Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-13 00:00:00

Представник позивача - адвокат Плакса В.А. звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Українські фінансові операції» про визнання виконавчих написів такими, що не підлягають виконанню. В обґрунтування позовних вимог представник позивача вказує, що у 2023 р. позивачу стало відомо, що у приватного виконавця на примусовому виконанні перебувають виконавчі написи №24078 від 28.04.2021 р. та №25167 від 29.04.2021 р., вчинені приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Є.М., за яким з нього на користь ТОВ «Українські фінансові операції» стягнуто по 24703,70 грн. відповідно заборгованості. Вказані виконавчі написи позивач вважає такими, що прийняті з порушенням норм чинного законодавства та відповідно не підлягають виконанню, оскільки кредитні договори не були посвідчені нотаріально, приватний нотаріус не мав права вчиняти виконавчий напис, оскільки документи подані для його вчинення не відповідали Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 р. № 1172. Враховуючи вищевикладене, позивач просить суд визнати такими , що не підлягають виконанню вищевказані виконавчі написи, стягнути з відповідача судові витрати. Ухвалою суду відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Роз`яснено відповідачу право подати відзив на позов, а позивачу відповідь на відзив. Відповідач про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження повідомлявся належним чином згідно з вимогами ЦПК України. До суду від відповідача не надійшло клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін, у встановлений судом строк відзив на позов до суду не подав, проте подав до суду клопотання про зменшення витрат на правничу допомогу, в обґрунтування чого вказав, що заявлений розмір витрат на професійну правничу допомогу не підлягає задоволенню, оскільки зазначені вимоги є непідтвердженими та неспівмірними, вартість робіт за надання правової допомоги у малозначній типовій справі є явно завищеними для професіонала в галузі права з вищою юридичною освітою, яким є представник позивача, просить зменшити розмір витрат на правничу допомогу по справі до розміру в сумі 3 000,00 грн. За відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Згідно з ч. 1 ст. 174 ЦПК України при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом, що є правом учасників справи. Як встановлено частиною 8 статті 178 ЦПК України, у разі ненадання учасником розгляду заяви по суті справи у встановлений судом або законом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідач відзив на позов до суду не надіслав, в зв`язку з чим суд вважає за можливе розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження на підставі доказів, які містяться в матеріалах справи. За таких обставин, у відповідності до положень ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами, оскільки клопотання про інше від сторін не надходили. Такий висновок суду, зважаючи, що відповідачем не подано відзив на позовну заяву та не повідомлено про причину невчинення нею своєчасно такої процесуальної дії, узгоджується також із положеннями частини восьмої статті 178 вказаного Кодексу. Заперечення проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження від сторін не надходили. Враховуючи вищевикладене, у відповідності до ст. 280 ч.1 п.4 ЦПК України суд ухвалює заочне рішення по справі на підставі наявних у ній доказів. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Третя особа без самостійних вимог приватний виконавець виконавчого округу Хмельницької області Банадига В.В. належним чином повідомлений про розгляд справи, будь-яких клопотань до суду не надіслав, на виконання ухвали суд направив копію виконавчого напису №25167. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. 11.09.2019 року між позивачем та ТОВ «ФК «Верона» було укладено в електронній формі кредитний договір. 28.04.2021 р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Є.М. було вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 24078 (а.с.24), яким стягнуто з позивача невиплачені в строк грошові кошти на користь ТОВ «Українські фінансові операції», якому ТОВ «ФК «Верона» на підставі Договору факторингу №1-31/08-В від 31.08.2020 року відступило право вимоги за вищевказаним кредитним договором. Згідно з виконавчим написом стягнення проводиться за період з 30.08.2020 року по 28.04.2021 року. Сума заборгованості становить 24703,70 грн., що складається з: 3500,00 грн. заборгованість за тілом кредиту; 1 928,50 грн. заборгованість за нарахованими та несплаченими процентами; 18345,20 грн. заборгованість за нарахованою пенею. Постановою приватного виконавця від 05.08.2021 року (а.с.13) було відкрито виконавче провадження № [NUMBER] на підставі виконавчого напису № 24078 виданого 28.04.2021 року про стягнення з позивача на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Українські фінансові операції» заборгованості в сумі 24703,70 грн. 28.08.2019 року між позивачем та ТОВ «ФК «Джобер» було укладено в електронній формі кредитний договір. 29.04.2021 р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Є.М. було вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 25167, яким стягнуто з позивача невиплачені в строк грошові кошти на користь ТОВ «Українські фінансові операції», якому ТОВ «ФК «Джобер» на підставі Договору факторингу №1-31/08-Д від 31.08.2020 року відступило право вимоги за вищевказаним кредитним договором. Згідно з виконавчим написом стягнення проводиться за період з 30.08.2020 року по 28.04.2021 року. Сума заборгованості становить 17658,70 грн., що складається з: 2000,00 грн. заборгованість за тілом кредиту; 1 368 грн. заборгованість за нарахованими та несплаченими процентами; 13360 грн. заборгованість за нарахованою пенею. Постановою приватного виконавця від 09.08.2021 року (а.с.26) було відкрито виконавче провадження № [NUMBER] на підставі виконавчого напису № 25167, виданого 29.04.2021 року про стягнення з позивача на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Українські фінансові операції» заборгованості в сумі 24703,70 грн. Згідно з частиною першою статті 7 Закону «Про нотаріат» Нотаріуси або посадові особи, які вчиняють нотаріальні дії, у своїй діяльності керуються Конституцією України, законами України, актами Президента України, Кабінету Міністрів України, Міністерства юстиції України та його територіальних органів, а в Автономній Республіці Крим - також нормативно-правовими актами Верховної Ради Автономної Республіки Крим і Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Відповідно до ст. 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів, згідно якої нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Згідно з підпунктом 3.1 пункту 3 глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року № 296/5 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 22.02.2012 року № 282/20595) нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Відповідно до п. 3.2 глави 16 цього Порядку безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року №1172. Отже, за змістом наведених норм права нотаріус, перш ніж вчинити виконавчий напис, повинен перевірити, чи підпадає заявлена вимога під той вид заборгованості, про який йдеться в Переліку №1172, чи подані всі передбачені Переліком документи, чи належно оформлені такі документи та чи підтверджують вони безспірність заборгованості боржника перед кредитором та прострочення виконання зобов`язання, чи не виник спір між зацікавленими особами, чи не минув встановлений законодавством строк для вчинення виконавчого напису. Спірні виконавчі написи вчинено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Є.М. у квітні 2021 року на підставі пункту 2 Переліку затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 р. № 1172. 26.11.2014 року Кабінет Міністрів України видав Постанову № 662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів». Вказаною постановою доповнено пункт п. 2 Переліку № 1172 новим розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин». Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 листопада 2016 року у адміністративній справі № 826/20084/14, що залишена без змін постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року та постановою Верховного Суду від 20.06.2018 року, визнано незаконною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 року "Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів" в частині, зокрема, доповнення переліку після розділу "Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами" новим розділом такого змісту: "Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин 2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості.". Отже, доповнений оскаржуваною постановою розділ Переліку «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин» дозволяє кредиторам без повідомлення боржника здійснювати односторонній розрахунок заборгованості та звільняє кредитора від обов`язку доведення безспірності спору, його суми та факту прострочення, що фактично нівелює вимогу законодавства щодо необхідності підтвердження наявності та безспірності заборгованості, набуття чинності кредитним договором. Постанова Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року у справі № 826/20084/14 набрала законної сили цього ж дня - 22.02.2017 року, отже і п.2 постанови Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» також втратив чинність з цього дня. Відповідно до статті 124 Конституції України, ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Резолютивну частину постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року у № 826/20084/14 опубліковано в інформаційному бюлетені «Офіційний вісник України» від 21.03.2017 року № 23. В подальшому ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 року у справі № 826/20084/14 постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року залишено без змін. Велика Палата Верховного Суду постановою від 20.06.2018 року у справі № 826/20084/14 відмовила в задоволенні заяви про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 року, не знайшовши підстав для такого перегляду. Верховний Суд у своїй постанові від 12 березня 2020 року у справі № 757/24703/18-ц (провадження № 61-12629св19) дійшов висновку, що оскільки серед документів, наданих банком нотаріусу для вчинення виконавчого напису, відсутній оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів), за яким стягнення заборгованості може провадитися у безспірному порядку, а надана нотаріусу заява позичальника про відкриття банківського поточного (карткового) рахунку не посвідчена нотаріально, отже не могла бути тим договором, за яким стягнення заборгованості могло бути проведено у безспірному порядку шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. До аналогічних по суті висновків дійшов Верховний Суд й у постановах від 21 жовтня 2020 року у справі № 172/1652/18 та від 15 квітня 2020 року у справі №158/2157/17. Як убачається з матеріалів справи, оскаржені виконавчі написи вчинені нотаріусом у квітні 2021 року, тобто після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14, та Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджений постановою Кабінет Міністрів України №1172 від 29.06.1999 року у редакції, станом на час вчинення оспорюваних виконавчих написів, стосувався лише нотаріально посвідчених договорів і не міг застосовуватись до кредитних договорів, які укладено у простій письмовій формі. Кредитні договори, надані нотаріусу для вчинення виконавчих написів не були посвідчені нотаріально. Крім цього, ні відповідачем, ні іншими сторонами доказів, підтверджуючих визнання заборгованості позивачем за кредитним договором, суду не надано. З врахуванням наведеного, оскільки виконавчі написи вчинено з порушенням діючого законодавства, регламентуючого порядок вчинення виконавчого напису, позов підлягає задоволенню. Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Як вбачається з квитанції про сплату судового збору, розмір судових витрат складає 2147,20 грн. і такий у відповідності до положень ст. 141 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача. Питання про стягнення витрат на правову допомогу суд не вирішує, оскільки жодних доказів про такі витати суду не надано. На підставі викладеного,

Outcome: approved