Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-15 00:00:00

І. Зміст позовних вимог. У березні 2023 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення грошових коштів у розмірі 81 000,00 грн.. пеню у розмірі 443 475,00 грн., інфляційні втрати урозмірі 118 559, 00 грн., 3 % річних у розмірі 7 290,00 грн., моральну шкоду у розмірі 40 000,00 грн., а всього 609 324,00 грн. В обгрунтування позовних вимог посилався на те, що 28.02.2019р. між позивачем та ФОП [PERSON] укладено договір № 280219 дозвіл на будівництво, обслуговування водопостачання та каналізації. Цією угодою зафіксовано оплату послуг у розмір 81 000,00 грн., яку замовник сплатив в момент підписання додаткової угоди №1 від 10.05.2019р. Виконавцем не надано замовнику документів про підтвердження проведених робіт, а відтак ніякі роботи не проводилися , чим завдано замовнику фактичних збитків. Станом на дату підписання додаткової угоди № 2 від 13.02.2020р. відповідач свої зобов`язання за договором про надання комплексних послуг не виконав. Згідно додаткової угоди № 2 до Договору № 280219 від 13.02. 2020 р. про розірвання договору та повернення коштів в п.1 вказано, що у зв?язку з тим, що договір № 280219 про надання комплексних послуг від 28.02.2019 р. не можливо виконати, сторони домовилися, що 31.03. 2020р. [PERSON] повертає, а [PERSON] приймає суму в розмірі 81000 (вісімдесят одна тисяча) грн., як повне повернення внесеної замовником суми по договору. У п. 2 Додаткової угоди № 2 до Договору № 280219 від 13.02.2020 р. про розірвання Договору та повернення коштів сторони домовилися, що виконавець сплачує, а замовник приймає відшкодування завданої невиконанням Договору моральної шкоди в розмірі 40 000,00 грн. Також сторони домовилися , що за невиконання або несвоєчасне виконання умов Додаткової угоди та неповернення Виконавцем зазначених коштів у визначений строк, Виконавець зобов?язується сплатити 0,5% від повернутої суми коштів за кожен день прострочення. Крім того, просить стягнути інфляційні втрати та 3% річних на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України. Просить позов задовольнити. ІІ. Заяви, клопотання та інші процесуальні рішення у справі. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 20.03.2023р. позовну заяву [PERSON] направлено за підсудністю до Солом`янського районного суду м.Києва. Постановою Київського апеляційного суду від 26.06.2023р. вказану ухвалу суду від 20.03.2023р. скасовано, справу направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 07.07. 2023 року відкрито провадження у порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 11.10.2023р. призначено у вказаній справі почеркознавчу експертизу. На час проведення експертизи провадження зупинено. [PERSON] оригінал досліджуваного докумета - додаткової угоди № 2 від 13.02.2020р. не надав для проведення експертизи. Ухвалою суду від 09.01.2024р. поновлено провадження у справі та призначено підготовче судове засідання. 18.03.2024р. ухвалою суду закрито підготовче судове засідання та призначено розгляд справи по суті. ІІІ. Позиції учасників судового провадження. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримала та просила задовольнити. Представник відповідача проти позову заперечувала та просила відмовити у задоволенні позову. Надала відзив на позовну заяву в якому вказала, що з позовної заяви вбачається, що відповідачем по справі позивач зазначає [PERSON] . Однак 04.10.2019р. відповідач на підставі свідоцтва про шлюб змінила прізвище на « [PERSON] ». 3 моменту укладення договору 28.02.2019 року до подання позову до суду минуло більше чотирьох років. За весь цей проміжок часу відповідач не мала жодних претензій від позивача щодо невиконання чи неналежного виконання робіт за договором № 280219. Не отримувала відповідач і претензію, яку позивач нібито додав до позовної заяви. Слід зазначити, що в примірнику позовної заяви з додатками, яку відповідач отримала від суду, така претензія відсутня, тому на день складання вказаного відзиву відповідачу не відомо чи є примірник такої претензії взагалі в матеріалах справи. Оскільки жодних претензій від позивача протягом більш як чотири роки не було, це може свідчити про те, договір № 280219 не було виконано двома сторонами або відповідач частково виконала роботи згідно переліку зазначеного у додатку № 1, які відповідач прийняв і оплатив, які були узгоджені між сторонами. У матеріалах справи відсутня квитанція про здійснення позивачем оплати на суму 81 000,00 грн. за реквізитами, вказаними у п. 5.1 договору. Крім того, до матеріалів справи не надано жодного документу, який би підтверджував виконання з його боку п.п. 3.1 договору, що також може свідчити про те, що відповідач не приступив до виконання договору у зв`язку з невиконанням позивачем вказаного обов`язку. Вказує, що позивачем не доведено належними і допустимими доказами здійснення оплати виконання робіт по договору № 280219 у розмірі 81 000,00 грн. та виконання п. 3.1.3 договору, що має наслідком застосування приписів ч.ч.1 і 2 ст. 613 ЦК України. Також вказує, що нарахування позивачем у період з 31.03.2020 по 30.03.2023 року інфляційних втрат і 3 % річних не відповідає вимогам п.п. 15 і 18 Прикінцевих і перехідних положень ЦК України та є порушенням чинного законодавства. ІV. Фактичні обставини встановлені судом та норми права,які підлягають застосуванню та мотиви суду,щодо оцінки аргументів наведених учасниками справи. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд прийшов до висновку, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. 28.02.2019р. між [PERSON] та ФОП [PERSON] було укладено договір про надання комплексних послуг № 280219 дозвіл на будівництво та обслуговування водопостачання та каналізації/а.с.8-12/. Відповідно до свідоцтва про шлюб від 04.10.2019р., [PERSON] змінила прізвище на [PERSON] /а.с.76/. Відповідно до п. 3.1 договору замовник зобов`язується прийняти та оплатити надавані виконавцем послуги на протязі 10 робочих днів з моменту надання таких, послуг, якщо інше не передбачене угодою сторін або рахунком - фактурою на такі послуги. Відповідно до 4.5 договору замовник проводить оплату в розмірі 81 000,00 грн., що є урахуванням суми, наведеної у відповідному додатку № 3 до даного договору, який являється невід`ємною частиною цього договору, розрахунки проводяться в момент підписання даного договору, та остаточний розрахунок проводиться в момент передачі замовнику, пакету дозвільних документів та підпису акту приймання-передачі виконаних робіт, за умови , якщо такий термін не визначено - на протязі 20 календарних днів з дня отримання замовником документа, який підлягає оплаті. Запізнення проведення розрахунку або недотримання терміну оплати накладає на замовника відповідальність у відповідності до цього договору та/або законодавства України. Відповідно до п. 4.7 договору оплата здійснюється замовником на умовах, визначених цим договором на підставі цього договору, відповідно рахунку-фактури або акту приймання-передачі виконаних робіт, що є невід`ємною частиною цього договору. Відповідно до додаткової угоди № 1 до договору про надання комплексних послуг № 280219 від 10.05.2019р. сторони встановили строк виконання робіт, який становить - 90 робочих днів з моменту підписання додаткової угоди № 1 від 10.05.2019р. Встановили авансовий платіж в розмірі 81 000,00 грн., який сплачується замовником на користь виконавця у день підписання додаткової угоди № 1 від 10.05.2019р. Встановили, що замовник вносить остаточний платіж на користь виконавця у розмірі 27 000,00 грн. у день підписання акту здачі-приймання послуг за договором про надання комплексних послуг № 280219/а.с.15/. Відповідно до п.п. 1 ,2 додаткової угоди № 2 до договору про надання комплексних послуг № 280219 від 13.02.2020р. про розірвання договору, та повернення коштів у зв`язку з тим, що договір про надання комплексних послуг № 280219., укладений сторонами 28.02.2019р. не можливо виконати сторони домовились, що 31.03.2020р. [PERSON] повертає, а [PERSON] приймає суму у розмірі 81 000,00 грн., як повне повернення внесеної замовником суми по договору. Сторони домовилися, що виконавець сплачує, а замовник приймає відшкодування завданої невикогнанням договору моральної шкоди у розмірі 40 000,00 грн./а.с.16/ Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язання це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно ст.ст. 526, 527, 530 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України) зобов`язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та цивільного законодавства. Відповідно до ст. 626, ст. 629 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, і є обов`язковим для виконання сторонами. Пунктом 4.6 договору передбачено, що нездійснення перерахування грошових коштів замовником на підставі цього договору є підставою для одностроннього розірвання цього договору з боку виконавця. Кошти сплачені за цим договором, замовнику не повертаються. Відповідно до п.4.7 договору оплата здійснюється замовником на умовах, визначених цим договором на підставі цього договору, відповідно рахунку-фактури або акту приймання-передачі виконаних робіт, що є невід`ємною частиною цього договору. Пунктом 4.8 передбачено, що сторони можуть погодити: замовник проводить оплату послуг, надаваних за цим договром, авансовим платежем на умовах повної попередньої оплати; погодження такого відбувається шляхом надання виконавцем відповідного рахунку-фактури на оплату послуг, замовлених замовником з визначенням таких послуг та їх фіксованої вартості, яка зміні не підлягає. У договорі сторонами було визначено реквізити на який мають здійснюватися перерахування за вказаним договором. Позивач у своєму позові стверджує, що ним було сплачено 81 000,00 грн. на користь відповідача. У той же час доказів на підтвердженя вказаному суду не надано. Представник відповідача заперечувала факт укладання і підписання додаткової угоди № 2 до договору про надання комплексних послуг № 280219 від 13.02.2020р. Позивач у судовому засіданні стверджував, що підпис на додатковій угоді належить не [PERSON] , а її матері. Згідно із ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до вимог ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин(фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, тобто рішення суду може грунтуватись лише на тих доказах, які були предметом дослідження і оцінки судом-ч. 6 ст.81 ЦПК України. Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Позивачем на підтвердження заявлених вимог не долучено жодного документу, який би підтвердив сплату коштів по договору. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову, оскільки позовні вимоги не підтверджені належними доказами. V. Розподіл судових витрат Представник відповідача просить стягнути з позивача судові витрати у розмірі 8 206, 62 грн, пов`язані з проведенням судової експертизи. Оскільки, позивачем не було надано оригінал досліджуваного документа - додаткової угоди № 2 від 13.02.2020, що у подальшому унеможливило проведення судової експертизи та повернення матеріалів справи до суду. Згідно з ч. 7 ст. 72 ЦПК України експерт має право на оплату виконаної роботи та на компенсацію витрат, пов`язаних з проведенням експертизи і викликом до суду. Положеннями ч. 2 ст. 86 ЦПК України закріплюється, що кошти на оплату судової експертизи вносяться стороною, яка заявила клопотання про проведення експертизи. Відповідно до рахунку № 4310 від 31.10.2023р. відповідачем було сплачено за проведення експертизи 8 125,32 грн. Постановою пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 р. №10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» указано, що вирішуючи питання про відшкодування витрат, пов`язаних із проведенням судових експертиз, суду необхідно враховувати, що відповідно до статті 15 Закону України «Про судову експертизу» витрати на проведення судових експертиз науково-дослідними установами Міністерства юстиції України та судово-медичними і судово-психіатричними установами Міністерства охорони здоров`я України відшкодовуються в порядку, передбаченому законодавством. При цьому витрати, пов`язані з проведенням судової експертизи, під час судового розгляду має нести сторона, яка заявила клопотання про проведення судової експертизи, а якщо таке клопотання заявлено двома сторонами, то витрати несуть обидві сторони порівну. Положеннями чинного цивільного законодавства не врегульований порядок повернення коштів за проведення експертизи, яка не була проведена. Однак, суд враховує, що оскільки експертиза була призначена ухвалою суду, а не самостійно замовлена стороною, то питання повернення коштів, сплачених на її проведення, має вирішити суд у порядку, передбаченому про стягнення судових витрат. За сукупності наявних у матеріалах справи доказів, які підтверджують сплату [PERSON] коштів за проведення експертизи, суд вважає можливим повернути сплачені кошти в розмірі 8 125,40 грн. на рахунок експертної установи за проведення експертизи, яка так і не була проведена.

Outcome: dismissed