Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-14 00:00:00

29.03.2023\~представник позивача АТ КБ «Приватбанк» Дашко В.М., який діє на підставі довіреності, звернувся до Ленінського районного суду м.Харкова з позовною заявою до [PERSON] , в якій просить стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором про надання банківських послуг №б/н від 29.04.2008\~року у розмірі 31\~314,06 грн., яка станом на 13.02.2023\~складається з наступного: 25850,72 грн. - заборгованість за кредитом,\~5463,34 грн. - заборгованість за відсотками за користування кредитом та судові витрати у розмірі\~2684,00 грн.\~ В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що АТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] 29.04.2008\~року уклали договір № б/н, відповідно до якого [PERSON] отримав кредитні кошти у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну кредитну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом. До того ж, 08.04.2008\~року відповідач [PERSON] підписав Довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та підтвердив, що ознайомлений з фінансовими умовами та прикладами розрахунку суми плати за використання кредитних коштів. Банком на підставі Договору про надання банківських послуг відкрито картковий рахунок із початковим кредитним лімітом у розмірі 5\~000 грн., а відповідачу надано у користування кредитну картку. У подальшому розмір кредитного ліміту збільшився до 37\~000 грн., що підтверджується довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку. Позивач вказує, що свої зобов`язання за кредитним договором виконав у повному обсязі.\~ Відповідач, у свою чергу, зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконує, не вносить грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами, у зв`язку з чим і утворилася заборгованість, яка станом на 13.02.2023\~становить 31\~314,06 грн., яка складається з: 25\~850,72 грн. заборгованість за кредитом, 5\~463,34 грн. заборгованість за відсотками за користування кредитом. 30.03.2023\~ухвалою суду прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження, призначено судове засідання (Том-1, а.с.81). 23.05.2023\~ухвалою суду постановлено про заочний розгляд справи (Том-1, а.с.93). 23.05.2023\~заочним рішенням Ленінського районного суду м.Харкова позовні вимоги АТ КБ «Приватбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором б/н від 29.04.2008\~задоволено, стягнуто з [PERSON] на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором б/н від 29.04.2008\~в сумі 31\~314,06 грн., що складається із заборгованості за кредитом в сумі 25\~850,72 грн., заборгованості за відсотками за користування кредитом в розмірі 5 4363,34 грн. та судовий збір в сумі 2\~684,00 грн. (Том-1, а.с.94-96). 16.10.2023\~ухвалою Ленінського районного суду м.Харкова прийнято до розгляду заяву [PERSON] про перегляд заочного рішення по цивільній справі №642/1547/23 (Том-1, а.с.112). 27.10.2023\~ухвалою Ленінського районного суду м. Харкова скасовано заочне рішення Ленінського районного суду м.Харкова від 23.05.2023, призначено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін (Том-1, а.с.119-120). 08.11.2023\~від представника позивача АТ КБ «Приватбанк» - Меркулової В.В. надійшов відзив на заяву про перегляд заочного рішення, в якому вона просить відмовити в задоволенні заяви про перегляд заочного рішення, оскільки відповідач [PERSON] був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, проте від нього не надійшло жодних клопотань, заперечень чи інших документів щодо розгляду даної справи та не просив відкласти розгляд справи за поважністю причини не прибуття на зазначені дати судового розгляду. Зазначає, що відповідачем не надано належних доказів щодо неукладення кредитного договору, а також доказів, які б підтверджували факт належного виконання зобов`язань за договором. Також зазначає, що для скасування заочного рішення необхідно надати докази, які не досліджувались судом при ухваленні заочного рішення та мали істотне значення для правильного вирішення справи (Том-1, а.с.123-138). Ухвалою Ленінського районного суду м.Харкова від 25.12.2023\~витребувано у АТ КБ «Приватбанк» виписки по рахунках обліку заборгованості за кредит договором №б/н від 29.04.2008\~за період з 29 квітня\~2008\~року по 13 лютого\~2023\~року включно, в розрізі обліку заборгованості по кредиту, простроченому кредиту, процентах,\~\~прострочених процентах, комісії, простроченій комісії, пені з урахуванням переносів (включно з періодами до/після переносу сальдо) у зв?язку зі зміною плану рахунків; щоденні оборотно-сальдові відомості (за дні, коли наявний рух коштів) за період з 29 квітня\~2008\~року по 13 лютого\~2023\~року по аналітичних рахунках, що були задіяні в обліку кредиту по клієнту за кредитним договором №б/н від 29.04.2008\~року (Том-1, а.с. 155). 18.01.2024\~до Ленінського районного суду м.Харкова надійшла заява позивача АТ КБ «Приватбанк» про зменшення розміру позовних вимог, в яких позивач просить стягнути з [PERSON] на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованість за договором №б/н від 29.04.2008\~в розмірі 27\~518,06 грн., яка складається з: 25\~850,72 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту,\~1667,34 грн. - заборгованість за простроченими відсотками, а також понесені позивачем судові витрати (Том-2, а.с.1-24). 18.01.2024\~від представника позивача АТ КБ «Приватбанк» - Меркулової В.В. надійшли заперечення, в яких вона просить задовольнити вимоги банку в повному обсязі, оскільки до суду надано виписку з карткового рахунку, де чітко прослідковується, що відповідачу було встановлено кредитний ліміт та вбачається, що відповідач користувався грошима, отримував кошти через банкомат, здійснював розрахунки через термінали в касах магазинів, а отже й отримав кредитну картку «Універсальна», оскільки проведення вказаних операцій є неможливим без наявності картки. Зазначає, що відповідачем не доведено відсутність заборгованості та виконання умов договору належним чином, а тому вимоги позовної заяви підлягають задоволенню в повному обсязі (а.с.25-56). В судовому засіданні представник позивача АТ КБ «Приватбанк» - Коробченко М.Ю. позовні вимоги підтримала в повному обсяі, просила суд їх задовольнити та стягнути з [PERSON] на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за договором №б/н від 29.04.2008\~в розмірі 27\~518,06 грн., яка складається з: 25\~850,72 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту,\~1667,34 грн. - заборгованість за простроченими відсотками, а також понесені позивачем судові витрати. Пояснила, що довідка про видані картки надана разом з позовною заявою формується автоматично та прописується б/н, до того банк надав виписку по картковому рахунку, у якій міститься вся необхідна інформація інформація по використанню карткового рахунку саме з дати старту рахунку, при цьому зазначені операції, що вчинялись за допомогою кредитних карток, які вказані в довідці про видані картки, тому банк надав належний доказ наявності заборгованості, що також доказує користування рахунком та кредитним лімітом за допомогою вказаних у довідці кредитних карток. Також пояснила, що датою укладання договору є дата саме відкриття рахунку - 29.04.2008, яка зазначена в розділі відмітки банку, розрахунок заборгованості починається з 07.05.2008, коли відповідач [PERSON] розпочав користуватися карткою, що підтверджується випискою. Виконання позичальником умов кредитного договору свідчить про його волю до настання відповідних правових наслідків, передбачених кредитним договором, оскільки з моменту оформлення кредитного договору пройшло 15 років, але ніяких письмових заяв або клопотань про розірвання договору до банку від нього не надходило. Також позичальник не звертався в банк за фактом неправильного нарахування відсотків, що свідчить про те, що він зав про розмір процентних ставок і повністю з ними погодився, про що свідчить факт підписаного договору та перевипуск карток, користування кредитними грошима та сплачував проценти за користування кредитом. Таким чином, заперечення представника відповідача ґрунтуються лише на припущеннях та ним фактично не надано доказів своїх тверджень. Представник відповідача [PERSON] - адвокат Іванюченко В.В. в судовому засіданні надав пояснення за обставинами справи, просив\~\~суд повністю відмовити у задоволенні позовних вимог, так як\~\~позивачем не надані належні та достовірні докази розміру заборгованості. Вказав, що позивач, надаючи до суду документи, якими підтверджує наявність заборгованості, не визначає зміст операції, самостійно вносить виправлення в зміст та обсяг операції, що відповідно до Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 04 липня\~2018\~року №75 не допускається. З наданих позивачем розрахунків та виписок вбачається, що розмір заборгованості відповідача за кредитним договором визначено з урахуванням неустойки, зокрема пені, штрафів, комісії за обслуговування (членські внески), а також процентів відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України, які нараховані згідно з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а тому ці розрахунки, як і виписки не є належним доказом щодо розміру коштів, які фактично отримані позичальником, та його заборгованості. Протягом дії договору банк змінював та підвищував відсоткову ставку за кредитом в одностронньому порядку без належного повідомлення позичальника про це. Окрім цього, з матеріалів справи не вбачається, що саме ці умови та правила надання банківських послуг були надані відповідачу, оскільки умови та правила надання банківських послуг не містять підпису відповідача, а матеріали справи не містять Витягу з «Тарифів». У заяві про приєднання до «Умов та правил надання банківських послуг в ПАТ КБ «ПриватБанк» відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов?язання. Посилання позивача на те, що відповідач був ознайомлений з паспортом споживчого кредиту, який містив розмір процентної ставки, не можуть бути взяті до уваги, оскільки підписання паспорту споживчого кредиту споживачем не означає укладення договору про споживчий кредит та дотримання його форми, адже у паспорті не відбувається фіксація волі сторін та його змісту. Доводи банку про те, що паспорт споживчого кредиту є невід?ємною складовою частини кредитного договору з огляду на згоду позичальника з умовами кредитування, яка підтверджена його підписом також не заслуговують на увагу, оскільки вказаний паспорт був підписаний 14.03.2022\~та не стосується умов договору №б/н від 29.04.2008, паспорт не містить підпису відповідача на всіх його листах, тому вказана інформація не може свідчити про узгодження умов кредитного договору між сторонами, так як підпис позичальника міститься лише на одній сторінці, де зазначені інформаційні дані. Також пояснив, що підписання паспорта споживчого кредиту, який містить узагальнену інформацію про умови кредитування щодо різних типів кредитних продуктів, є передумовою укладення кредитного договору з позичальником, оскільки передбачає проведення оцінки кредитодавцем кредитоспроможності споживача і цей документ не є складовою укладеного договору, банк на виконання умов ЗУ «Про споживче кредитування» ознайомив відповідача, як споживача, з інформацією, необхідною для порівняння різних пропозицій кредитодавця з метою прийняття ним обґрунтованого рішення про укладення відповідного договору, вказавши при цьому, що умови договору про споживчий кредит можуть відрізнятися від інформації, наведеної в паспорті споживчого кредиту. Суд, вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Так, частиною 1\~ст.2 ЦПК України\~передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ст.ст.4,5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду по захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Статтею\~16 ЦК України\~передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Так, в судовому засіданні встановлено, шо 08.04.2008\~ [PERSON] заповнив та підписав заяву про приєднання до «Умов та правил надання банківських послуг в ПАТ КБ «ПриватБанк». З тексту заяви вбачається, що відповідач проявив бажання отримати платіжну кредитну картку «Універсальна». Своїм підписом відповідач погодився з тим, що дана заява, разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку» становлять між позичальником та банком договір про надання банківських послуг (Том-1, а.с.21). 08.04.2008\~року [PERSON] підписав Довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та підтвердив, що ознайомлений з фінансовими умовами та прикладами розрахунку суми плати за використання кредитних коштів (Том-1, а.с.22). Як вбачається із довідки АТ КБ «Приватбанк», відповідач [PERSON] 23.04.2008\~року отримав кредитну картку «GOLD credit» з терміном дії до квітня\~2014, кредитну картку «Універсальна GOLD» з терміном дії до листопада\~2017\~року, кредитну картку «Універсальна WORLD» з терміном дії до липня\~2021\~року та кредитну картку «Універсальна GOLD» з терміном дії до липня\~2023\~року (Том-1, а.с. 19). Відповідно довідки «Про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, оформленої на [PERSON] (договір б/н)», 08.10.2020\~зменшено кредитний ліміт (Том-1, а.с.30). 14.03.2022\~відповідач [PERSON] підписав заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг (Том-2, а.с.60-71). Як вбачається із наданого банком розрахунку, заборгованість [PERSON] за вказаним кредитним договором станом на 30.06.2019\~становить 27\~518,06 грн. та складається з: 25\~850,72 грн. - заборгованість за тілом кредиту,\~1667,34 грн. - заборгованість за простроченими відсотками за користування кредитом (Том-2, а.