Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-13 00:00:00

До Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] , третя особа - Губиниська сільська рада Новомосковського району Дніпропетровської області про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, в якій позивач просить позбавити відповідачку батьківських прав відносно малолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] та стягнути з відповідачки аліменти на утримання неповнолітнього сина в розмірі частки заробітку відповідачки, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на користь позивача, щомісяця до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування позову позивач посилається на те, що з відповідачкою у справі він проживав однією сім`єю з 2015 року по 2020 рік. [INFO] у них народився син [PERSON] . Оскільки вони проживали без реєстрації шлюбу, позивач визнав батьківство відносно сина, про що свідчить витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження. В липні 2021 року [PERSON] , [INFO] , залишивши малолітнього сина пішла в невідомому напрямку, нічого не пояснюючи та не повідомляючи. З того часу позивач сам утримує та виховує сина. Служба у справах дітей Губиниської селищної ради зверталась з клопотанням до Новомосковського РВП щодо визначення місця перебування відповідачки та притягнення її до адміністративної відповідальності згідно ст.. 184 КУпАП. Згідно висновку інспектора СЮП ВП Новомосковського РВП ГУНП у Дніпропетровській області від 04.08.2022 року вбачається, що [PERSON] покинула свою малолітню дитину на позивача та пішла жити до іншого чоловіка. Має скрутне матеріальне становище та не може виконувати батьківські обов`язки. З 24.06.2022 по 27.03.2023 року сім`я позивача перебувала під соціальним супроводом. Наказом начальника служби у справах дітей Губиниської селищної ради № 9-вб від 17.03.2023 року, малолітнього [PERSON] , [INFO] взято на облік як дитину із сім`ї, яка перебуває у складних життєвих обставинах. Відповідач тривалий час не цікавилась долею дитини, не брала участі у вихованні та утриманні малолітнього сина, не виходила на зв`язок з позивачем. Позивач вважає, що відповідач підлягає позбавленню батьківських прав відносно малолітнього сина на підставі ст. 164 СК України. Крім того, просить стягнути з відповідачки аліменти на утримання неповнолітнього сина. Відповідачем не поданий відзив на позов. Ухвалою Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 06 лютого 2024 року провадження по справі відкрито та призначено розгляд справи в порядку загального позовного провадження. Ухвалою від 12 березня 2024 року підготовче провадження було закрито та справу призначено до судового розгляду. Позивач у судове засідання не з`явився, надав клопотання про розгляд справи за його відсутності, в якому підтримав позовні вимоги, просив їх задовольнити. У разі неявки відповідача в судове засідання просив розглядати справу за відсутності відповідача, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач у судове засідання повторно не з`явився, про день та час розгляду справи був повідомлений своєчасно, причини неявки суду не повідомив. Будь-яких заяв та клопотань від відповідача не надходило. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, подав до суду клопотання про розгляд справи у відсутність представника Губиниська сільська рада Новомосковського району Дніпропетровської області. Також надали висновок про доцільність позбавлення відповідачки батьківських прав відносно неповнолітньої дитини. Враховуючи, що в судове засідання не з`явились всі учасники справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. У зв`язку з повторною неявкою в судове засідання належним чином повідомленого про дату, час та місце судового засідання відповідача, який не повідомив про причини неявки та не подав відзив відповідно до статті 280 ЦПК України, суд за згодою позивача вважає за можливе проводити заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення. Суд, дослідивши надані докази у їх сукупності, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини, що виникли між сторонами. Судом встановлено, що відповідач є матір`ю неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження, виданого 18 квітня 2018 року виконкомом Губиниської селищної ради Новомосковського району Дніпропетровської області (а.с. 10), батьком дитини є позивач - [PERSON] . Згідно довідки про реєстрацію місця проживання №143 від 18.04.2018 року, малолітній [PERSON] , [INFO] зареєстрований за місцем реєстрації батька - [ADDRESS] (а.с.11). Згідно актів обстеження умов проживання від 22.12.2021 року та від 24.03.2023 року вбачається, що малолітній [PERSON] , [INFO] проживає разом з батьком та його бабусею в квартирі. Санітарно-гігієнічні умови задовільні, на кухні готується свіжа їжа, є запас продуктів. Дитина забезпечена всім необхідним. Вихованням утриманням дитини займається батько та прабабуся дитини. (а.с. 14, 17). Згідно висновку інспектора СЮП ВП Новомосковського РВП ГУНП у Дніпропетровській області від 04.08.2022 року вбачається, що [PERSON] покинула свою малолітню дитину на позивача та пішла жити до іншого чоловіка. Має скрутне матеріальне становище та не може виконувати батьківські обов`язки (а.