Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-22 00:00:00

У вересні 2023 року позивачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] звернулися до суду з позовом до російської федерації, в особі посольства російської федерації, [PERSON] про відшкодування шкоди, завданої внаслідок пошкодження нерухомого майна у зв`язку із збройною агресією, в якому просили: на користь [PERSON] стягнути солідарно з російської федерації та [PERSON] грошові кошти в розмірі 1\~726\~318 (один мільйон сімсот двадцять шість тисяч триста вісімнадцять) гривень 00 копійок, що складає 52\~043 (п`ятдесят дві тисячі сорок три) євро, та матеріальну шкоду (збитки), завдані [PERSON] за знищення її нерухомого майна, а також грошові кошти в розмірі 67\~000 (шістдесят сім тисяч) гривень 00 копійок, що складає 1\~711,00 євро (одна тисяча сімсот одинадцять євро 00 центів) як моральну шкоду, завдану [PERSON] за знищення її нерухомого майна; на користь [PERSON] стягнути солідарно з російської федерації та [PERSON] грошові кошти в розмірі 3\~752\~929 (три мільйони сімсот п`ятдесят дві тисячі дев`ятсот двадцять дев`ять) гривень 00 копійок, що складає 113\~140 (сто тринадцять тисяч сто сорок) євро, як матеріальну шкоду завдану [PERSON] за знищення її нерухомого майна, а також грошові кошти в розмірі 67\~000 (шістдесят сім тисяч) гривень 00 копійок, що складає 1\~711,00 євро (одна тисяча сімсот одинадцять євро 00 центів) як моральну шкоду, завдану [PERSON] за знищення її нерухомого майна; на користь [PERSON] стягнути солідарно з російської федерації та [PERSON] грошові кошти в розмірі 3\~347\~418 (три мільйони триста сорок сім тисяч чотириста вісімнадцять) гривень 00 копійок, що складає 100\~915 (сто тисяч дев`ятсот п`ятнадцять) євро як матеріальну шкоду (збитки), завдані [PERSON] за знищення її нерухомого майна, а також грошові кошти в розмірі 67\~000 (шістдесят сім тисяч) гривень 00 копійок, що складає 1\~711,00 євро (одна тисяча сімсот одинадцять євро 00 центів) як моральну шкоду, завдану [PERSON] за знищення її нерухомого майна. Обґрунтовуючи позов, позивачі вказують, що [PERSON] є власником житлового будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Право власності на житловий будинок підтверджується технічним паспортом № [NUMBER] від 31.07.2006 року. Внаслідок дій відповідачів зазначений об?єкт нерухомості було знищено, проживання в ньому не можливе, що підтверджується звітом № 2507/6 від 22.09.2022 за результатами проведеного обстеження пошкодженого об`єкта. Відповідно до звіту про оцінку майна суб`єкта оціночної діяльності від 20 липня 2023 розмір збитків завданих житловому будинку складає 1 726 318,00 грн. (один мільйон сімсот двадцять шість тисяч триста вісімнадцять гривень 00 копійок), що складає 52 043 Євро. Отже, розмір збитків завданих [PERSON] складає 1\~726 318,00 грн. (один мільйон сімсот двадцять шість тисяч триста вісімнадцять гривень 00 копійок), що складає 52 043 (п`ятдесят дві тисячі сорок три) євро. Окрім цього зазначають, що [PERSON] є власником житлового будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується технічним паспортом N [NUMBER] від 10.01.2005 року. Внаслідок дій відповідачів зазначений об?єкт нерухомості було знищено і проживання у ньому неможливе, факт знищення житлового будинку та неможливості проживання у ньому підтверджується технічним звітом б.н. від 25.07.2022 року за результатами проведеного обстеження пошкодженого об?єкта. Факт знищення житлового будинку також підтверджується актом ДСНС про пожежу від 06.06.2022. Відповідно до звіту про оцінку майна суб?єкта оціночної діяльності від 20 липня 2023 розмір збитків завданих житловому будинку складає 3 752 929,00 грн. (три мільйони сімсот п?ятдесят дві тисячі дев?ятсот двадцять дев?ять гривень 00 копійок), що складає 113 140 Євро. Отже, розмір збитків завданих [PERSON] складає 3 752 929,00 грн. (три мільйони сімсот п?ятдесят дві тисячі дев?ятсот двадцять дев?ять гривень 00 копійок), що складає 113 140 (сто тринадцять тисяч сто сорок) Євро. Вказують, що [PERSON] є власником житлового будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується технічним паспортом N [NUMBER] від 11.04.2008 року. Факт знищення житлового будинку та неможливості проживання у ньому підтверджується довідкою про пошкодження житлового приміщення № 552 від 16 червня 2022 року, актом про пожежу ДСНС від 6 червня 2022 та звітом про обстеження N? 2507/4 від 02.08.2022 року за результатами проведеного обстеження пошкодженого об?єкта. Відповідно до звіту про оцінку майна суб?єкта оціночної діяльності від 20 липня 2023 року розмір збитків завданих житловому будинку складає 3 347 418,00 грн. (три мільйони триста сорок сім тисяч чотириста вісімнадцять гривень 00 копійок), що складає 100 915 Євро. Отже, розмір збитків завданих Прокоп' [PERSON] складає 3\~347 418,00 грн. (три мільйони копійок), що складає 100\~915 (сто тисяч дев`ятсот п`ятнадцять) Євро. Дані обставини свідчать про порушення прав та охоронюваних законом інтересів і є підставою для їх захисту у судовому порядку,\~у зв`язку з чим позивачі звернулися до суду з цим позовом. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 15.09.2023, зазначену справу передано на розгляд судді Ірпінського міського суду Київської області Третяк Я.М. Ухвалою суду від 13.10.2023 прийнято до розгляду та відкрито загальне позовне провадження в цивільній справі з призначенням підготовчого засідання. Ухвалою суду від 21.02.2024 закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду. Представник позивачів в судове засідання не з`явився, надав суду заяву в якій просив справу розглянути за його відсутності та за відсутності позивачів. Не заперечував проти ухвалення заочного рішення. У встановлений ухвалою строк представник відповідача - російської федерації та [PERSON] не скористалися правом надання відзиву на позовну заяву. Касаційним цивільним судом у складі Верховного Суду у постанові від 14.04.2022 у справі № 308/9708/19 (провадження № 61-18782св21) викладено правову позицію, відповідно до якої у цій категорії спорів (про відшкодування шкоди, завданої фізичній особі, її майну, здоров`ю, життю у результаті збройної агресії Російської Федерації) іноземна держава-відповідач не користується судовим імунітетом проти розгляду судами України таких судових справ. При цьому зазначено, що оскільки вчинення Російської Федерації з 2014 року збройної агресії проти України не припиняється, Російської Федерації заперечує суверенітет України, тому зобов`язань поважати та дотримуватися суверенітету цієї країни немає. А отже, і направляти до посольства цієї країни запит на згоду про участь у справі і зупиняти провадження у справі до отримання відповіді від Російської Федерації або повідомлення про вручення такого запиту не потрібно. Для належного повідомлення зроблені оголошення на сайті суду, направлено повістки на адресу електронної пошти відповідача, однак жодних пояснень або обґрунтувань стороною відповідача не надано. Тому суд розглянув справу у відсутність учасників справи, оскільки у справі достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами п. п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є власником житлового будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 1793010 від 22.10.2003, видане Ірпінським бюро технічної інвентаризації. Згідно витягу з Реєстру будівельної діяльності щодо інформації про технічне обстеження Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва № 2507/6 від 02.08.2022 рекомендується виконати демонтаж надземної частини житлового будинку, на основі виявлених дефектів та пошкоджень можна зробити висновок про недоцільність відновлення існуючого будинку, категорія - ІІІ, стан- 4. Відповідно до звіту про оцінку майна невід`ємні поліпшення житлового приміщення/житлового будинку (збитки пошкодження внаслідок бойових дій), спричинених військовою агресією за адресою: [ADDRESS] від 20.07.2023, ринкова вартість невід`ємних поліпшень житлового приміщення/житлового будинку (збитки, пошкодження внаслідок бойових дій станом на 24.02.2022), спричинених військовою агресією російської федерації, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , складає 1 726 318,00 грн. (один мільйон сімсот двадцять шість тисяч триста вісімнадцять гривень 00 копійок), що складає 52 043 євро. Окрім цього встановлено, що позивач [PERSON] , є власником житлового будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 123115472 від 07.05.2018. Згідно витягу з Реєстру будівельної діяльності щодо інформації про технічне обстеження Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва № 2507/2 від 02.08.2022 загальний технічний стан обстежених будівель (за літерами А,Б,І) 4 аварійний стан, технічний стан будівлі (Д) -3 непридатний для нормальної експлуатації; технічний стан погребу (літера Е) та гаражу (літера Ж)-2 задовільний стан. Згідно копії акту про пожежу від 06.06.2022, що виникла 28.02.2022 в будинку [ADDRESS] , який належить [PERSON] пожежею знищено будинок площею 140 кв.