Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-15 00:00:00

Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» звернулось до суду із позовною заявою до [PERSON] про витребування транспортних засобів: Fiat Fiorino (2015 року випуску; номер кузова (шасі): [NUMBER] ; державний номерний знак: [NUMBER] ) та Citroen Nemo (2015 року випуску; номер кузова (шасі): [NUMBER] ; державний номерний знак: [NUMBER] ), які були передані [PERSON] на підставі договору фінансового лізингу № ІFH0A!00000711 від 27.11.2019 року, а також стягнення з [PERSON] на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за лізинговими платежами за договором фінансового лізингу №IFH0A!00000711 від 27.11.2019 року, яка утворилась станом на 01 грудня 2023 року, у розмірі 14977 гривень 27 копійок, з яких: 9544 гривні 03 копійки - це платіж з відшкодування частини вартості предмета лізингу; 5433 гривні 24 копійки\~- це платіж за отримане в лізинг майно. В судове засідання сторони не з`явились, причини неявки суду не повідомили. Представник позивача просив розглянути справу без участі представника позивача. У випадку неявки відповідача, не заперечував проти розгляду справи у заочному порядку та ухвалення заочного рішення. Відповідач у встановлений йому строк правом на подачу відзиву на позов не скористався. За таких обставин, а також в силу положень частини другої статті 247 Цивільного процесуального кодексу України (надалі за текстом - ЦПК України) розгляд справи здійснювався за відсутності учасників справи, а фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Тому суд, на підставі частини 1 статті 280 ЦПК України, здійснював розгляд справи за відсутності відповідача, на підставі наявних у справі доказів (у заочному порядку), про що судом була постановлена ухвала без виходу до нарадчої кімнати. Стислі позиції учасників. Аргументи позивача. Між позивачем та відповідачем було укладено договір фінансового лізингу, за яким відповідачу було передано у лізинг два транспортні засоби, за які він повинен був сплачувати щомісячно лізингові платежі, у складі яких платіж з відшкодування вартості предмета лізингу та платіж за отримане в лізинг майно, тобто у користування ним. Але оскільки свій обов`язок по сплаті вказаних платежів він почав не виконувати, у позивача виникло право витребування обох транспортних засобів та право вимоги щодо сплати заборгованості по сплаті вказаних платежів. Аргументи відповідача. Правом на подачу суду відзиву на позов та/або будь-яких доказів не скористався. Оцінка суду щодо фактів. 27.11.2019 року, [PERSON] ( [INFO] , реєстраційний номер облікової картки платника податків: [NUMBER] , зареєстроване місце проживання: [ADDRESS] ) та Акціонерне товариство комерційний банк "ПриватБанк" (ідентифікаційний номер: 14360570; адреса місцезнаходження: м.Київ,вул.Грушевського,1д) уклали та нотаріально посвідчили договір фінансового лізингу №IFH0A!00000711 (а.с.16-17,18-20,22-36). І за цим договором, банк (як лізингодавець) взяв на себе обов`язок набути у власність вказані лізингоодержувачем ( [PERSON] ) транспортні засоби (предмет лізингу), згідно Специфікації (Додаток 1), і надати йому це майно за плату в тимчасове користування, а лізингоодержувач зобов`язується прийняти предмет лізингу та сплачувати лізингові платежі та платежі пов`язані з відшкодуванням витрат лізингодавця, пов`язані з виконанням договору (Додаток 2). Згідно з Додатком 1 до Договору, транспортними засобами є Fiat Fiorino (2015 року випуску; номер кузова (шасі): [NUMBER] ) та Citroen Nemo (2015 року випуску; номер кузова (шасі): [NUMBER] ), які АТ "Приват Банк" передав [PERSON] за Актом прийому передачі 29.11.2019 року, які останній прийняв (а.с.34,36). Згідно з Додатком 2 до Договору, кожного місяця, починаючи з 28 числа грудня 2019р. [PERSON] повинен був сплачувати, кожного 28-го числа, АТ "Приват Банк" 5750 гривень лізингових платежів, які складаються з: платежу з відшкодування частини вартості предмета лізингу та платежу за отримане в лізинг майно (він же - платіж за користування ним), окрім останнього платежа: 26.11.2024р. у розмірі 4625грн.18коп. (а.с.35). Проте, з огляду на виписку по рахунку [PERSON] , останній свій обов`язок по сплаті щомісячних лізингових платежів у строки та розмірах, передбачених Договором нележним чином не виконував, оскільки сплачував грошові кошти щомісяця, але у менших розмірах. При цьому останній платіж мав місце 10.07.2023 року (а.с.51-52,53-94,95-96,97-99). У зв`язку із чим, 28.03.2023р. АТ "Приват Банк" надіслав на поштову адресу (цінним листом, з описом вкладення) [PERSON] письмове повідомлення про настання події дефолту, зокрема вказано про необхідність повернення предмета лізингу та сплати боргу по лізингових платежах, а 08.09.2023р. надіслано письмове повідомлення про розірвання договору (а.с.39-43,44-50). І за розрахунком АТ "Приват Банк" у [PERSON] утворилась заборгованість за лізинговими платежами за договором фінансового лізингу №IFH0A!00000711 від 27.11.2019 року, яка станом на 01 грудня 2023 року склала 14977 гривень 27 копійок, з яких: 9544 гривні 03 копійки - це платіж з відшкодування частини вартості предмета лізингу; 5433 гривні 24 копійки\~- це платіж за отримане в лізинг майно (а.с.100-102). Оцінка суду щодо правовідносин сторін. Встановлені судом обставини прямо вказують на те, що між позивачем та відповідачем виникли цивільні зобов`язальні (зокрема, договірні) правовідносини у сфері фінансового лізингу, в межах яких між позивачем та відповідачем виник спір щодо права позивача витребувати своє майно та отримати сплату боргу у виді лізингових платежів. Оцінка суду щодо права. Положення пункту 1 та 22 частини 1 статті 92 Конституції України гарантують, що права людини і громадянина, його основні обов`язки, а також засади цивільно-правової відповідальності визначаються виключно законами України. Зокрема, положення частини першої статті 509 Цивільного кодексу України (надалі за текстом - ЦК України) визначають, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. При цьому, в силу положень частини другої статті 509, пункту першого частини другої статті 11 та частини першої статті 629 ЦК України зобов`язання можуть виникати з договорів, які стають обов`язковими для виконання сторонами, що їх уклали. Як вже вказувалось, позивач та відповідач уклали між собою договір фінансового лізингу, за яким відповідач узяв на себе зобов`язання сплачувати лізингові платежі та платежі, пов`язані з відшкодуванням витрат лізингодавця, пов`язані з виконанням договору на умовах Додатку 2. І згідно з Додатком 2 до Договору, кожного місяця, починаючи з 28 числа грудня 2019р. [PERSON] повинен був сплачувати, кожного 28-го числа, АТ "Приват Банк" 5750 гривень лізингових платежів, які складаються з: платежу з відшкодування частини вартості предмета лізингу та платежу за отримане в лізинг майно (він же - платіж за користування ним), окрім останнього платежа: 26.11.2024р. у розмірі 4625грн.18коп. Але, за розрахунком АТ "Приват Банк" у [PERSON] утворилась заборгованість за лізинговими платежами за Договором, яка станом на 01 грудня 2023 року склала 14977 гривень 27 копійок, з яких: 9544 гривні 03 копійки - це платіж з відшкодування частини вартості предмета лізингу; 5433 гривні 24 копійки\~- це платіж за отримане в лізинг майно. А п.8.2.1. Договору сторони передбачили, що у разі настання Події Дефолту (прострочка виконання фінансових зобов`язань за Договором 30 днів - п.8.1.) лізингоодержувач зобов`язаний доставити предмет лізингу за адресою та у строк, визначений лізингодавцем у повідомленні про дефолт. Іншими словами, позивач та відповідач визначили, що у разі прострочки виконання фінансових зобов`язань за Договором на 30 днів - предмет лізингу, а це дві вказані вище машини, підлягають поверненню позивачу. Надані позивачем виписки вказують на те, що відповідач до моменту направлення йому повідомлення про подію дефолту дійсно прострочив виконання своїх фінансових зобов`язань за договором більше ніж на 30 днів, але предмет лізингу, у добровільному порядку, який на праві власності за Договором залишився у позивача, так і не повернув. Положення ч.1 ст.1212 ЦК України передбачають, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Тож зважаючи на це та вказані вище положення Договору, суд вважає, що право власності позивача на транспортні засоби Fiat Fiorino (2015 року випуску; номер кузова (шасі): [NUMBER] ; державний номерний знак: [NUMBER] ), а також транспортний засіб: Citroen Nemo (2015 року випуску; номер кузова (шасі): [NUMBER] ; державний номерний знак: [NUMBER] ) дійсно порушується і порушується саме відповідачем, який втратив підставу для володіння цим майном, але не повертає його власнику. І тому зазначене право позивача підлягає судовому захисту шляхом витребування зазначеного майна. Положення ч.7 ст.17 Закону України "Про фінансовий лізинг" передбачено, що лізингодавець має право стягнути з лізингоодержувача заборгованість із сплати лізингових платежів на дату розірвання договору. Відповідно до повідомлення позивача, він розірвав Договір в односторонньому порядку з 29.09.2023 року, і станом на цю дату, а також станом на 01.12.2023 року, заборгованість зі сплати лізингових платежів склала: 14977 гривень 27 копійок, з яких: 9544 гривні 03 копійки - це платіж з відшкодування частини вартості предмета лізингу; 5433 гривні 24 копійки\~- це платіж за отримане в лізинг майно. І цей борг позивач отримав право вимагати з 29.09.2023 року, і оскільки станом на 01.12.2023 року ця заборгованість не була сплачена, і доказів про сплату відповідачем не надано суд вважає, що право позивача на сплату цього боргу відповідачем дійсно порушується останнім, і тому воно підлягає судовому захисту шляхом стягнення цього боргу з відповідача. Отже, позовні вимоги підлягають задоволення повністю. Оцінка суду щодо судових витрат. В силу положень частини 1 статті 133 і пункту 1 частини 3 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких відносяться і витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до частини першої\~статті 141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. А згідно з пунктом 1 частини 2 статті 141 ЦПК України, інші витрати, пов`язані з розглядом справи (до яких відносяться і витрати на професійну правничу допомогу) покладаються у разі задоволення позову на відповідача. З огляду на це та те, що позовні вимоги підлягають задоволенню повністю, а сплачений позивачем судовий збір документально підтверджений і складає 3774 гривні 93 копійки (а.с.11), він підлягає стягненню з відповідача на користь позивача у вказаному розмірі. Отже,

Outcome: approved