Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-21 00:00:00

У квітні 2024 року товариство з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» звернулось до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] про стягнення з них солідарно 3% річних в сумі 49\~053,88 грн. та інфляційних витрат в сумі 152\~896,60 грн. та судових витрат. В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що рішенням суду Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 17 лютого 2015 року стягнуто з [PERSON] , [PERSON] в солідарному порядку на користь ТОВ «Кей-Колект» заборгованість за кредитним договором №11141544000 від 16 квітня 2007 року в сумі 22\~431,21 доларів США, що еквівалентно по курсу НБУ станом на 16 травня 2015 року 354\~367,83 грн. та 3654 грн. судового збору. Проте, рішення суду відповідачами не виконано, борг не повернуто, а тому відповідно до ст.625 ЦК України, з урахуванням вимог Постанови КМУ «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої SARS-CoV-2» від 11 березня 2020 року щодо продовження строків позовної давності на строк дії карантину з 12.03.2020 року до 30.06.2023 року, Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» щодо можливості списання кредитодавцем неустойки (штрафу та пені), нарахованої включно до 24 лютого 2022 року, просить стягнути з відповідачів 3 % річних від простроченої суми боргу (358021,83 грн) за період з 01 серпня 2017 року по 23 лютого 2022 року, що становить 49\~053,88 грн., а також інфляційні витрати за цей же період в сумі 152\~896,60 грн. У судове засідання представник позивача не з`явився, подав заяву про розгляд справи у його відсутності. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] , які належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, до суду не з`явились, причини неявки не повідомили, відзив на позов не подали. Оскільки сторони в судове засідання не з`явились, у відповідності до ч.2\~ст.247 ЦПК України\~фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши письмові докази по справі, приходить до висновку про відмову у задоволенні позову з огляду на наступне. Відповідно до\~ст. 2 ЦПК України\~завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частиною 1\~ст. 13 ЦПК України\~встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненнями особи, поданими відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом. Згідно зі\~ст. 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених законом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом (ч. 4\~ст. 82 ЦПК України). \~Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Відповідно до ч. 2\~ст. 77 ЦПК України\~предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Предметом доказування у кожній справі є факти, які становлять основу заявлених вимог і заперечень проти них або мають інше значення для правильного розгляду справи і підлягають встановленню для прийняття судового рішення. Відповідно до ч. 1\~ст. 509 ЦК України\~зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. У відповідності до положень статей\~525,\~526 ЦК України\~зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Судом установлено, що заочним рішенням Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 17 лютого 2015 року, яке набрало законної сили, ухвалено стягнути з [PERSON] , [PERSON] в солідарному порядку на користь ТОВ «Кей-Колект» заборгованість за кредитним договором №11141544000 від 16 квітня 2007 року в сумі 22\~431,21 доларів США, що еквівалентно по курсу НБУ станом на 16 травня 2015 року 354\~367,83 грн. та 3654 грн. судового збору. Звертаючись з позовом про стягнення відповідно до ст.625 ЦК України 3% річних та інфляційних витрат за період з 01 серпня 2017 року по 23 лютого 2022 року на суму боргу 358021,83 грн., стягнутої за рішенням Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 17 лютого 2015 року, ТОВ «Кей-Колект» вказувало, що відповідачі вказане рішення суду не виконали та борг не повернули. Відомості про хід виконання вказаного рішення суду позивачем не надано та в матеріалах справи відсутні. Перевіряючи обґрунтованість та доведеність позовних вимог, суд приймає до уваги те, що відповідно до положень ч. 2\~ст. 625 ЦК України\~на боржника за прострочення виконання грошового зобов`язання покладається обов`язок сплатити кредитору на його вимогу суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Проценти, встановлені\~статтею 625 ЦК України, підлягають стягненню саме при наявності протиправного невиконання (неналежного виконання) грошового зобов`язання. Тобто, проценти, що стягуються за прострочення виконання грошового зобов`язання за частиною 2\~статті 625 ЦК України\~є