свідки [PERSON] і [PERSON] . Ставить під сумнів дані інформаційно-консультативної довідки від 17 серпня 2023 року, оскільки повторне відчуження автомобіля за договором купівлі-продажу від 02 вересня 2023 року відбулось за 521\~000 грн., а позивач стверджує, що вартість автомобіля становить 814\~700 грн. та просить стягнути на свою користь компенсацію в розмірі 1/2 частини його вартості в розмірі 407\~350 грн., що майже дорівнює реальній повній власності автомобіля за вищевказаним договром. 19\~жовтня 2023\~року представником\~позивача [PERSON] \~було сформовано\~відповідь на\~відзив,\~в якому\~просила задовольнити\~позовну заяву\~у повному\~обсязі.\~В обґрунтування\~зазначила,\~що позивачу\~не було\~відомо про\~те,\~що відповідач\~не користується\~автомобілем та\~продав його\~05\~січня 2023\~року,\~оскільки вона\~перебувала разом\~з дитиною\~з 05\~січня 2023\~року за\~кордоном в\~Польщі,\~а відповідач\~не повідомляв\~особисто усно\~або письмово\~позивача про\~факт продажу\~спільного автомобіля\~іншій особі,\~та позивач\~стверджує,\~що не\~знала про\~існування вищевказаного\~договору купівлі-продажу\~автомобіля,\~оскільки в\~цей день\~05\~січня 2023\~року в\~14\~год.\~28\~хв.\~перетинала кордон\~Україна-Польща.\~Вказує,\~що метою\~приїзду 31\~грудня 2022\~року позивача\~до України\~було хвилювання\~за здоров`я\~відповідача та\~допомога йому\~у зв`язку\~з тяжким\~післяопераційним станом.\~З приводу\~другого відчуження\~транспортного засобу\~від 02\~вересня 2023\~року за\~договором купівлі-продажу\~транспортного засобу\~укладеним між\~ [PERSON] \~та [PERSON] ,\~то у\~зв`язку\~з припиненням\~спілкування з\~відповідачем і\~перебуванням за\~кордоном позивач\~не була\~обізнана про\~вказаний факт\~продажу.\~З приводу\~отримання коштів\~у розмірі\~10\~000\~доларів США\~від реалізації\~під час\~першого продажу\~автомобіля -\~05\~січня 2023\~року вказує,\~що такі\~кошти позивачем\~не отримувались,\~оскільки в\~цей день\~позивач перетинала\~кордон Україна-Польща.\~Посилається на\~те,\~що відповідно\~до матеріалів\~справи відповідач\~не обґрунтував\~підстави невизнання вартості автомобіля згідно інформаційно-консультативної довідки ВИХ №GP 230815-001 від 17 серпня 2023 року. Щодо нотаріальної довіреності від 03 січня 2023 року зазначає, що відповідач пояснив позивачу, що в період перебування позивача за кордоном, автомобіль перебуває в його користуванні і йому необхідна довіреність від позивача з метою укладення договорів страхування автомобіля чи у випадку ДТП, у разі, якщо автомобіль потрапить на штраф майданчик, для того, щоб його можна було забрати, а в силу свого важкого психологічного стану, пов`язаного з постійними сварками з відповідачем, під час підписання довіреності позивач не розуміла, що довіреність може бути використана з метою відчуження автомобіля. Крім того, позивач не надавала окремої письмової заяви-згоди на відчуження автомобіля під час укладення договору купівлі-продажу між відповідачем та [PERSON] , оскільки в день укладення договору купівлі-продажу автомобіля позивач взагалі не перебувала у м. Дніпрі і їй не було відомо про факт продажу автомобіля 05 січня 2023 року. Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 14 листопада 2023 року частково задоволено клопотання представника позивача [PERSON] та витребувано у [PERSON] документи, які були долучені до відзиву на позовну заяву, а саме копії: нотаріальної довіреності від 03 січня 2023 року та договору купівлі-продажу 1242/2023/4031141 від 02 вересня 2023 року, які надіслати [PERSON] та її представнику [PERSON] 19 грудня 2023 року представником відповідача [PERSON] було сформовано письмові пояснення в яких зазначила, що позивач отримала кошти від продажу автомобіля ще 03 січня 2023 року, оскільки автомобіль мали намір продати рідному сину відповідача від першого шлюбу, і як видно із тої ж переписки, що надана позивачем, покупець автомобіля [PERSON] їхав з Західної України до міста Дніпра паралельно з позивачем з однаковими намірами, і вона забула стерти це повідомлення, а стерла тільки те де йшлося про мету його приїзду. Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 20 грудня 2023 року задоволено клопотання представника відповідача [PERSON] про витребування у Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС у Дніпропетровській та Запорізькій областях належним чином завірену копію договору про набуття [PERSON] права власності на автомобіль 2014 року випуску, марка AUDI, модель Q5. 