м, все майно, речі, меблі та побутову техніку, які знаходилися в будинку. Відповідно до звіту про оцінку майна невід`ємні поліпшення житлового приміщення/житлового будинку (збитки пошкодження внаслідок бойових дій), спричинених військовою агресією за адресою: [ADDRESS] від 20.07.2023, ринкова вартість невід`ємних поліпшень житлового приміщення/ житлового будинку (збитки, пошкодження внаслідок бойових дій станом на 24.02.2022), спричинених військовою агресією російської федерації, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , складає 3\~752 929 (три мільйони сімсот п`ятдесят дві тисячі дев`ятсот двадцять дев`ять гривень, 00 копійок), що складає 113 140 євро. Окрім цього встановлено, що позивач [PERSON] є власником житлового будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 1172911 від 05.08.2003. Згідно довідки від 16.06.2022 № 552 за підписом начальника Гостомельської селищної військової адміністрації, внаслідок надзвичайної ситуації воєнного характеру, спричиненої збройною агресією російської федерації, яка розпочалась 24.02.2022, на території Гостомельської територіальної громади, житлове приміщення (будинок) за адресою: [ADDRESS] було повністю зруйновано внаслідок влучення боєприпасу та вигоряння. Житло непридатне для проживання. Згідно копії акту про пожежу від 06.06.2022, що виникла 15.03.2022 в будинку [ADDRESS] , який належить [PERSON] , пожежею знищено будинок площею 118,6 кв.м, все майно, речі та побутову техніку, які знаходилися в будинку. Згідно витягу з Реєстру будівельної діяльності щодо інформації про технічне обстеження Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва № 2507/4 від 02.08.2022 за результатами обстеження індивідуальний житловий будинок (літера А) та сараї (літера Д,К) перебувають в аварійному стані. На основі виявлених дефектів та пошкоджень можна зробити висновок про недоцільність відновлення зазначених будівель. Сарай (літера Б з погребом) перебуває у непридатному до нормальної експлуатації стані та потребує капітального ремонту. Аналіз дефектів та пошкоджень дає можливість стверджувати про забезпечення цілісності будівлі до проведення ремонту, підсилення або зміни конструкції. Відповідно до звіту про оцінку майна невід`ємні поліпшення житлового приміщення/житлового будинку (збитки пошкодження внаслідок бойових дій), спричинених військовою агресією за адресою: [ADDRESS] від 20.07.2023, ринкова вартість невід`ємних поліпшень житлового приміщення/ житлового будинку (збитки, пошкодження внаслідок бойових дій станом на 24.02.2022), спричинених військовою агресією російської федерації, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , складає 3\~347 418 (три мільйони триста сорок сім тисяч чотириста вісімнадцять гривень 00 копійок), що складає 100 915 євро. Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно з ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч. 1, 3 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ч. 1 ст. 321 ЦК України). Обґрунтовуючи вимоги позивач посилається на спричинення їй матеріальної та моральної шкоди в результаті артилерійських обстрілів під час вторгнення Російської Федерації, внаслідок чого було зруйновано його будинок, який є не придатним для подальшого проживання та користування. Зобов`язання держави щодо поваги та захисту прав людини не зникають і в умовах збройних конфліктів. Положення преамбули Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого Законом України від 17.07.1997 № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» передбачають те, що Високі Договірні Сторони зобов`язалися забезпечити повагу до прав людини шляхом гарантії цих прав. Гарантування прав людини з боку держави може здійснюватися як активними діями, так і утриманням від вчинення будь-яких дій. Така діяльність держави по гарантуванню прав людини пов`язана з видами зобов`язань з боку держав-учасниць Конвенції, якими є негативні та позитивні зобов`язання. Негативні зобов`язання - це зобов`язання держави утримуватися від втручання в права та свободи, а позитивні зобов`язання - навпаки, тобто держава повинна щось зробити, вчинити певні дії, щоб особа могла скористатися своїми правами за Конвенцією. Це, наприклад, може включати в себе прийняття законодавства, що допоможе забезпечити користування гарантованими Конвенцією правами, або забезпечення реальних умов для реалізації прав. Так, за певних обставин захистом статті 1 Першого протоколу до Конвенції може користуватися легітимне очікування (legitimate expectation) успішної реалізації майнових прав (право вимоги). Для того, щоб «очікування» було «легітимним», воно має бути заснованим на нормі закону або іншому правовому акті, такому як судове рішення, пов`язаному із майновим інтересом (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ від 28 вересня 2004 року у справі «Копецький проти Словаччини» (Kopecky v. Slovakia), заява № 44912/98, § 49-50). Тобто, особа, яка має майновий інтерес, може розглядатися як така, що має «легітимне очікування» успішної реалізації її права вимоги (зокрема, відшкодування державою шкоди) у сенсі статті 1 Першого протоколу до Конвенції, коли для цього інтересу є достатні підстави у національному законодавстві. Судом встановлено, що Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 року в Україні введено воєнний стан у зв`язку з військовою агресією відповідача проти України, Збройна агресія - це застосування іншою державою або групою держав збройної сили проти України. Збройною агресією проти України вважається будь-яка з таких дій, зокрема: вторгнення або напад збройних сил іншої держави або групи держав на територію України, а також окупація або анексія частини території України; напад збройних сил іншої держави або групи держав на військові сухопутні, морські чи повітряні сили або цивільні морські чи повітряні флоти України (ст. 1 Закону України «Про оборону України»). На підставі ст. 5 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» Російська Федерація як держава-окупант відповідно до IV Гаазької конвенції про закони і звичаї війни на суходолі та додатка до неї: Положення про закони і звичаї війни на суходолі від 18 жовтня 1907 року, Женевської конвенції про захист цивільного населення під час війни від 12 серпня 1949 року та Додаткового протоколу до Женевських конвенцій від 12 серпня 1949 року, що стосується захисту жертв міжнародних збройних конфліктів (Протокол I), від 8 червня 1977 року несе відповідальність за порушення захисту прав цивільного населення. Так, відповідно до ст. 32 Конвенції про захист цивільного населення під час війни, 1949 року забороняється застосування будь-яких заходів, які можуть завдати фізичних страждань або призвести до знищення осіб, що перебувають під захистом, які є під їхньою владою. Ця заборона поширюється не лише на вбивства, тортури, тілесні покарання, калічення та медичні чи наукові досліди, які не викликані потребою лікування особи, що перебуває під захистом, а й на будь-яке інше брутальне поводження з боку як цивільних, так і військових властей. Також відповідно до ст. 48 Додаткового протоколу до Женевських конвенцій від 12 серпня 1949 року, що стосується захисту жертв міжнародних збройних конфліктів (Протокол I від 8 червня 1977 року), для забезпечення поваги й захисту цивільного населення та цивільних об`єктів сторони, що перебувають у конфлікті, повинні завжди розрізняти цивільне населення й комбатантів, а також цивільні й воєнні об`єкти та відповідно спрямовувати свої дії тільки проти воєнних об`єктів. Зокрема, ст. 51 Додаткового протоколу до Женевських конвенцій від 12 серпня 1949 року передбачає, що цивільне населення користуються загальним захистом від небезпек, що виникають у зв`язку з воєнними операціями. Крім того на підставі ст. 57 Додаткового протоколу до Женевських конвенцій від 12 серпня 1949 року при проведенні воєнних операцій повинна постійно виявлятися турбота про те, щоб оберігати цивільне населення, цивільних осіб і цивільні об`єкти. Суд звертає увагу на те, що військова агресія та окупація Російською Федерацією територій України є не тільки порушенням суверенітету й територіальної цілісності України, але й порушенням основоположних принципів та норм міжнародного права. Така військова агресія супроводжується злочинами геноциду проти народу України, а також іншими військовими злочинами збройних сил та вищого керівництва російської федерації. Так, відповідно до Резолюції Генеральної Асамблеї ООН ES-11/1 від 02 березня 2022 року військова агресія російської федерації була засуджена як така, що порушує статтю 2 (4) Статуту ООН, а також суверенітет, незалежність та територіальну цілісність України. Крім того, Російську Федерацію було зобов`язано припинити застосування сили проти України та вивести свої збройні сили за межі міжнародно визнаних кордонів України. Також Генеральна Асамблея ООН прийняла Резолюцію ES-12/1 від 24 березня 2022 року, якою додатково засуджує військову агресію Росії проти України, вимагає від російської федерації припинення військових дій, в тому числі проти атак проти цивільних осіб та цивільних об`єктів, а також засуджує всі порушення міжнародного гуманітарного права та порушення прав людини та вимагає безумовного дотримання міжнародного гуманітарного права, включно із Женевськими Конвенціями 1949 року та Додаткового протоколу І 1977 року до них. Відповідно до Постанови Верховної Ради України від 14 квітня 2022 року про заяву Верховної Ради України «Про вчинення російською федерацією геноциду в Україні» визнано геноцидом Українського народу дії збройних сил, політичного і військового керівництва російської федерації під час збройної агресії проти України, яка розпочалася 24 лютого 2022 року. Згідно зі ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок тимчасової окупації державі Україна, юридичним особам, громадським об`єднанням, громадянам України, іноземцям та особам без громадянства, у повному обсязі покладається на російську федерацію як на державу, що здійснює окупацію. Держава Україна всіма можливими засобами сприятиме відшкодуванню матеріальної та моральної шкоди російською федерацією. Загальновідомим є факт проведення бойових дій на території м. Ірпінь, смт. Гостомель у березні 2022 року, військовими формуваннями Російської Федерації починаючи з 24.02.2022 року. Статті 3, 8, 12, 28 Загальної декларації прав людини 1948 року гарантують кожній людині право на життя, свободу і особисту недоторканність, ефективне поновлення у правах компетентними національними судами в разі порушення її основних прав, наданих їй конституцією або законом, вільне пересування і вибір місця проживання у межах кожної держави, соціальний і міжнародний порядок, при якому права і свободи, викладені в цій Декларації, можуть бути повністю здійснені. Ніхто не може зазнавати безпідставного посягання на недоторканність його житла. Кожна людина має право на захист закону від такого втручання або таких посягань. Конституційний Суд України у своєму рішенні від 12.04.2012 року № 9-рп/2012 (справа № 1-10/2012) наголосив, що в Україні як демократичній, правовій державі людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються найвищою соціальною цінністю; права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави; держава відповідає перед людиною за свою діяльність; утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави (статті 1, 3 Конституції України). Відповідно до ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитки у результаті порушення її цивільного права, має право на відшкодування. Згідно з ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 2 постанови від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Для наявності деліктної відповідальності необхідна наявність складу правопорушення: а) наявність шкоди, б) протиправна поведінка заподіювача шкоди, в) причинний зв`язок між шкодою та поведінкою заподіювача, г) вина. Цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини, тож якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. З огляду на наведене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності і диспозитивності цивільного процесу, положень ЦК України з відшкодування шкоди, то саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності вини у завданні шкоди. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року(справа № 761/6144/15-ц,провадження № 61-18064св18). Судом встановлено та вказана обставина не спростована відповідачем, що в результаті артилерійських обстрілів під час вторгнення Російської Федерації була зруйновані будинки позивачів, внаслідок чого останні є не придатними для подальшого проживання та користування. З урахуванням наведеного, з відповідача російської федерації на користь позивача [PERSON] підлягає стягненню майнова шкода у розмірі 1\~726\~318,00 грн., на користь позивача [PERSON] підлягає стягненню майнова шкода у розмірі 3\~752\~929,00 грн., на користь [PERSON] 3\~347\~418,00 грн. Щодо вимог позову про відшкодування моральної шкоди суд виходить з такого. Згідно зі ст. 23 ЦК України моральна шкода, зокрема, полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із душевними стражданнями, у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів, а також ушкодженням здоров`я. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому, суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. В абзаці другому пункту 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Тобто, правовою підставою цивільно-правової відповідальності за відшкодування шкоди, завданої рішеннями, діями чи бездіяльністю, є правопорушення, що включає як складові елементи: шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв`язок між ними. Разом з тим, обов`язок доведення наявності шкоди, протиправності діяння та причинно-наслідкового зв`язку між ними покладається на позивача. Відсутність однієї із складової цивільно-правової відповідальності є підставою для відмови у задоволенні позову. Отже, визначальним у вирішенні такої категорії спорів є доведення усіх складових деліктної відповідальності на підставі чого суд встановлює наявність факту заподіяння позивачу моральної шкоди саме тими діями (бездіяльністю), які встановлені судом (суддею). Вказаний висновок висловлено у постанові Верховного Суду від 19.03.2020 року у справі № 686/13212/19. Окрім того, відповідно до статті 12 Конвенції ООН про юрисдикційні імунітети держав та їх власності (2004), що відображає звичаєве міжнародне право, держава не має права посилатися на судовий імунітет у справах, пов`язаних із завданням шкоди здоров`ю, життю та майну, якщо така шкода повністю або частково завдана на території держави суду та якщо особа, яка завдала шкоду, у цей час перебувала на території держави суду. Отже, судовий імунітет Російської Федерації не підлягає застосуванню з огляду на порушення Російською Федерацією державного суверенітету України, а отже, не є здійсненням Російською Федерацією своїх суверенних прав, що охороняються судовим імунітетом, а тому держава Російська Федерація є належним відповідачем у даній справі. Аналогічна правова позиція була викладена Верховним Судом у постанові від 18.05.2022 року по справі № 760/17232/20-ц. Крім того у своїй постанові від 14.04.2022 року по справі № 308/9708/19 Верховний Суд також дійшов висновку, що на Російську Федерацію не поширюється судовий імунітет, оскільки вчинення актів збройної агресії іноземною державою не є реалізацією її суверенних прав, а свідчить про порушення зобов`язання поважати суверенітет та територіальну цілісність іншої держави - України, що закріплено в Статуті ООН. Зокрема, Верховний Суд встановив, що такими діями Російська Федерація вийшла за межі своїх суверенних прав, гарантованих статтею 2 Статуту ООН. Тому, беручи до уваги перебування позивачів у стані постійного стресу та нервозності, внаслідок збройної агресії Російської Федерації, що призвело до позбавлення власного житла та речей, з урахуванням вимог розумності і справедливості, суд визначає розмір компенсації моральної шкоди в сумі по 67 000,00 грн., що підлягає стягненню на користь кожного позивача. Щодо позовних вимог про стягнення матеріальної та моральної шкоди солідарно з відповідачем [PERSON] , то позивачами не доведено безпосереднього причинного зв`язку між заподіяною позивачам шкодою та діями чи бездіяльністью [PERSON] , зважаючи на те, що станом на день початку повномасштабної агресії (24.02.2022р.) він не займав жодних державних посад, а тому суд відмовляє позивачам у задоволенні позовних вимог в цій частині. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позивачі при поданні позову були звільнені від сплати судового збору, то відповідно до ст. 141 ЦПК України він підлягає стягненню з відповідача на користь держави. Відповідно до ст. 4, 6 Закону України «Про судовий збір» станом на час подання позову (21 серпня 2023 року) позивачі повинні були сплатити з урахуванням ціни позову судовий збір у розмірі 1% від ціни позову. Максимальний розмір судового збору станом на 21 серпня 2023 року складав 13 420,00 грн., що не перевищує 1% від ціни. Тому з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі по 13 420,00 грн. за кожну позовну вимогу майнового характеру. Верховний Суд у своїй постанові від 28.11.2018 р. по справі N 761/11472/15ц (касаційне провадження № 61-23674св18) зазначив, що вимога про відшкодування моральної шкоди, визначена у грошовому вимірі, є майновою вимогою і судовий збір підлягає сплаті, як за вимогою майнового характеру. Тому з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1073,60 грн. за кожну вимогу про стягнення моральної шкоди. На підставі викладеного,

Outcome: partial