Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-23 00:00:00

Позивачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] звернулися в суд з позовом до відповідачів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та просить суд: УСУНУТИ перешкоди у здійсненні прав [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] на користування та розпоряджання належним їм будинком та виселити [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] із будинку, котрий знаходиться по [ADDRESS] . Свої позовні вимоги мотивує тим, що З 1995р. [PERSON] перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] . Після реєстрації шлюбу вона переїхала проживати у батьківський будинок [PERSON] , котрий знаходиться за адресою [ADDRESS] . Від спільного шлюбу у них народилося двоє дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Оскільки спільне життя у сторін не склалося, рішенням Сокальського районного суду від 07.04.2015р. шлюб між ними розірвано. Однак незважаючи на те, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірваний ще у 2015 р. вона й надалі продовжує проживати у батьківському будинку позивачів за адресою [ADDRESS] . Згідно рішення виконкому Забужівської сільської ради від 3.1 І. 1972 року № 20 під будинковолодінням виділялась земельна ділянка, про що видано свідоцтво про забудову садиби в сільських населених пунктах на ім`я [PERSON] . Згідно свідоцтва про право власності від 20.05.1987року виданого на підставі рішення Сокальського райвиконкому від 16. 04. 1987 року за № 112 будинок на праві приватної власності був зареєстрований за [PERSON] , як головою колгоспного двору про що зроблено запис № 46 від 20.5.1987року в Червоноградському МБТІ. [PERSON] , як дочка [PERSON] 16.09.1972 року вступила в шлюб з [PERSON] , який став проживати в спірному будинку, та вести з ними спільне господарство. [INFO] [PERSON] помер і головою колгоспного двору стала [PERSON] , 1922р.н.. [PERSON] померла [INFO] , про що зроблено актовий запис № 280. Членами колгоспного двору станом на І5.04.199І року були: донька [PERSON] , зять [PERSON] , внук [PERSON] , онука [PERSON] . Згідно Державного акту на право власності на землю, виданого на підставі рішення IX сесії І скликання Опільськоі сільської ради від 29.02.2000року [PERSON] було передано у власність земельну ділянку площею 0,1903га для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель. 24.02.2015року [PERSON] отримала витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку площею 0,1903 га з кадастровим номером 4624884600:00:09:005:1111 та їй було видано державний акт на право приватної власності на землю серія ІІІ-ЛВ № 047316по [ADDRESS] . Згідно рішення Сокальського районного суду від 02.03.2021р. визнано за [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] право спільної часткової власності на житловий будинок з господарськими будівлями, що знаходиться, по [ADDRESS] . На підставі вказаного рішення суду було зареєстровано право власності на будинковолодіння по [ADDRESS] за [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Таким чином, виключно позивачам належить вказаний будинок. Відповідачка [PERSON] та [PERSON] зареєстровані по [ADDRESS] та мають місце проживання. Відповідач [PERSON] зареєстрований по [ADDRESS] . Окрім того, матір Відповідачки придбала їй квартиру у м. Сокалі де також вона може проживати. Також, Відповідачі мають місце проживання по [ADDRESS] це квартира її батьків. Велика Палата Верховного Суду в ухвалі від 13.10.2020 року у справі №447/455/17 вказала на те, що «колишній чоловік не може жити разом з колишньою дружиною, оскільки приміщення, в якому вони проживають, не є їхньою спільною власністю, між ними дуже напружені відносини. Тим більше колишній чоловік був зареєстрований у своїх батьків, що означало, що без даху над головою не залишиться. Суд зазначив, що необхідно дотримуватися балансу захисту права позивачки, з якою після розірвання шлюбу залишився проживати син, тому відповідач як колишній член її сім`ї втратив право на користування будинком, оскільки він уже не є членом її сім`ї, не зареєстрований у спірному житловому будинку. Тому інтереси позивачів, як власників житла і користувачів цим житлом, перевищують інтереси колишнього члена сім`ї (відповідачів), у яких припинилися правові підстави користування чужим майном.» В даному випадку, відповідачі не зареєстровані у вказаному будинку, а проживають у ньому без реєстрації, що стверджується довідкою 25.01.2023 р. Однак факт проживання колишньої дружини [PERSON] створює для нього та його сім`ї значні труднощі у повсякденному житті. Відповідачка також не приймає участі в утриманні будинку де проживає, не сплачує комунальні послуги. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] забезпечені іншим житловим приміщенням, у їх власності перебуває квартира по [ADDRESS] , котра належить по 1/2\~ кожному. Таким чином, вони мають де проживати. Ухвалою суду від 12.02.2023 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті. 14.04.2023 на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, який мотивовано наступним: Відповідачі зазначають, що будинок належить їм в зв`язку із наступним: Згідно рішення виконкому Забужівської сільської ради від 03.11.1972 року № 20 під будинковолодінням виділялась земельна ділянка, про що видано Свідоцтво про забудову садиби в сільських населених пунктах на ім`я його діда [PERSON] . Згідно Свідоцтва про право власності від 20.05.1987 року, виданого на підставі рішення Сокальського райвиконкому від 16. 04. 1987 року за № 112 будинок на праві приватної власності був зареєстрований за [PERSON] , як головою колгоспного двору про що зроблено запис № 46 від 20.5.1987 року в Червоноградському МБТІ (за колгоспним двором [PERSON] ). Позивач 3. [PERSON] , дочка [PERSON] 16.09.1972року вступила в шлюб з [PERSON] Позивач 2), який став проживати в спірному будинку, та вести з ними спільне господарство. [INFO] [PERSON] помер і головою колгоспного двору стала [PERSON] , 1922 р. н. ( дружина померлого). Членами колгоспного двору станом на 15.04.1991 року були позивачі. Інформація щодо історії виникнення права власності на будинок, що замовчується позивачами: В 2015 році Позивачі, а також [PERSON] звертались до суду із позовом про визнання права власності. Рішенням Сокальського районного суду Львівської області від 19.06.2020 року позов було задоволено та визнано право спільно власності за [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на спірний будинок (Позивач 1. чомусь не вказує, що він був відповідачем за даним позовом і визнав його, тобто визнав, що будинок має належати позивачам [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] ). Рішенням апеляційного суду Львівської області від 27.10.2015 року дане рішення було скасовано та в позові відмовлено. Відмовлено у позові було із двох причин, перша те, що в провадженні Сокальського районного суду була справа № 454/116/15 за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності на 2/3 частини спірного будинку (реконструйовану з її участю), друга це не звернення позивачів до органів ДАБІ для введення в експлуатацію реконструйованого будинку. Ухвалою ВССУ від 20.01.2016 року рішення апеляційного суду залишено без змін. По справі за позовом дружини позивача [PERSON] № 454/116/15 рішенням Сокальського районного суду Львівської області від 14.02.2018 року визнано за [PERSON] право спільної власності на 2/3 частини будинку по [ADDRESS] та право власності на 1/3 ідеальну частину цього будинку, а також визнано право спільної власності на будівельні матеріали. Постановою Львівського апеляційного суду від 05.09.2018 року в цій частині скасовано рішення суду та [PERSON] відмовлено у задоволенні позовних вимог. Постановою Верховного Суду від 15.07.2020 року постанова апеляційного суду залишена без змін, касаційна скарга без задоволення. с. Забужжя, загальною площею 94,1кв.м., а також земельну ділянку для будівництва і обслуговування вказаного житлового будинок. В ході розгляду даної справи моя довірителька подавала заяву третьої особи з самостійними вимогами, що є аналогічними до вимог заявлених у справі 454/2178/22 , проте позов судом не розглядався, оскільки Ухвалою судді Сокальського районного суду Львівської області Струс Т.В. від 22.02.2021 р. у справі № 454/158/21 [PERSON] відмовлено у залученні її до участі у справі у якості третьої особи з самостійними вимогами щодо предмету спору, а тому вона змушена була звернутися до суду з окремим позовом, що на даний час перебуває у провадженні суду. Після набрання законної сили вказаним рішенням суду позивачі намагалися зареєструвати своє право власності на частини будинку на підставі цього рішення суду, проте державним реєстратором ЦНАП у цьому їм було відмовлено, оскільки будинок на який судом визнано за ними право власності не зберігся. З огляду на те , що станом на дату ухвалення судом вказаного рішення житловий будинок, що належав колгоспному двору [PERSON] не зберігся, а був реконструйований самочинно без отримання дозволу на початок проведення будівельних робіт його реконструкція підлягала легалізації у встановленому законом порядку. З метою усунення моєї довірительки від права на вказаний будинок відповідачі скористалися спрощеною процедурою узаконення самочинної реконструкції та шляхом подання заяви приватному нотаріусу Червоноградського районного нотаріального округу Сироїд Г.