с.9-18). При укладанні договору сторони керувались ч.1\~ст.634 ЦК України\~(договір приєднання), згідно з якою договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до ч.1,2\~ст.207 ЦК України\~правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно зі статтею\~1049\~згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно «Умов та правил надання банківських послуг» з метою надання послуг банк надає клієнту картку, вид якої визначається у пам`ятці клієнта/довідці про умови кредитування та заяві, підписанням якої клієнт і банк укладають договір про надання банківських послуг. За умовами вказаного вище договору [PERSON] отримав кошти у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом. Відповідно до п. 3.2 Умов та правил надання банківських послуг після отримання банком від клієнта необхідних документів, а також заяви, банк проводить перевірку наданих документів та приймає рішення про можливість надання кредиту на платіжну картку. Клієнт надає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку та клієнт дає право банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт. Відповідно до п. 3.3 Умов та правил надання банківських послуг підписання вказаного договору є прямою та безумовною згодою власника відносно прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком. Статтею 526 ЦК України\~визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За ч.1\~ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. У порушення зазначених норм закону та умов договору відповідач зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконала, оскільки не надавала своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями відповідно до умов Договору. У порушення зазначених норм закону та умов договору відповідач зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконав, оскільки не надавав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями відповідно до умов Договору. Відповідно до частини другої статті\~1054\~та частини другої статті\~1050 Цивільного кодексу України\~наслідками порушення боржником зобов`язання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право заявника достроково вимагати повернення всієї суми кредиту. Відповідно до ч.1\~ст.612 ЦК України\~боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Дотепер, як випливає з позовної заяви, заборгованість за кредитом не погашена і складає 25 850,72 грн., тому підлягає стягненню з боржника [PERSON] . Згідно ч.1\~ст.1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом, що за своїм змістом є платою за використання суми кредиту. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. З наданого рахунку позивача випливає, що заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно\~ст.625 ЦК України\~становить 1 667,34 грн. Позивачем АТ КБ «ПриватБанк» надано належні докази щодо нарахувань процентів на прострочену заборгованість саме в такому розмірі, як заявлено. Згідно з ч.3\~ст. 12 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За положеннями\~статті 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 13 вересня2017року у справі № 749/106/17 (провадження № 6-1489цс17) та постанові Верховного Суду від 17 травня2018року у справі№ 643/11742/16-ц (провадження № 61-26879св18). Як передбачено ч. 1\~ст. 13 ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 77 ЦПК України\~встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Принцип змагальності прийнято розглядати як основоположний компонент концепції «справедливого судового розгляду» у розумінні пункту 1\~статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, що також включає споріднені принципи рівності сторін у процесі та ефективної участі. Відповідно до\~статті 129 Конституції України\~основними засадами судочинства є, серед іншого, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. З метою безумовного дотримання цього конституційного принципу статті 12, 13\~ЦПК Українитакож гарантують те, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін; кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Міжнародні стандарти у сфері судочинства приділяють значну увагу питанням дотримання принципу змагальності судового процесу. Так, у пункті 30 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи «Щодо якості судових рішень» міститься положення, згідно з яким дотримання принципів змагальності та рівності сторін є необхідними передумовами сприйняття судового рішення як належного сторонами, а також громадськістю. Зв`язок принципів змагальності та рівності акцентовано також у деяких рішеннях Європейського суду з прав людини. Так, у справі «Салов проти України» (заява №65518/01, п. 87) Суд зробив висновок, що принцип рівності сторін у процесі є лише одним з елементів більш широкого поняття справедливого судового розгляду, яке також включає фундаментальний принцип змагальності процесу («Руїс-Матеос проти Іспанії» (Ruiz-Mateos v. Spain), заява №12952/87, п. 63). У справі «Лазаренко та інші проти України» (№70329/12, п. 37) Суд нагадує, що принцип змагальності та принцип рівності сторін, які тісно пов`язані між собою, є основоположними компонентами концепції «справедливого судового розгляду» у розумінні пункту 1 статті 6 Конвенції. Крім того, відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, невід`ємними частинами права на суд необхідно розглядати, зокрема, такі вимоги, як змагальність процесу (Екбатані проти Швеції (Ekbatani v. Sweden), заява №10563/83, п. 24-33) та право на ефективну участь (T. проти Сполученого Королівства (T. v. the United Kingdom), заява №24724/94, п. 83-89). Таким чином, принцип змагальності спільно з принципом рівності є одним з основних елементів поняття «право на справедливий суд», що гарантоване Конвенцією. У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Трофимчук проти України» (заява №4241/03, п. 50), в аспекті змагальності, наголошується на тому, що оцінка доказів є компетенцією національних судів і Суд не підмінятиме власною точкою зору оцінку фактів, яку їм було надано в межах національного провадження, гарантуючи право на справедливий судовий розгляд; стаття 6 Конвенції, в той же час, не встановлює жодних правил щодо допустимості доказів або способів їх оцінки, що є предметом регулювання, в першу чергу, національного законодавства та оцінки національними судами. Аналогічна позиція також міститься у рішенні в справі «Олюджіч проти Хорватії» (Olujic v Croatia), №22330/05, п. 77). В інших рішеннях цього Суду сформовані такі підходи до розуміння принципу змагальності: згідно зі статтею 19 Конвенції обов`язок Суду полягає у забезпеченні дотримання зобов`язання, що здійснюються Договірними сторонами Конвенції, зокрема, його функція не стосується фактів чи законів, які враховані національним судом, якщо тільки вони не порушили прав та свобод, захищених Конвенцією; Суд не може погодитися принципово та абстрактно з тим, щоб незаконно отримані докази можуть бути допустимими («Schenk v. Switzerland, заява №10862/84, п.п45-46; «Garcia Ruiz v. Spain», заява №30544/96, п. 28; Spang v. Switzerland, №45228/99, п. 32); Суд повторює, що він не уповноважений замінювати свою оцінку фактичних обставин, зроблену національними судовими органами, проте відповідно до прецедентної практики Суду вимога справедливості судового розгляду включає дослідження способу, у який було отримано та представлено докази; завдання Суду, серед іншого, установити, чи провадження в цілому, включно зі способом отримання і представлення доказів, було справедливим у розумінні п. 1 ст. 6 Конвенції («Домбо Беєер B. V. проти Нідерландів» (Dombo Beheer B.V. v. The Netherlands), заява №14448/88, п. 31). Згідно з ч. 6\~ст. 81 ЦПК України\~доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. З огляду на викладене вище, розглядаючи справу в межах заявлених позовних вимог та підстав позову, наданих стороною позивача доказів, та оцінивши наявні у справі докази на предмет їх належності, достовірності та достатності, аналізуючи встановлені у справі обставини, суд приходить до висновку, що звертаючись до суду з цим позовом,\~АТ КБ «ПриватБанк» обґрунтовував свої вимоги, таким чином суд приходить до висновку щодо необхідності задоволення позовних вимог. А відповідач не надав достатніх та допустимих доказів на підтвердження своїх доводів щодо неукладання кредитного договору та неналежного нарахування процентів за прострочення виплат. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити суду, та відмінності, які існують в державахучасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень (Проніна проти України, № 63566/00, пр. 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 р.). Відповідно до положень ч. 1\~ст. 141 ЦПК України,\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем сплачено судовій збір за подання позову у даній справі в сумі 2684 грн., що підтверджено випискою про зарахування судового збору до спеціального фонду бюджету України від 15.03.2023 року (т.1 а.с.46). Частиною 5 ст. 265 ЦПК України передбачено, що у резолютивній частині рішення зазначається про розподіл судових витрат. Оскільки в ході судового розгляду суд дійшов висновку про задоволення позову в повному обсязі, відтак, стягненню з відповідача на користь позивача підлягає сума судового збору у розмірі 2684 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved