Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-09 00:00:00

Позивач, в особі свого представника - адвоката Бардіної О.О., звернувся до Оболонського районного суду м. Києва з вказаним позовом, в якому просив розірвати договір про надання банківських послуг Monobank, укладений між ним та АТ «Універсал банк», та зобов`язати відповідача закрити рахунок № [NUMBER] . В обґрунтування позовних вимог зазначено, що [PERSON] має відкритий в АТ «Універсал банк» рахунок № [NUMBER] , який у 2021 році було заблоковано після введення щодо нього персональних санкцій РНБО. Через блокування рахунку позивач був позбавлений можливості проводити будь-які банківські операції та закрити рахунок. З часом позивач почав отримувати повідомлення від банку про наявність заборгованості на заблокованому рахунку, спочатку у розмірі 1160,00 грн., яка почала збільшуватися. 07.12.2022 позивач направив на офіційну електронну адресу АТ «Універсал банк» заяву про закриття рахунку, в якій просив повідомити реквізити для сплати заборгованості. 14.12.2022 на електронну адресу позивача надійшла відповідь АТ «Універсал банк» на вищевказану заяву, у якій банк не надав відповідь по суті звернення. 12.05.2023 [PERSON] повторно звернувся до відповідача з заявою про закриття рахунку та повідомлення реквізитів для сплати заборгованості. 12.06.2023 АТ «Універсал банк» направив позивачу лист № 48606 від 09.06.2023, у якому повідомив, що його запит потребує додаткового часу для вивчення. Листом АТ «Універсал банк» № 48748 від 09.06.2023 позивача повідомлено, що грошові кошти на його рахунку заблоковано на виконання вимог Закону України «Про санкції», Постанови Правління Національного банку України № 654 від 01.10.2015 «Про забезпечення реалізації і моніторингу ефективності персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій)» та Указу Президента України №510/2021 від 06.10.2021 Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 30.07.2021 «Про застосування персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій)», однак інформації щодо закриття рахунку позивачу надано не було. Позивач вважає, що такі дії банку суперечать вимогам Інструкції про порядок відкриття та закриття рахунків користувачам надавачами платіжних послуг з обслуговування рахунків, затвердженої Постановою Правління Національного банку України від 29.07.2022 № 162 (Інструкція № 162). Так п. 122 Інструкції № 162 визначено, що банк закриває поточні рахунки клієнтів, на кошти яких установлено обтяження майнових прав відповідно до умов договору, лише за згодою стягувача, який установив таке обтяження. У той же час, установлені щодо позивача персональні санкції за рішенням РНБО не відносяться до обтяження у значенні ст. 3 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень». Також до нього не застосовувалося замороження грошових активів відповідно до Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення». Позивачем до банку направлено заяву про закриття рахунку відповідно до договору, яка отримана банком 12.05.2023, а отже відповідач відповідно до п. 26 Розділу І Інструкції № 162 мав закрити рахунок не пізніше 22.05.2023. З урахуванням того, що відповідачем не вчинено дій по закриттю рахунку, позивач обмежений у користування рахунком, незважаючи на відсутність будь-яких обтяжень, його грошові активи не заморожені, а фінансові операції не зупинені відповідно до законодавства з питань фінансового моніторингу, дії відповідача позивач вважає протиправними та просить позов задовольнити. Ухвалою суду від 18.07.2023 по справі відкрито спрощене позовне провадження з викликом сторін. 21.08.2023 представником відповідача до суду надісланий відзив, в якому останній просив відмовити у задоволенні позову з наступних підстав. У відзиві зазначено, що 21.01.2020 між АТ «Універсал банк» та [PERSON] було укладено Договір про надання банківських послуг на підставі заяви позивача від 21.01.2020. Підписуючи вказану Анкету-заяву, позивач погодився з тим, що Анкета-заява разом з Умовами і правилами надання банківських послуг, Тарифами, Таблицею обчислення вартості кредиту та Паспортом споживчого кредиту складають Договір про надання банківських послуг, а також, що він ознайомлений з ними та отримав їх примірники у мобільному додатку, вони йому зрозумілі та не потребують додаткового тлумачення. При цьому, Умови і правила надання банківських послуг