Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-15 00:00:00

В січні 2024 року ТзОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» (далі ТзОВ «ФК «ЄАПБ») звернулось до суду із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики, в обґрунтування якого вказало, що 17 березня 2017 року [PERSON] уклала із АТ «Ідея Банк» Кредитний договір №С11.981.77484. 07 липня 2023 року між AT «Ідея Банк» та ТзОВ «ФК «ЄАПБ» укладено Договір факторингу № 07072023, відповідно до умов якого право грошової вимоги за кредитним договором № С11.981.77484 від 17 березня 2017 року, укладеним між AT «Ідея Банк» та [PERSON] , перейшло до ТзОВ «ФК «ЄАПБ». 25 березня 2020 року [PERSON] , уклала із АТ «Ідея Банк» Кредитний договір №Z02.00212.006564551. 07 липня 2023 року між AT «Ідея Банк» та ТзОВ «ФК «ЄАПБ» укладено Договір факторингу № 07072023, відповідно до умов якого право грошової вимоги за кредитним договором № Z02.00212.006564551 від 25 березня 2020 року, укладеним між AT «Ідея Банк» та [PERSON] , перейшло до ТзОВ «ФК «ЄАПБ», у зв`язку з чим просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитними договорами та понесені судові витрати. Представник позивача в судове засідання не з`явився, подав клопотання про розгляд справи за відсутності представника, позовні вимоги підтримав та просив задовольнити в повному обсязі, не заперечує проти заочного розгляду. Відповідач у судове засідання\~\~ не з`явилася, про час та місце слухання справи повідомлена в установленому законом порядку, причини неявки суду не повідомила, відзив на позов не подала. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини справи та відповідні правовідносини. 17 березня 2017 року [PERSON] уклала із АТ «Ідея Банк» угоду № С11.981.77484 про відкриття кредитної лінії та обслуговування кредитної картки, відповідно до умов якого банку відкриває клієнту поточний рахунок [NUMBER] у валюті гривня, операції за яким можуть з здійснюватися за дебетно-кредитною схемою обслуговування з використанням електронного платіжного засобу, що буде використовуватись у рамках угоди та договору, у тому числі для розміщенням коштів та відображення операцій, здійснених з використанням електронного платіжного засобу, та випускає клієнту міжнародну платіжну картку MasterCard World терміном дії 2 роки з моменту її випуску. Пунктом 3 угоди передбачено, що банк надає клієнту кредит шляхом встановлення відновлювальної кредитної лінії по поточному рахунку з максимальним лімітом кредитної лінії у розмірі 200000грн. та лімітом кредитної лінії доступним на момент укладенні угоди в розмірі 11500грн., зі сплатою процентів за користування кредитними коштами в розмірі 24% річних, терміном користування кредитом 12 місяців. 25 березня 2020 року [PERSON] , уклала із АТ «Ідея Банк» договір кредиту та страхування №Z02.00212.006564551 відповідно до умов якого банк надав відповідачці кредит в розмірі 47 452,00 грн. на строк 12 місяців, зі сплатою процентів за користування кредитом в розмірі 10% річних. 07 липня 2023 року між AT «Ідея Банк» та ТзОВ «ФК «ЄАПБ» укладено Договір факторингу № 07072023, відповідно до умов якого право грошової вимоги за угодою № С11.981.77484 від 17 березня 2017 року та договором кредиту та страхування № №Z02.00212.006564551 від 25 березня 2020 року, укладених між AT «Ідея Банк» та [PERSON] , перейшло до ТзОВ «ФК «ЄАПБ». Згідно п. 2.1. Договору факторингу за цим Договором AT «Ідея Банк» відступає ТзОВ «ФК «ЄАПБ», а ТзОВ «ФК «ЄАПБ» приймає Права Вимоги та в їх оплату зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження AT «Ідея Банк» за плату та на умовах, визначених цим Договором. Відповідно до п. 2.2. Договору факторингу Права Вимоги, які AT «Ідея Банк» відступає ТзОВ «ФК «ЄАПБ» за цим Договором, відступаються (передаються) в розмірі Заборгованості Боржників перед AT «Ідея Банк», та визначені в Реєстрі Боржників, що підписується Сторонами, у паперовому вигляді в день укладання цього Договору та надсилається AT «Ідея Банк» ТзОВ «ФК «ЄАПБ» в електронному вигляді засобами корпоративного зв`язку у захищеному паролем файлі в день укладання цього Договору. Реєстр Боржників після належного його підписання Сторонами вважається невід`ємною частиною цього Договору. Відповідно до Реєстру боржників №2 до Договору факторингу ТзОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до [PERSON] за -угодою № С11.981.77484 від 17 березня 2017 року, в сумі 39125,96 грн., з яких: 13870,17 грн. - заборгованість за основним боргом; 25255,79 грн. - заборгованість за відсотками; -договором кредиту та страхування № Z02.00212.006564551 від 25 березня 2020 року, в сумі 49987,46 грн., з яких: 25847,57 грн. - заборгованість за основним боргом; 7786,4 грн. - заборгованість за відсотками; \~ \~ \~ \~ 16353,49 грн. - заборгованість за комісіями. За правилами, встановленими статтями\~526,\~530,\~611,\~629 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу\~та у встановлений строк, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, а договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно положень пункту 1 частини 1\~статті 512 ЦК України\~кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав за правочином (відступлення права вимоги). Стаття 514 цього Кодексу\~визначає, щодо нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Так, відповідно до частини 1\~статті 1054 ЦК України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. В обґрунтування вимог щодо стягнення з [PERSON] заборгованості за угодою № С11.981.77484 від 17 березня 2017 року, в сумі 39125,96 грн., представник позивача надав копію угоди від 17.03.2017 № С11.981.77484, довідку-повідомлення від 17.03.2017, заяву [PERSON] про розмір щомісячного доходу від 17.03.2017, розрахунок заборгованості за період з 07.07.2023 по 30.11.2023. Як передбачено ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ст. 77 ЦПК України встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. А ст. 81 ЦПК України встановлює обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Разом з тим, позивачем не надано доказів отримання [PERSON] платіжної картки на виконання умов угоди від 17.03.2017, доказів використання кредитних коштів, наданий розрахунок заборгованості не містить періоду виникнення заборгованості та нарахування відсотків. Враховуючи вищевикладене, вимоги щодо стягнення заборгованості за угодою № С11.981.77484 від 17 березня 2017 року, в сумі 39125,96 грн. задоволенню не підлягають за недоведеністю. Щодо стягнення заборгованості за договором кредиту та страхування № Z02.00212.006564551 від 25 березня 2020 року, в сумі 49 987,46 грн. Згідно ордеру-розпорядження № 1 від 25.03.2020 [PERSON] надано кредит в розмірі на підставі договору № Z02.00212.006564551 від 25 березня 2020 року. Фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку банку не повернуті, то відповідно до ч. 2 ст. 530 ЦК України банк вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів. Положеннями\~статті 1048 ЦК України, яка на підставі частини 2\~статті 1054 цього Кодексу\~застосовується до відносин за кредитним договором), передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Аналіз копій відомостей про щоденні нарахування та погашення за цими кредитними договорами свідчать про те, що заборгованість за відсотками нараховувалася поза межами строку дії договору. Разом із тим, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку, припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із ч. 2 ст. 1050 ЦК. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені нормою ч. 2 ст. 625 ЦК, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Аналогічні висновки викладені Верховним Судом у постанові від 28 березня 2018 року по справі № 444/9519/12. Щодо стягнення заборгованості за комісією в розмірі 16353,49грн. Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту. До загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо (частина друга статті 8 Закону України «Про споживче кредитування»). Таким чином, Закон України «Про споживче кредитування» передбачив право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування. Але законодавство визначає і низку пов`язаних із цим обмежень для банку. На виконання вимог, зокрема, пункту 4 частини першої статті 1 та частини другої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» Правління Національного банку України постановою від 8 червня 2017 року № 49 затвердило Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі Правила про споживчий кредит). Відповідно до пункту 5 Правил про споживчий кредит банк надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку та кредитного посередника (за наявності) за кожним платіжним періодом, за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил. Отже, банк має надати споживачу за визначеною формою детальний розпис усіх складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів, включно з передбаченою у договорі комісією за обслуговування, за кожним платіжним періодом. Умовами договору кредиту та страхування № Z02.00212.006564551 від 25 березня 2020 року передбачено сплату комісійної винагороди за обслуговування кредитної заборгованості, комісійної винагороди за переказ коштів та приймання готівки з подальшим зарахуванням на рахунки банку, інших комісій за відкриття і ведення рахунку, згідно тарифів банку. Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Таким чином, за змістом загальних норм права об`єктом зобов`язання не можуть бути дії, які одна із сторін вчиняє на власну користь (аналогічні висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19 (пункти 28, 29), у справі № 363/1834/17 (пункт 27). За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки (частина перша статті 1054 ЦК України). Отже, суть зобов`язання за кредитним договором полягає в обов`язку банку надати гроші (кредит) позичальникові та в обов`язку останнього їх повернути і сплатити за користування ними проценти (аналогічний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 363/1834/17 (пункт 28). Інакше кажучи, у кредитних відносинах економічною метою кредитодавця є повернення суми кредиту та одержання процентів за користування кредитом. Кредитодавець заінтересований у своєчасному виконанні позичальником обов`язків за кредитним договором, для чого позичальник має бути поінформований про строки i суми належних платежів (аналогічний висновок, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19 (пункт 31.25). Розрахунок для позичальника суми його чергового платежу, суми дострокового повернення заборгованості, а також інформування позичальника у вигляді SMS-повідомлень, довідок за телефоном, електронною поштою, через інтернет-сервіс банку або в іншій формі щодо суми платежу, щодо стану кредитної заборгованості, щодо надходження та зарахування коштів на рахунок для повернення заборгованості, щодо зарахування коштів платежу на рахунок для погашення заборгованості тощо, є діями, які банк вчиняє, насамперед, на власну користь. Надання за ціною встановленої у кредитному договорі комісії інших послуг за обслуговування, не пов`язаних із інформуванням позичальника, не передбачено. Банкам забороняється вимагати від клієнта придбання будь-яких товарів чи послуг від банку або від спорідненої чи пов`язаної особи банку як обов`язкову умову надання банківських послуг (частина третя статті 55 Закону «Про банки і банківську діяльність»), однією із яких є розміщення залучених у вклади (депозити), у тому числі на поточні рахунки, коштів та банківських металів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик (пункт 3 частини третьої статті 47 цього Закону), зокрема надання споживчого кредиту. Тому банк не може стягувати з позичальника платежі за дії, які він вчиняє на власну користь (ведення кредитної справи, договору, розрахунок і облік заборгованості за кредитним договором тощо), чи за дії, які позичальник вчиняє на користь банку (наприклад, прийняття платежу від позичальника), чи за дії, що їх вчиняє банк або позичальник з метою встановлення, зміни, припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення до нього змін тощо). Інакше кажучи, банк неповноважний стягувати з позичальника плату (комісію) за обслуговування, встановленому у договорі, який підписали сторони, оскільки такі дії не становлять банківську послугу, яку замовив позичальник (або супровідну до неї), а є наслідком реалізації прав та обов`язків банку за кредитним договором і відповідають економічним потребам лише самого банку. Принципи справедливості, добросовісності та розумності є фундаментальними засадами цивільного законодавства та основами зобов`язання (пункт 6 частини першої статті 3, частина третя статті 509 ЦК України), спрямованими, зокрема, на реалізацію правовладдя та встановлення меж поведінки у цивільних відносинах. Добросовісність у діях їхнього учасника означає прагнення сумлінно використовувати цивільні права і сумлінно виконувати цивільні обов`язки, у тому числі передбачати можливість завдання своїми діями, бездіяльністю шкоди правам та інтересам інших осіб. З урахуванням принципів справедливості та добросовісності на позичальника не можна покладати обов`язок сплачувати платежі за послуги, за отриманням яких він до кредитодавця фактично не звертався. Недотримання вказаних принципів призводить до порушення прав та інтересів учасників цивільного обороту. Виконання позичальником умов кредитного договору, встановлених із порушенням зазначених принципів, не приводить ці умови у відповідність до засад цивільного законодавства. Аналогічні висновки Велика Палата Верховного Суду сформулювала у постанові від 13 липня 2022 року у справі № 363/1834/17 (пункти 29-31). Згідно з частиною п`ятою статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Враховуючи вищевикладене, умови договору кредиту та страхування № Z02.00212.006564551 від 25 березня 2020 року, якими передбачено сплату комісійної винагороди за обслуговування кредитної заборгованості, комісійної винагороди за переказ коштів та приймання готівки з подальшим зарахуванням на рахунки банку, інших комісій за відкриття і ведення рахунку, згідно тарифів банку є нікчемними, а вимоги щодо стягнення заборгованості за комісією в сумі 13353,49 грн. задоволенню не підлягають. Враховуючи вищевикладене, з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за договором кредиту та страхування № Z02.00212.006564551 від 25 березня 2020 року в сумі 28 847 грн. 70 коп., в т.ч. заборгованість за тілом кредиту 25847,57 грн., заборгованість за відсотками 2769,13грн. Відповідно до вимог\~ст. 141 ЦПК України\~з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно до суми задоволених позовних вимог в розмірі 861,91 грн. (2684х28847,70:89113,42).

Outcome: partial