с. 15). Як вбачається з довідки № 18 від 05.04.2023 року КЗ «Заклад дошкільної освіти «Івасик-Телесик» Губиниської селищної ради, [PERSON] , 2018 року народження є вихованцем КЗ, вихованням дитини займається батько - [PERSON] . Мати дитини разом з сином не проживає і не займається вихованням сина. (а.с. 18). Відповідно до ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Згідно зі ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Як встановлено у ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. З висновку про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] , затвердженого рішенням Губиниської селищної ради Новомосковського району Дніпропетровської області № 647 від 12 березня 2024 року, вбачається, що позбавлення [PERSON] , [INFO] , батьківських прав щодо її сина: [PERSON] , [INFO] , є доцільним. Звертаючись до суду з позовом про позбавлення батьківських прав, позивач, як на підставу позову, посилалась на ухилення відповідача від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Відповідно до ст. 9 Конвенції про права дитини, дитина не повинна розлучатися з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (п.п. 94-102. рішення ЄСПЛ у справі «Мамчур проти України» від 16 липня 2015 року (заява № 10383/09). Європейський суд з прав людини зазначив у рішенні у справі «Нойлінґер та Шурук проти Швейцарії» (Neulingerand Shuruk v. Switzerland), (заява № 41615/07, ЄСПЛ 2010 року), що інтерес дитини складається з двох аспектів. З одного боку цей інтерес вимагає, що зв`язки дитини з її сім`єю мають бути збережені, за винятком випадків, коли сім`я виявилася особливо непридатною. Звідси випливає, що сімейні зв`язки можуть бути розірвані лише у виняткових випадках, та що необхідно зробити все, щоб зберегти особисті відносини та, якщо і коли це можливо, «відновити» сім`ю. Відповідно до п.16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення та позбавлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідність харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Згідно зі ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України Відповідно до частин першої, другої статті 3 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року (Конвенція ООН про права дитини) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. З матеріалів справи судом не встановлено жодних намагань відповідача виховувати сина та матеріально його забезпечувати, що свідчить про фактичне самоусунення відповідача від виконання батьківських обов`язків по вихованню сина. Означений висновок підтверджує також і те, що відповідач, будучи належним чином повідомленим про розгляд в суді справи про позбавлення її батьківських прав, в судове засідання не з`явилась, чим підтвердила свою байдужість до долі власного сина. Таким чином, повно і всебічно з`ясувавши всі обставини справи, дослідивши та оцінивши наявні докази у сукупності, суд дійшов висновку про наявність порушення прав та інтересів неповнолітньої сина, свідомого ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків, невжиття протягом тривалого часу жодних заходів щодо можливості забезпечення належних умов для фізичного, духовного розвитку та виховання дитини, а тому наявні достатні правові підстави для задоволення позовних вимог та позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] , щодо її сина: [PERSON] , [INFO] . Щодо вимог про стягнення аліментів на утримання дитини, суд застосовує наступні норми права. Приписами ч. 3 ст. 166 СК України встановлено, що при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Так, згідно із ст.ст. 180, 181 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. У відповідності до ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів" від 17 травня 2017 року № 2037-VIII, який набув чинності 08 липня 2017 року були внесені зміни до частини 2 ст. 182 СК України, відповідно до якої розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Частиною 2 ст. 182 СК України визначено, що мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. У відповідності до ч. 1,2 ст. 183 Сімейного кодексу України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Крім того, відповідно до ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а вразі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Судом встановлено, що відповідач є працездатною та може сплачувати аліменти на утримання дитини, тому суд вважає за доцільне стягнути з [PERSON] , [INFO] на користь позивача аліменти на утримання неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини заробітку відповідачки, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 21 листопада 2023 року і до досягнення дитинною повноліття. Крім того, вирішуючи питання про розподіл судових витрат, з урахуванням положень ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягнення судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 1073,60 грн., а також на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1073,60 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved