Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-20 00:00:00

У березні 2021 року ТОВ «ФК «Стандарт Кепітал» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення трьох процентів річних. В обґрунтування позову зазначає, що рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 18.03.2011 року стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 180 284 доларів США 65 центів, що станом на 08.07.2010 року еквівалентно 1 425 546 грн. 77 коп. Додатковим рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 26.06.2012 року стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість за кредитним договором та додатковою угодою № 1 до кредитного договору від 30.01.2009 року у розмірі 13 152 доларів США 84 центи, що станом на 20.02.2011 року еквівалентно 107 314 грн. 92 коп. 08.12.2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта Банк» укладено договір купівлі-продажу прав вимог, відповідно до вимог якого право вимоги за кредитним договором, укладеним [PERSON] з ПАТ «УкрСиббанк», перейшло до ПАТ «Дельта Банк». 17.06.2020 року між ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «ФК «Стандарт Кепітал» укладено договір про відступлення прав вимоги № 2260/К, відповідно до умов якого «ФК «Стандарт Кепітал» набуло право грошової вимоги до [PERSON] за кредитним договором. Оскільки вищевказані рішення суду відповідачкою не виконуються, «ФК «Стандарт Кепітал», уточнивши позовні вимоги, просить суд стягнути на його користь з [PERSON] три проценти річних у розмірі 17 222 доларів США 65 центів. Заочним рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 13.09.2021 року позов задоволено. Ухвалою суду від 27.03.2024 року заочне рішення скасовано та призначено справу до розгляду. У поданій заяві про перегляд заочного рішення [PERSON] зазначає про неправомірність нарахування трьох процентів річних у доларах США, оскільки рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 18.03.2011 року та додатковим рішенням від 26.06.2012 року у вказаній справі визначено еквівалент заборгованості у гривні, чим трансформовано її зобов`язання в національну валюту України. Крім того зазначає, що до ТОВ «ФК «Стандарт Кепітал» не перейшло право вимоги за вищевказаними рішеннями, оскільки сплив строк пред`явлення виконавчого документа до виконання. Представник ТОВ «ФК «Стандарт Кепітал» у судовому засіданні позов підтримав, просив позовні вимоги задовольнити, посилаючись на викладені у позовній заяві обставини. Представник відповідача у судовому засіданні просили відмовити у задоволенні позову повністю, посилаючи на його необґрунтованість та безпідставність. Заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про задоволення позову, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частиною 1 ст. 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненнями особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених законом. Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом (ч. 2 ст. 82 ЦПК України). Судом установлено, що рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 18.03.2011 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 25.05.2011 року, позов ПАТ «УкрСиббанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено: стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ «УкрСиббанк» в рахунок стягнення заборгованості по кредиту 180 284 доларів США 65 центів, що еквівалентно 1 425 546 грн. 77 коп., судовий збір в розмірі 1 700 грн. та 120 грн. на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи судом, а всього 1 428 946 грн. 77 коп. (т. 2 а.с. 98-101). Цим судовим рішенням установлено й відповідно до ч. 2 ст. 82 ЦПК України доказуванню не підлягає те, що 19.03.2008 року між ПАТ «УкрСиббанк» та [PERSON] укладено договір № 11317198000, строком дії до 19.03.1937 року на загальну суму 158 000 доларів США із розрахунку 12,4 відсотки річних за час фактичного користування кредитом. Видача кредиту підтверджується випискою по особовому рахунку, [PERSON] не виконала взятих на себе за умовами договору зобов`язань. Заборгованість по кредитну станом на 08.07.2010 року становить 180 284 долари США 65 центів, що еквівалентно 1 425 546 грн. 77 коп., в тому числі непогашена частина кредиту - 1 213437 грн. 33 коп., несплачених відсотків - 191 477 грн. 20 коп., пені за прострочення сплати кредиту - 525 грн. 28 коп., пені за прострочення сплати відсотків - 20 106 грн. 96 коп. Додатковим рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 26.06.2012 року стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ «УкрСиббанк» суму боргу за договором про надання споживчого кредиту та додатковою угодою № 1 від 30.01.2009 року в сумі 13 512, 84 доларів США, що за курсом НБУ станом на 20.02.2011 рік становить 107 314 грн. 92 коп. (т. 2 а.с. 102, 103). Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 21.10.2016 року, залишеною без змін ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 01.12.2016 року, замінено стягувача за виконавчимилистами, виданими на підставі рішення Голосіївського районного суду міста Києва по справі за позовом ПАТ «УкрСибанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, а саме стягувача ПАТ «УкрСиббанк» на стягувача ПАТ «Дельта банк». Згідно свідоцтва про зміну імені від 16.11.2016 року серії [NUMBER] , [PERSON] змінила прізвище на Проскура (т. 1 а.с. 168). Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 19.02.2018 року ПАТ «Дельта банк» відмовлено в поновленні строку на подання виконавчих листів за рішенням суду від 18.03.2011 року та додатковим рішенням суду від 26.06.2012 року відмовлено. 17.06.2020 року між ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «ФК «Стандарт Кепітал» укладено договір про відступлення прав вимоги № 2260/К, відповідно до умов якого право вимоги до [PERSON] за кредитним договором № 11317198000 від 19.03.2008 року перейшло до ТОВ «ФК «Стандарт Кепітал» (т. 1 а.с. 7-12). З наданого позивачем розрахунку заборгованості трьох процентів річних за період з 11.03.2018 року по 31.12.2019 року вбачається, що три проценти річних від простроченої суми заборгованості у розмірі 191 188 доларів США 18 центів становить 10 387 доларів США 02 центи (191 188 доларів США 19 центів х 3% х 661 : 365 : 100), за період з 01.01.2020 року по 31.12.2020 року - 5 735 доларів США 65 центів (191 188 доларів США 19 центів х 3% х 366: 365 : 100), за період з 01.01.2021 року по 11.03.2021 року - 1 099 доларів США 99 центів (191 188 доларів США 19 центів х 3% х 70 : 365 : 100). Зобов`язання виникають із підстав, передбачених статтею 11 ЦК України, зокрема договорів. За змістом ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Статтею 525 ЦК визначено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 599 ЦК України зобов`язання, зокрема, припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України в разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Відтак положення зазначеної норми права передбачають, що зобов`язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду. Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 30.03.2016 року у справі №6-2168цс15, а також у постанові Верховного Суду від 19.03.2018 року у справі №718/2080/17-ц. При цьому вказана норма права не обмежує права кредитора звернутися до суду за захистом свого права, якщо грошове зобов`язання не виконується й після вирішення судом питання про стягнення основного боргу. Тобто, чинне законодавство не пов`язує припинення зобов`язання з ухваленням судового рішення чи відкриттям чи відсутністю виконавчого провадження з його примусового виконання, а наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов`язань та не виключає його відповідальності за порушення строків розрахунків, що дає підстави дійти висновку про те, що втрата кредитором права примусового виконання рішення суду не позбавляє його можливості порушувати вимогу про нарахування інфляційних втрат та трьох процентів річних на суму неповернутого боргу. При цьому, відповідно до правового висновку, висловленого у постанові Великої Палати Верховного Суду у справі № 761/12665/14-ц від 04.07.2018 року, у разі ухвалення судом рішення про стягнення боргу в іноземній валюті стягувачу має бути перерахована саме іноземна валюта, визначена судовим рішенням, а не її еквівалент у гривні. Перерахування суми у національній валюті України за офіційним курсом НБУ не вважається належним виконанням. Таким чином, при обрахунку трьох процентів річних за основу має братися прострочена сума, визначена у договорі чи судовому рішенні, а не її еквівалент у національній валюті України. Вказаний висновок також міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 року № 464/3790/16. Враховуючи, що під час судового розгляду установлено, що ТОВ «ФК «Стандарт Кепітал» перейшло право вимоги за кредитним договором зобов`язання за яким відповідачкою не виконано, суд дійшов висновку про обґрунтованість вимог позову про стягнення з неї відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦПК України трьох процентів річних від простроченої суми у валюті зобов`язання. Оскільки позовні вимоги підлягають задоволенню, відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати у вигляді судового збору підлягають стягненню з відповідачки.

Outcome: approved