спеціальним видом відповідальності за таке порушення зобов`язання. Велика Палата Верховного Суду вже звертала увагу, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних відповідно до\~статті 625 ЦК України\~є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Подібні висновки сформульовані, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справах № 703/2718/16-ц та № 646/14523/15-ц. В ході розгляду справи було встановлено, що доказів на підтвердження неналежного виконання відповідачем своїх зобов`язань, зокрема, після ухвалення судового рішення, та фактичного неповернення коштів в рамках відкрито виконавчого провадження з примусового виконання зазначеного судового рішення, стороною позивача суду надано не було. Виконання рішення суду є невід`ємною частиною права на справедливий суд. Судові рішення є обов`язковими до виконання на всій території України. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд. Відповідно до ст.1 Закону України «Про виконавче провадження»\~(далі Закон) визначено, що виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених\~Конституцією України, цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до Закону підлягають примусовому виконанню. Виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого документу, що видається судом, який розглядав справу як суд першої інстанції. За загальними правилами, виконання рішення суду здійснюється державним виконавцем на підставі виконавчого документу за заявою стягувача. Пред`явлення виконавчого документа до виконання є правом стягувача та свідчить про його намір отримати виконання за рішенням суду. Разом з тим, пред`явивши вказаний позов, позивачем не надано жодних доказів наявності протиправного невиконання (неналежного виконання), судового рішення від 17 лютого 2015 року, за яким на користь позивача були стягнуті кошти з огляду на неналежне виконання відповідачем договірних зобов`язань, а також початку строку, з якого зобов`язання уважається простроченим, саме з 01 серпня 2017 року, а тому пред`явлені позовні вимоги за наведених в позові підстав, на думку суду, є передчасними. При цьому суд також звертає увагу, що позовні вимоги в частині стягнення інфляційних витрат на суму боргу, визначеному в іноземній валюті є, крім того, безпідставними. Так Верховний суд неодноразово звертав увагу, що суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення частини першої статті 1046 ЦК України, а також частини першої статті 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України (див. висновки, викладені у\~постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 у справі № 373/2054/16-ц). За статтею 1 Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання. Оскільки індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, то частина друга статті 625 ЦК України щодо сплати заборгованості з урахуванням установленого індексу інфляції поширюється\~лише на випадки прострочення\~виконання грошового зобов`язання,\~яке визначене договором у національній валюті\~-\~гривні. Відповідно до правового висновку, зазначеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 року у справі №761/12665/14-ц, у разі ухвалення судом рішення про стягнення боргу в іноземній валюті стягувачу має бути перерахована саме іноземна валюта, визначена судовим рішенням, а не її еквівалент у гривні. Перерахування суми у національній валюті України за офіційним курсом Національного Банку України не вважається належним виконанням. Норми ч. 2 ст. 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов`язання, визначеного у гривнях. Відтак, ураховуючи, що кредитним договором №11141544000 сума позики визначена в іноземній валюті, заборгованість за яким стягнута рішенням Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 17 лютого 2015 року в іноземній валюті, вимоги позивача щодо стягнення інфляційних витрат на суму боргу за цим договором не ґрунтуються на вимогах Закону. З огляду на викладене, приймаючи до уваги те, що в ході розгляду справи стороною позивача не доведено достатніми доказами факт протиправного невиконання (неналежного виконання), фактично ухилення відповідачів від виконання зобов`язання, в зокрема неналежного виконання рішення суду та неповернення коштів за укладеним договором після його ухвалення, суми боргу, а тому достатніх підстав для стягнення із відповідачів на користь позивача 3% річних в порядку ч. 2\~ст. 625 ЦК України, суд не вбачає, в зв`язку з чим в задоволенні позовних вимог слід відмовити. Відповідно до ст.141 ЦПК України судові витрати у разі відмови в позові покладаються на позивача. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed