Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-12 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до Держави Україна в особі казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди. Обґрунтовує тим, що ухвалою Свалявського районного суду Закарпатської області від 22.11.2021 кримінальне провадження за обвинуваченням його у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, закрито, у зв`язку з відмовою потерпілої [PERSON] від обвинувачення у формі приватного обвинувачення. Вважає, що йому завдано моральної шкоди, яка підлягає відшкодуванню на підставі Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду». Просить стягнути солідарно з Держави Україна в особі Державної казначейської служби України за рахунок Державного бюджету України шляхом безспірного списання з єдиного казначейського рахунку та [PERSON] на його користь моральної шкоди у розмірі 117 000,00 гривень. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26 жовтня 2023 року справу № 306/2666/23 (провадження № 2/306/828/23) передано на розгляд судді Свалявського районного суду Закарпатської області Вінер Е.А. (а.с. 21). 02 листопада 2023 року суддею Свалявського районного суду Закарпатської області Вінер Е.А. винесено ухвалу про відкриття провадження у справі (а.с. 22). Представник Державної казначейської служби України надала до суду відзив, у якому заначила, що позовні вимоги є безпідставними, не підлягають задоволенню (а.с.28-35) . Адвокат позивача в судовому засіданні просив позов задоволити. Представник Державної казначейської служби України та відповідач [PERSON] у судове засідання не зявились. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку. Статтею 16 ЦК України, передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, в том числі моральної шкоди. Відповідно до ст.\~1167\~ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом. Відповідно до ч. 1 ст.\~1176\~ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян, підлягає відшкодуванню на підставі Закону України\~«Про порядок\~відшкодування шкоди,\~завданої громадянинові\~незаконними діями\~органів,\~що здійснюють\~оперативно-розшукову\~діяльність,\~органів досудового\~розслідування,\~прокуратури і\~суду» (далі - Закон). Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п. 3постанови «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995\~року №\~4 (зі змінами), під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства, моральна шкода може полягати: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Під час вирішення спорів про відшкодування шкоди доказуванню підлягають такі обставини: факт спричинення шкоди, протиправність дій заподіювана шкоди і його вина, причинний зв`язок між протиправною дією та негативними наслідками. Відсутність хоча б одного з перелічених елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду. Частиною 7 ст.\~1176\~ЦК України передбачено, що порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом. Так, п. 2 ст.\~2\~Закону передбачено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати. Ці реабілітуючі підстави, передбачено п.п. 1-3 ч. 1 ст.\~284\~КПК України та свідчать про повну невинуватість особи у вчиненні кримінального правопорушення. До нереабілітуючих підстав закриття кримінального провадження належить підстава, передбачена п. 7 ч. 1 ст. 284 КПК України, якщо потерпілий, а у випадках передбачених КПК, його представник відмовився від обвинувачення у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення. Нереабілітуючі підстави означають, що відносно особи зібрано достатньо доказів для підозри у вчиненні кримінального правопорушення, однак в силу певних обставин кримінальне провадження щодо цієї особи виключається. Судом було досліджено матеріали кримінального провадження № 306/1521/20 щодо обвинувачення [PERSON] у вчиненні кримінального проступку ,передбаченого ч.2 ст.125 КК України. 22.10.2020 обвинувальний акт у кримінальному провадженні про обвинувачення [PERSON] за ознаками кримінального правопорушення( проступку), передбаченого ч.2 ст.125 КК України скеровано до Свалявського районного суду Закарпатської області для розгляду по суті. Під час судового розгляду 22.11.2021 потерпіла [PERSON] заявила, що відмовляється від обвинувачення та просила закрити кримінальне провадження. Свалявським районним судом Закарпатської області 22.11.2021 постановлено ухвалу про закриття кримінального провадження про обвинувачення [PERSON] у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.2 ст.125 КК України в звязку із відмовою потерпілої [PERSON] від обвинувачення. 28 вересня 2022 року Закарпатським апеляційним судом постановлено ухвалу, згідно якої ухвалу Свалявського районного суду Закарпатської області 22.11.2021 залишено без змін. Згідно п. 7 ч. 1 ст. 284 КПК України, кримінальне провадження закривається у разі, якщо потерпілий відмовився від обвинувачення у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення. Відповідно до ст. 477 КПК України, кримінальним провадженням у формі приватного обвинувачення є провадження, яке може бути розпочате слідчим, дізнавачем, прокурором лише на підставі заяви потерпілого щодо кримінальних правопорушень, зокрема, за ст. 125 КК України. Враховуючи, що кримінальне провадження відносно [PERSON] закрито у зв`язку із відмовою потерпілого від обвинувачення (нереабілітуюча обставина), право на відшкодування шкоди в порядку і розмірах, передбачених п. 2 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями\~органів,\~що здійснюють\~оперативно-розшукову\~діяльність,\~органів досудового\~розслідування,\~прокуратури і\~суду» відсутні. Відмова потерпілого, а у випадках, передбачених цим Кодексом, його представника від обвинувачення є безумовною підставою для закриття кримінального провадження у формі приватного обвинувачення (ст.26 КПК України). Згідно з пунктом 3 Положення про застосування Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду», затвердженого наказом Міністерства юстиції України, Генеральної прокуратури України та Міністерства фінансів України від 04 березня 1996 року № 6/5/3/41, право на відшкодування шкоди у громадянина, який був незаконно засуджений судом, виникає у випадку повної його реабілітації. Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 18.11.2020 у справі № 199/7894/19, право на відшкодування шкоди у громадянина, який був незаконно засуджений судом, виникає у випадку повної його реабілітації, а закриття кримінального провадження у зв`язку відмовою потерпілого від обвинувачення не є реабілітуючою підставою та не виправдовує особу, яка вчинила діяння, а тому не є підставою для відшкодування моральної шкоди за вказаним Законом. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення. У відповідності до вимог ст. 141 ЦПК УКраїни, у разі відмови в задоволенні позову судові витрати по справі залишаються за позивачем.

Outcome: dismissed