містяться за посиланням: https://www.monobank.ua/terms та є загальнодоступними. Крім того, на сайті за посиланням https:www.monobank.com.ua розміщено відповідний алгоритм дій, які первинно повинен вчинити бажаючий для одержання картки Monobank/Universal Bank, а також розміщена повна інформація щодо умов і правил за кожним видом послуг, тарифи обслуговування, тощо. Вказана інформація знаходиться в публічному доступі. Згідно вказаного алгоритму, спочатку клієнтом надається номер мобільного телефону та всі подальші дії, здійснюються ним у вже завантаженому з AppStore або GooglePlay мобільному додатку Monobank. Таким чином, клієнт, який має на меті отримати кредитну картку, в даному випадку позивач [PERSON] , на дату підписання Анкети-заяви вже отримав та ознайомився у мобільному додатку Умови і правила, Тарифи із повною інформацією щодо надання банківських послуг за цим продуктом. При цьому, застосунок функціонує таким чином, що перейти до наступної дії є неможливим, поки клієнт не підтвердить факт ознайомлення з наданими документами. Пізніше, після виконання вказаних дій, позивач особисто отримав та активував картку. 30.07.2021 Рада національної безпеки та оборони України прийняла рішення «Про застосування персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій)», яким, зокрема, застосовано персональні спеціальні економічні та інші обмежувальні заходи (санкції) щодо фізичних осіб, зокрема позивача [PERSON] . Указом Президента України № 510/2021 від 06.10.2021 введено в дію рішення Ради національної безпеки та оборони України від 30.07.2021. З урахуванням наведеного, грошові кошти на рахунку позивача заблоковано на виконання Закону України «Про санкції», Постанови Правління Національного банку України № 654 від 01.10.2015 «Про забезпечення реалізації і моніторингу ефективності персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій)» та Указу Президента України №510/2021 від 06.10.2021. При цьому, абз. 14 пп. 7 п.1 Постанови Правління НБУ № 654 від 01.10.2015 визначено заборону щодо ініціювання банками переказу коштів на рахунки осіб, зазначених у санкційних списках. У той же час, АТ «Універсал банк» не має можливості виконати завершальні операції за рахунком позивача, які повинні бути здійснені при його закритті, оскільки відповідно до Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, відповідач був вимушений зупинити видаткові операції за рахунком, згідно до діючого законодавства. 03.10.2023 представником позивача - адвокатом Бардіною О.О. разом з відповіддю на відзив подано заяву про збільшення позовних вимог. Враховуючи, що вказана заява подана з порушенням вимог п.2 ч. 2 ст. 49 ЦПК України після першого судового засідання з розгляду справи по суті, яке відбулося 21.09.2023, судом вказана заява згідно зі ст.126 ЦПК України залишена без розгляду. Крім того, у заяві від 10.04.2024 представником позивача підтримано позовні вимоги в редакції позовної заяви, у якій позивач просив розірвати договір про надання банківських послуг та зобов`язати АТ «Універсалбанк» закрити рахунок. У відповіді на відзив представником позивача зазначено, що Постанова Правління НБУ № 654 від 01.10.2015, на яку посилається представник відповідача, на момент звернення [PERSON] з заявою про закриття рахунку вже втратила чинність на підставі Постанови НБУ № 65 від 11.05.2023, положення якої не містять норм, які б забороняли закриття рахунку клієнт, до якого застосовано санкції. До позивача згідно Указу Президента України №510/2021 від 06.10.2021 застосовано вичерпний перелік санкцій, які не підлягають додатковому тлумаченню, а отже відповідач не мав права зупиняти фінансові операції та операції за рахунком клієнта. При цьому, діюче законодавство не містить норм, які б забороняли закриття рахунку клієнта. 23.10.2023 на адресу суду надійшли додаткові пояснення представника АТ «Універсал банк», у яких останній зазначив, що на момент блокування рахунку позивача [PERSON] у останнього була наявна заборгованість, на яку було нараховано відсотки за користування кредитом. Нарахування відсотків здійснювалось відповідачем згідно погоджених умов договору, при цьому, чинним законодавством не передбачено обов`язки банку зупиняти нарахування відсотків на заборгованість осіб, які перебувають під санкціями РНБО. Представник позивача надіслала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, в якій зазначила, що підтримує позовні вимоги, просить їх задовольнити та розірвати договір про надання банківських послуг Monobank, укладений між [PERSON] та АТ «Універсал банк», та зобов`язати відповідача закрити рахунок № [NUMBER] . Представник відповідача подав заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій просив відмовити у задоволенні позову. Враховуючи, що у судове засідання не з`явились всі учасники справи, відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи суд приходить до наступного. Згідно зі ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно зі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. При цьому, відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Судом встановлено, що у жовтні 2017 року АТ «Універсал Банк» запустив новий проект monobank, в рамках якого відкриваються поточні рахунки клієнтам (фізичним особам), спеціальним платіжним засобом яких є платіжні картки monobank. Після перевірки кредитної історії на платіжних картках monobank за заявою клієнтів встановлюється кредитний ліміт. Особливістю даного проекту є те, що банківське обслуговування здійснюється дистанційно, без відділень. Попередня ідентифікація відбувається за допомогою завантаження копії паспорта та РНОКПП в мобільний додаток, а видача платіжної картки після верифікації фізичної особи здійснюється або у точці видачі, або спеціалістом банку, що виїжджає за адресою, зазначеною клієнтом. Разом із встановленням на платіжній картці кредитного ліміту надається послуга переведення витрати у розстрочку. За рахунок здійснення зазначеної операції стає доступним попередньо використаний кредитний ліміт. Умови обслуговування рахунків фізичної особи в АТ «Універсал Банк» опубліковані на офіційному сайті банку та постійно доступні для ознайомлення за посиланням https://www.monobank.ua/terms. В рамках вказаного проекту, 21.01.2020 між [PERSON] та АТ «Універсал Банк» підписано Анкету-заяву до Договору про надання банківських послуг, відповідно до пункту 2 якого, позивач погодився з тим, що ця Анкета-заява разом з Умовами і правилами надання банківських послуг, Таблицею обчислення вартості кредиту та Паспортом споживчого кредиту складають Договір про надання банківських послуг (далі - Договір). Як вбачається з тексту Анкети-заяви позивач просить відкрити поточний рахунок № [NUMBER] у гривні на його ім`я та встановити кредитний ліміт на суму, вказану в додатку, відповідно до умов договору та наведених нижче умов. Підписуючи дану анкету-заяву власноручним підписом або цифровим власноручним підписом на екрані власного смартфону у Мобільному додатку monobank, позивач підтвердив, що із змістом Інструкції про порядок відкриття і закриття рахунків клієнтів банків та кореспондентських рахунків банків-резидентів і нерезидентів ознайомлений, а також те, що зазначений поточний рахунок забороняється використовувати для здійснення операцій, пов`язаних із здійсненням підприємницької діяльності. 10.05.2023 [PERSON] на адресу АТ «Універсал Банк» направлено заяву про закриття рахунку № [NUMBER] , у якій позивач просив, у разі наявності залишку коштів на рахунку, видати їх через касу банку, а при необхідності оплати будь-яких платежів повідомити суму, надати розрахунок та реквізити для сплати (трекінг відправлення - 0113516669402). Листом АТ «Універсал банк» № 48606 від 09.06.2023 позивача повідомлено, що його запит потребує додаткового вивчення для надання відповіді у повному обсязі. Листом АТ «Універсал банк» № 48748 від 09.06.2023 позивача повідомлено, що грошові кошти на його рахунку заблоковано на виконання статті 5 Закону України «Про санкції», Постанови Правління Національного банку України № 654 від 01.10.2015 «Про забезпечення реалізації і моніторингу ефективності персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій)» та Указу Президента України №510/2021 від 06.10.2021 Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 30.07.2021 «Про застосування персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій)». Частиною першою статті 1066 ЦК України передбачено, що за договором банківського рахунку банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Отже, укладений сторонами договір за своєю правовою природою є договором банківського рахунка. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За приписами статті 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до статті 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно із статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Статтею 1068 ЦК України передбачено, що банк зобов`язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка. Банк зобов`язаний зарахувати грошові кошти, що надійшли на рахунок клієнта, в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не встановлений договором банківського рахунка або законом. Банк зобов`язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом. За змістом положень ч. 1 ст. 1074 ЦК України обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом або умовами обтяження, предметом якого є майнові права на грошові кошти, що знаходяться на рахунку, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов`язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму та фінансуванням розповсюдження зброї масового знищення, замороження активів, що пов`язані з тероризмом та його фінансуванням, розповсюдженням зброї масового знищення та його фінансуванням, передбачених законом. Частиною 1 статті 1075 ЦК України передбачено, що договір банківського рахунка розривається за заявою клієнта у будь-який час. Банк не має права за заявою клієнта розривати договір банківського рахунка чи вчиняти інші дії, що мають наслідком припинення договору, у разі якщо грошові кошти, що знаходяться на відповідному рахунку, заморожені відповідно до Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення». Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів. Критеріями сумісності заходу втручання у право на мирне володіння майном з гарантіями статті 1 Першого протоколу до Конвенції є те, чи ґрунтувалося таке втручання на національному законі, чи переслідувало легітимну мету, що випливає зі змісту вказаної статті, а також, чи є відповідний захід пропорційним легітимній меті втручання у право: - втручання держави у право власності повинно мати нормативну основу в національному законодавстві, яке є доступним для заінтересованих осіб, чітким, а наслідки його застосування - передбачуваними; - якщо можливість втручання у право власності передбачена законом, Конвенція надає державам свободу розсуду щодо визначення легітимної мети такого втручання: або з метою контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів, або для забезпечення сплати податків, інших зборів або штрафів; - втручання у право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно із законом і з легітимною метою, буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, якщо не буде встановлений справедливий баланс між інтересами суспільства, пов`язаними із цим втручанням, й інтересами особи, яка зазнає втручання в її право власності. Отже, має існувати розумне співвідношення (пропорційність) між метою, досягнення якої передбачається, та засобами, які використовуються для її досягнення. Положеннями частини сьомої статті 41 Конституції України визначено, що використання власності не може завдавати шкоди, зокрема, правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства. При цьому, пункт 2 статті 1 Першого протоколу до Конвенції допускає реалізацію державою права вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів. Зазначене відповідає вищевказаному припису Конституції України. Згідно з ч. 1 ст. 1 Закону України «Про санкції» з метою захисту національних інтересів, національної безпеки, суверенітету і територіальної цілісності України, протидії терористичній діяльності, а також запобігання порушенню, відновлення порушених прав, свобод та законних інтересів громадян України, суспільства та держави можуть застосовуватися спеціальні економічні та інші обмежувальні заходи (далі - санкції). Положеннями п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про санкції» визначено, що підставами для застосування санкцій є: дії іноземної держави, іноземної юридичної чи фізичної особи, інших суб`єктів, які створюють реальні та/або потенційні загрози національним інтересам, національній безпеці, суверенітету і територіальній цілісності України, сприяють терористичній діяльності та/або порушують права і свободи людини і громадянина, інтереси суспільства та держави, призводять до окупації території, експропріації чи обмеження права власності, завдання майнових втрат, створення перешкод для сталого економічного розвитку, повноцінного здійснення громадянами України належних їм прав і свобод. Відповідно до статті 4 Закону України «Про санкції» видами санкцій згідно із цим Законом, зокрема, є: блокування активів - тимчасове позбавлення права користуватися та розпоряджатися активами, що належать фізичній або юридичній особі, а також активами, щодо яких така особа може прямо чи опосередковано (через інших фізичних або юридичних осіб) вчиняти дії, тотожні за змістом здійсненню права розпорядження ними. Відповідно до частини третьої статті 5 Закону України «Про санкції» рішення щодо застосування, скасування та внесення змін до санкцій щодо окремих іноземних юридичних осіб, юридичних осіб, які знаходяться під контролем іноземної юридичної особи чи фізичної особи-нерезидента, іноземців, осіб без громадянства, а також суб`єктів, які здійснюють терористичну діяльність (персональні санкції), передбачених пунктами 1-21, 23-25 частини першої статті 4 цього Закону, приймається Радою національної безпеки та оборони України та вводиться в дію указом Президента України. Відповідне рішення набирає чинності з моменту видання указу Президента України і є обов`язковим до виконання. Положеннями частини 2 статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Положеннями статті 107 Конституції України визначено, що Рада національної безпеки і оборони України (РНБО) є координаційним органом з питань національної безпеки і оборони при Президентові. РНБО координує і контролює діяльність органів виконавчої влади у сфері національної безпеки і оборони. Головою РНБО є Президент. Рішення РНБО вводяться в дію указами Президента. 30.07.2021 Радою національної безпеки та оборони України прийнято рішення «Про застосування персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій)», яким вирішено підтримати внесені Кабінетом Міністрів України пропозиції щодо застосування персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій); застосувати персональні спеціальні економічні та інші обмежувальні заходи (санкції) до, зокрема, фізичних осіб згідно з додатком 1; Кабінету Міністрів України разом із Службою безпеки України та Національним банком України забезпечити реалізацію і моніторинг ефективності персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій), передбачених пунктом 2 цього рішення. З додатку 1 до рішення «Про застосування персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій)» від 30.07.2021 вбачається, що серед фізичних осіб, щодо яких застосовано персональні спеціальні економічні та інші обмежувальні заходи (санкції), зазначено позивача [PERSON] , до якого застосовано, зокрема, такий вид обмежувального заходу, як блокування активів - тимчасове обмеження права особи користуватися та розпоряджатися належним їй майном. Строк застосування вказаних санкцій - три роки. Відповідно до частини третьої статті 106 Конституції України Президент на основі та на виконання Конституції і законів України видає укази і розпорядження, які є обов`язковими до виконання на території України. Указом Президента України № 510/2021 від 06.10.2021 року введено в дію рішення Ради національної безпеки та оборони України від 30.07.2021 «Про застосування персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій)». Згідно з ч. 4 ст. 10 Закону України «Про Раду національної безпеки і оборони України» рішення Ради національної безпеки і оборони України, введені в дію указами Президента України, є обов`язковими до виконання органами виконавчої влади. Статтею 42 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» (який діяв на момент виникнення спірних відносин) контроль за дотриманням учасниками платіжних систем нормативно-правових актів, що регламентують порядок проведення переказу, а також застосування відповідних заходів впливу, передбачених законодавством України, покладено на Національний банк України. Пунктом 14.13 статті 14 цього Закону (який діяв на момент виникнення спірних відносин) передбачено, що право використовувати електронний платіжний засіб може бути призупинене або припинене емітентом відповідно до умов договору в разі порушення користувачем умов використання електронного платіжного засобу. Призупинення або припинення права користувача використовувати електронний платіжний засіб не припиняє зобов`язань користувача й емітента, що виникли до часу призупинення або припинення зазначеного права. Постановою Правління Національного банку України № 654 від 01.10.2015 року «Про забезпечення реалізації і моніторингу ефективності персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій)» (далі - Постанова № 654) (яка діяла на момент блокування рахунку позивача), зобов?язано банки України заблокувати кошти/зупинити фінансові операції осіб, зазначених у санкційних списках, та визначено порядок такого блокування. Банк зобов?язаний відмовити у виконанні розрахункового документа клієнту, зазначеному в санкційних списках, що є ініціатором переказу та до якого застосовані санкції «блокування активів» та/або «зупинення фінансових операцій». Так, відповідно до п.п.7 п. 1 Постанови № 654 від 01.10.2015 було передбачено, зокрема, наступний порядок блокування коштів/зупининення фінансових операцій осіб, зазначених у санкційних списках: кошти, що надійшли на користь особи, зазначеної в санкційних списках, до якої застосовано санкцію «блокування активів», банк зараховує на банківський рахунок цієї особи, а у разі відсутності в банку рахунку такої особи, банк обліковує кошти на відповідному балансовому рахунку, призначеному для обліку кредиторської заборгованості за операціями з клієнтами банку; кошти, що надійшли на користь клієнта від особи, зазначеної в санкційних списках, до якої застосовані санкції "блокування активів" та/або "зупинення фінансових операцій", банк обліковує на відповідному балансовому рахунку, призначеному для обліку кредиторської заборгованості за операціями з клієнтами банку. Постановою Правління Національного банку України № 65 від 11.05.2023 затверджено Положення про реалізацію спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій) (далі - Положення), а також визнано такою, що втратила чинність постанову Правління Національного банку України від 01 жовтня 2015 року № 654 «Про забезпечення реалізації і моніторингу ефективності персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій)». Положення поширюються на суб`єктів реалізації санкцій, зокрема, банки України та філії іноземних банків. Відповідно до п. 1 ч. 4 Розділу І Положення суб`єкти реалізації санкцій зобов`язані з моменту видання указу Президента України про введення в дію рішення Ради національної безпеки і оборони України щодо застосування, скасування та внесення змін до санкцій (далі - санкційний список) забезпечити в порядку, визначеному в цьому Положенні та внутрішніх документах суб`єктів реалізації санкцій із питань реалізації санкцій: оновлення (завантаження) санкційних списків; виявлення фізичних та юридичних осіб, зазначених у санкційних списках (далі - санкційна особа), та осіб, які діють від імені санкційних осіб, серед клієнтів та інших учасників фінансових операцій, що здійснюються суб`єктами реалізації санкцій або за допомогою суб`єктів реалізації санкцій, та/або фінансових операцій, про які стало відомо суб`єктам реалізації санкцій під час обслуговування клієнтів; виявлення підконтрольних осіб; відмову від встановлення ділових відносин із санкційними особами в разі застосування до них відповідної санкції; блокування коштів санкційних осіб з урахуванням застосованих санкцій; зупинення/відмову від проведення фінансових операцій, на які поширюються застосовані санкції; зупинення/відмову від проведення фінансових операцій, які порушують, сприяють або можуть сприяти порушенню/уникненню обмежень, установлених санкціями. Таким чином, законодавством України передбачено випадки обмеження прав клієнта щодо розпорядження його грошовими коштами, які знаходяться на рахунку. Відповідно до п. 121 Інструкції про порядок відкриття та закриття рахунків користувачам надавачами платіжних послуг з обслуговування рахунків, затвердженої Постановою Правління Національного банку України № 162 від 29.07.2022 (у редакції, що діяла на момент звернення позивача з відповідною заявою про закриття рахунку) надавач платіжних послуг закриває поточні/платіжні рахунки користувачів, зокрема, на підставі заяви про закриття поточного рахунку/заяви про закриття платіжного рахунку користувача, крім випадків, визначених у пункті 122 розділу XV цієї Інструкції. У пункті 121 вказаної Інструкції зазначено, що банк закриває поточні рахунки клієнтів, на кошти яких установлено обтяження майнових прав відповідно до умов договору, лише за згодою обтяжувача, який установив таке обтяження, крім випадків закриття рахунків клієнтів під час виконання банком Плану припинення здійснення банківської діяльності без припинення юридичної особи відповідно до Закону України «Про спрощення процедур реорганізації та капіталізації банків», яке може здійснюватися банком без отримання на це згоди обтяжувача. Надавач платіжних послуг не має права за заявою користувача закрити поточний/платіжний рахунок, якщо грошові кошти, розміщені на відповідному рахунку, заморожені або фінансові операції за відповідним рахунком зупинені відповідно до законодавства з питань фінансового моніторингу. При цьому, п. 127 Інструкції про порядок відкриття та закриття рахунків користувачам надавачами платіжних послуг з обслуговування рахунків, затвердженої Постановою Правління Національного банку України № 162 від 29.07.2022 (у редакції, що діяла на момент звернення позивача з відповідною заявою про закриття рахунку) передбачено, що надавач платіжних послуг за наявності коштів на поточному/платіжному рахунку, який закривається на підставі заяви про закриття поточного рахунку/заяви про закриття платіжного рахунку користувача, здійснює завершальні операції за рахунком (з виконання платіжних інструкцій стягувачів, виплати коштів готівкою, перерахування залишку коштів згідно із заявою користувача). Як вбачається з виписки по картковому рахунку № [NUMBER] , відкритому на ім`я позивача, 09.12.2020 останньому був встановлений кредитний ліміт на рівні 7000,00 грн. Станом на 01.11.2021 у [PERSON] виникла заборгованість по кредитному ліміту у розмірі 690,75 грн. = 7 000,00 грн. (встановлений кредитний ліміт) - 6 309,25 грн. (залишок на картковому рахунку). В подальшому кредитний ліміт по картковому рахунку було зменшено до 710,00 грн., а на заборгованість було нараховано відсотки за користування кредитом згідно погоджених умов договору. Згідно з пунктом 10 Анкети-заяви позивач надав право і доручив Банку здійснювати договірне списання коштів з усіх його рахунків, відкритих у АТ «Універсал Банк», без додаткових розпоряджень, для погашення будь-яких інших грошових зобов`язань перед Банком, що випливають з умов Договору та/або будь-якого іншого договору, що укладений або буде укладений у майбутньому між ним та Банком. Таким чином, заборгованість станом на 12.10.2023 склала 1 306,89 грн. та для закриття рахунку відповідач повинен здійснити завершальні операції за рахунком, які, у зв`язку з його блокуванням, виконати не можливо. З урахуванням наведеного, суд приходить до висновку, що дії АТ «Універсал Банк» щодо блокування рахунку [PERSON] вчинені у повній відповідності до вимог Конституції України, Закону України «Про Раду національної безпеки і оборони України», Закону України «Про санкції», Закону України «Про Національний банк України», Закону України «Про банки та банківську діяльність», Постанови Національного банку України № 654 від 01.10.2015 року «Про забезпечення реалізації і моніторингу ефективності персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій)», а отже, підстав відповідно до закону для визнання таких дій неправомірними, а відтак і зобов?язання відповідача вчинити дії щодо відновлення банківських послуг за вказаним рахунком, зокрема здійснити завершальні операції за рахунком та закрити його, суд не вбачає. У той же час, суд зазначає, що втручання у право мирного володіння майном позивача не позбавляє його права власності, а лише тимчасово - на чітко визначений строк - обмежує можливість реалізації цього права в Україні, таке втручання є пропорційним легітимній меті та не становитиме надмірного тягаря для позивача. Слід зазначити, що суду не подано доказів оскарження рішення Ради національної безпеки та оборони України «Про застосування персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій)» від 30.07.2021 та Указу Президента України № 510/2021 від 06.10.2021, яким вказане рішення введено в дію, при цьому оцінка законності таких рішень не є предметом розгляду вказаної справи. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд зазначає, що обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом. При цьому, відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). З огляду на вищевикладене, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову [PERSON] до АТ «Універсал банк» про розірвання договору про надання банківських послуг та закриття рахунку. Відповідно до ст.141 ЦПК України витрати по сплаті судового збору компенсувати за рахунок держави.

Outcome: dismissed