19 лютого 2024 року ухвалами Ленінського районного суду м. Дніпропетровська задоволено клопотання представника відповідача [PERSON] про виклик свідків в судове засідання для допиту, а також закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті. Від позивача та її представника надійшли заяви про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача\~надала заяву\~про розгляд\~справи без\~її участі\~та без\~участі відповідача,\~щодо задоволення\~позовних вимог заперечувала у повному обсязі. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Вивчивши письмові матеріали справи, дослідивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, оцінивши надані докази та покази свідка [PERSON] , виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд дійшов таких висновків. Статтею 263 ЦПК України передбачено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Згідно із статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що 08 липня 2016 року [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб Серії [NUMBER] , виданим Ленінським районним у місті Дніпропетровську відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, про що зроблено відповідний актовий запис №214 (т. 1 а. с. 69). Матеріалами справи\~підтверджено,\~що транспортний\~засіб «AUDI\~Q5», номер шасі [NUMBER] , 2014 року випуску, білого кольору, державний реєстраційний номер [NUMBER] , було зареєстровано 22 січня 2020 року за [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] , яке видано 22 січня 2020 року ТСЦ 1242(т.1 а.с.67). За правилами статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно із статтею 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Пунктом 3 ч. 1 ст. 57 СК України встановлено, що особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй (йому) особисто. Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Зазначене узгоджується з правовим висновком Верховного Суду України, викладеним у постанові від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17. Таким чином, з наявних матеріалів справи судом встановлено, що транспортний засіб «AUDI Q5», державний номерний знак [NUMBER] , є спільною сумісною власністю подружжя, оскільки був придбаний сторонами під час їх перебування у шлюбі. Крім того, як вбачається зі змісту відзиву на позовну заяву, відповідач не оспорює факт придбання сторонами вищевказаного автомобіля в період шлюбу, тобто зазначений факт визнано сторонами та додаткового підтвердження не потребує. Оскільки автомобіль був придбаний подружжям в період перебування у шлюбі, він є спільною сумісною власністю подружжя на підставі ч. 1 ст. 60 СК України, чого сторони не заперечують. Відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Частинами 2, 3 ст. 372 ЦК України передбачено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Статтею 71 СК України встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. Згідно із пунктами 22, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та статті 372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. Крім того, згідно пункту 30 постанови Пленуму Верховного Суду України №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч. 1 ст. 63, ч. 1 ст. 65 СК України. У випадку коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. Судом встановлено, що 03 січня 2023 року [PERSON] було надано довіреність, посвідчену приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Карпенко Н.В. та зареєстровану в реєстрі за №1, якою вона уповноважила [PERSON] розпоряджатися (продати, обміняти, заставити, здати в оренду, позичку в забезпечення її власних зобов`язань, а також при здійсненні повноважень за цією довіреністю користуватись) належним їй на праві свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] , виданого 22 січня 2020 року ТСЦ 1242, автомобіля «AUDI Q5», 2014 року випуску, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] , зареєстрований 22 січня 2020 року ТСЦ 1242, дата першої реєстрації 01 березня 2019 року, державний номерний знак [NUMBER] (т. 1 а. с. 184-185). Також судом встановлено, що 05 січня 2023 року між продавцем - [PERSON] в особі [PERSON] , який діяв на підставі доручення продавця, та покупцем - [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу транспортного засобу №1242/2023/3589470, а саме: автомобіля марки/моделі «AUDI Q5», білого кольору, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] , державний номерний знак [NUMBER] , а за домовленістю сторін ціна транспортного засобу становить 521\~000 грн. (т. 1 а. с. 222). Крім того, 02 вересня 2023 року між продавцем [PERSON] та покупцем [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу транспортного засобу №1242/2023/4031141, а саме: автомобіля марки/моделі «AUDI Q5», білого кольору, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] , державний номерний знак [NUMBER] , а за домовленістю сторін ціна транспортного засобу становить 521 000 грн. (т. 1 а. с. 99). Отже, беручи до уваги, що транспортний засіб, який є об`єктом спільної сумісної власності, вже вибув з володіння сторін, то у суду відсутні будь-які підстави для задоволення позовних вимог в частині виділення відповідачу спірного автомобіля з припиненням права спільної сумісної власності на це майно та визнанням за відповідачем права власності на нього, а тому в цій частині позовні вимоги не підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 3 ст. 61 СК України якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Частиною третьою статті 65 СК України визначено, що для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Автомобіль є цінною річчю, а тому його продаж може здійснюватись за письмової згоди другого з подружжя. Відповідно до ч. 4 ст. 65 СК України договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. У випадку коли при розгляді вимог про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. За змістом наведених норм, факт використання коштів отриманих від продажу спільного майна в інтересах сім`ї повинен доводити той із подружжя, хто відчужив таке майно без згоди на це іншого подружжя. Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 208 ЦК України у письмовій формі належить вчиняти правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу. Стаття 218 ЦК України передбачає, що недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом. Заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами. Рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків. Оскільки норми СК України передбачають надання згоди іншого з подружжя на відчуження цінної речі, якою є автомобіль, у письмовому вигляді, тому наявність такої згоди може бути доведена лише письмовими доказами. Вказана позиція викладена в постанові Верховного Суду від 30 січня 2019 року у справі №158/2229/16-ц (провадження № 61-19420св18). Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п. п. 22, 30 постанови від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. У випадку, коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. Зазначена позиція узгоджується з висновками Верховного Суду, яка викладена у постанові від 03 жовтня 2018 у справі №127/7029/15-ц. Суд зазначає, що матеріали справи не містять доказів того, що позивач надавала згоду на продаж автомобіля відповідачем, який ним було здійснено 05 січня 2023 року, а сторона відповідача в свою чергу зазначає, що саме з метою відчуження автомобіля та отримання грошових коштів від його реалізації позивач приїжджала до України та видала довіреність відповідачу, хоча довіреність видана не конкретно на відчуження транспортного засобу, а саме на розпорядження вказаним майном. Крім того, в матеріалах справи відсутні належні та достатні докази того, що відповідач надавав кошти від продажу автомобіля позивачу або ж використав кошти з продажу автомобіля в інтересах сім`ї. Отже, з наведено вище вбачається, що відповідач самостійно, без згоди позивача, здійснив продаж автомобіля марки/моделі «AUDI Q5», 2014 року випуску, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] , державний номерний знак [NUMBER] , який був спільною сумісною власністю подружжя, що підтверджується договором купівлі-продажу транспортного засобу №1242/2023/3589470 від 05 січня 2023 року, у зв`язку з чим встановити дійсну вартість автомобіля на час розгляду справи суд позбавлений можливості. У випадку відчуження майна одним із подружжя проти волі іншого з подружжя та у зв`язку з цим - неможливості встановлення його дійсної (ринкової) вартості, визначенню підлягає ринкова вартість подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) майна на час розгляду справи. Такий підхід є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв`язку з припиненням її права на спільне майно. До такого висновку дійшов Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 03 жовтня 2018 року у справі № 127/7029/15- ц (провадження № 61-9018сво18). Обґрунтовуючи свої\~позовні вимоги,\~представник позивача\~посилається на\~інформаційно-консультаційну\~довідку оцінювачем\~Оціночної компанії\~ТОВ «Галтекс\~Плюс» [PERSON] \~за вих.\~№GP230815-001\~від 17\~серпня 2023\~року щодо\~ймовірної ринкової\~вартості колісного\~транспортного засобу\~марки/моделі\~«AUDI\~Q5», ідентифікаційний номер транспортного засобу (VIN): [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] , білого кольору, 2014 року випуску, об`ємом двигуна 1\~984 см3, яка в ході розрахунку порівняльним підходом складає 814\~700 грн. (т. 1 а. с. 57-60). Відповідно до пункту 16 Національного стандарту №1 «Загальні засади оцінки майна і майнових прав», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 10 вересня 2003 року №1440, визначення ринкової вартості об`єкта оцінки за допомогою порівняльного підходу ґрунтується на інформації про ціни продажу (пропонування) подібного майна, достовірність якої не викликає сумнівів в оцінювача. У разі відсутності або недостатності зазначеної інформації у звіті про оцінку майна зазначається, якою мірою це вплинуло на достовірність висновку про ринкову вартість об`єкта оцінки. Таким чином, визначення ринкової вартості транспортного засобу здійснено відповідно до Національного стандарту №1 «Загальні засади оцінки майна і майнових прав». При цьому, стороною відповідача іншого висновку щодо вартості спірного майна - автомобіля на час звернення позивача з цим позовом до суду не надано, а обґрунтування незгоди з інформаційно-консультативною довідкою за вих. №GP230815-001 від 17 серпня 2023 року ґрунтується лише на вартості транспортного засобу, яка зазначена в договорі купівлі-продажу транспортного засобу №1242/2023/4031141 від 02 вересня 2023 року і визначена лише за домовленістю між сторонами в розмірі 521\~000 грн., а не дійсній вартості майна на час звернення до суду із вказаним позовом. Згода відповідача на виплату грошової компенсації позивачу, право власності якого на частку у праві спільної сумісної власності припиняється, не є обов`язковою. За змістом частини четвертої статті 71 СК України згоду на отримання такої компенсації замість частки у праві спільної сумісної власності на майно при його поділі має надати той із подружжя, на чию користь таку компенсацію присуджує суд. Цей припис узгоджується з приписом частини другої статті 364 ЦК України, за змістом якого саме той співвласник, який бажає виділу, має надати згоду на одержання від інших співвласників грошової компенсації вартості його частки у неподільній речі (близькі за змістом висновки висловлені, зокрема, у постановах Верховного Суду від 29 квітня 2020 року у справі №210/4854/15-ц, від 24 березня 2021 року у справі №501/2211/18, від 3 лютого 2020 року у справі №235/5146/16-ц, від 3 червня 2020 року у справі №487/6195/16-ц і від 9 червня 2021 року у справі №760/789/19). У постанові від 25 травня 2020 року у справі №347/955/16 Верховний Суд залишив без змін рішення судів попередніх інстанцій про виплату позивачеві 1/2 вартості автомобіля як компенсації його частки у праві спільної сумісної власності подружжя. Вважав, що у ситуації, коли один із подружжя, який не користується спірним автомобілем, просить виплатити йому компенсацію вартості його частки у вказаному праві, згідно з вимогами статей 60, 61, 70, 71 СК України слід присудити відповідну компенсацію за рахунок іншого із подружжя, який цим автомобілем користується, незалежно від його згоди. За змістом (правами й обов`язками щодо поділу неподільної речі шляхом присудження позивачеві компенсації його частки у праві спільної сумісної власності подружжя на цю річ і її виділення відповідачеві), одним із об`єктів (неподільною річчю, поділу якої стосується спір) і суб`єктами (особами, які набули у власність це майно, перебуваючи у шлюбі) спірні правовідносини у справі №347/955/16 є подібними до спірних правовідносин у вказаній справі. За приписами ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно з ч. 2 ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Статтею 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Одночасно, частина друга статті встановлює, що у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Стосовно наданих у судовому засіданні показів свідка [PERSON] суд вважає, що факт передачі коштів позивачу в зазначеному стороною відповідача розмірі 10\~000 доларів США не може ґрунтуватись лише на показах свідка, який є рідним сином відповідача, а отже зацікавленою особою, без належного документального підтвердження вказаної обставини Отже, підсумовуючи вищенаведене,

Outcome: partial