І. 13.01.2023 року провели державну реєстрацію реконструйованого будинку на підставі вищевказаного рішення суду, заяви співвласників про розподіл часток у спільній власності, серія та номер 3412-3415 від 29.12.2022р. витягу з реєстру будівельної діяльності ЄДЕССБ, серія та номер ІУ 161221212604, що приховали від суду . Тобто власниками будинку в цілому позивачі стали лише 13.01.2023р. та їх право на користування вказаним будинком як власників виникло саме з цієї дати. Відтак, на даний час частки позивачів у вказаному будинковолодінні розподілені наступним чином : [PERSON] - 3/12, [PERSON] - 5/12 , [PERSON] - 2/12 та [PERSON] - 2/12 частини. З огляду на те, що при реєстрації права власності на реконструкцію частки відповідачів, визначені за рішенням Сокальського районного суду від 02.03.2021р. не змінилися слід вважати, що участь кожного із співвласників у проведенні реконструкції відповідає розміру участі їх у праві власності, Оскільки, на час проведення реконструкції Позивач 1. перебував у зареєстрованому шлюбі з моєю довірителькою то вона як учасник спільної власності подружжя - майна набутого за час шлюбу (частини реконструйованого будинку зареєстрованого за [PERSON] під час шлюбу) має право на його частину, або ж його частина в будинку та підстава виникнення на неї права визначена не вірно. З огляду на це право власності позивачів не абсолютним, оскільки є підставі вважати протилежне. Ухвалою суду від 07.03.2024 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. В судовому засіданні представник позивачів позовні вимоги підтримав з підстав наведених у позовній заяві. Представник відповідачів в судовому засіданні позовні вимоги не визнала з підстав викладениху відзиві. Просить суд відмовити у задоволенні позову Заслухавши пояснення учасників судового засідання, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, дослідивши та перевіривши усі обставини справи, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд ухвалює рішення про наступне. Судом встановлено, що житловий будинок за адресою [ADDRESS] належить на праві спільної часткової власності позивачам. Суд враховує, що відповідно до вимог ч.1 ст. 4 ЦПК України, ч.1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Із урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа у разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Отже, при розгляді спору суд повинен встановити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від встановленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Частиною першою статті 319 Цивільного кодексу України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно з частиною першою статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до статті 391 України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна. У відповідностічастини першої статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Право власності, як суб?єктивне цивільне право, містить у своєму складі: правомочність на власні дії; правомочність вимоги від інших; та правомочність захисту. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (частина перша статті 321 ЦК України). У частині 1 статті 383 ЦК України встановлено, що власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім"ї, інших осіб. Відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Частиною 3 статті 9 ЖК УРСР передбачено, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як на підставах і в порядку, передбачених законом. Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку про доведеність факту чинення [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] перешкод позивачам у користуванні квартирою. Зважаючи на визначеність безумовного права власників на вільне розпорядження правом власності, а також беручи до уваги те, що відповідачі по справі не являються власниками даного майна, суд приходить до висновку про підставність позовних вимог, а тому позов слід задоволити. Ухвалюючи рішення про виселення відповідачів суд приймає до уваги те, що у відповідачів наявне на праві власності інше майно.

Outcome: approved