Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-19 00:00:00

До Дніпровського районного суду міста Києва звернулась позивач [PERSON] з позовом до [PERSON] про зміну способу стягнення аліментів. Згідно заявлених вимог, позивач просить суд змінити спосіб стягнення аліментів на утримання [PERSON] , [INFO] , визначений рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 20 грудня 2018 рок, з стягнення аліментів в твердій грошовій сумі в розмірі 2 000,00 гривень, щомісяця, на стягнення аліментів у розмірі частині від усіх видів доходу платника аліментів [PERSON] , але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з дня набрання чинності рішення суду і до досягнення дитиною повноліття. Стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання [PERSON] , [INFO] , в розмірі частини від усіх видів доходу платника аліментів, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно і до досягнення дитиною повноліття. Вимоги позову обґрунтовані тим, що рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 20 грудня 2018 року з відповідача на користь позивача були стягнуті аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 2 000,00 грн щомісячно, на утримання [PERSON] , [INFO] . Позивач зазначає, що на сьогоднішній день такий розмір аліментів є недостатнім для утримання сина, який потребує більших витрат, які позивачу важко нести самостійно. Позивач посилається на індекс інфляції та зазначає, що відповідач з І кварталу 2022 року проходить службу в ЗСУ, отже його матеріальне становище покращилось. Також вказує, що відповідач має земельний пай, який здає в оренду, проте додаткових коштів на дитину, лише один раз надав 10 000,00 грн на святкування народження сина, при цьому має заборгованість по сплаті аліментів. Тому позивач вимушена звернутись до суду про стягнення аліментів в розмірі 1/4 частини від всіх видів заробітку (доходу), оскільки, на її думку, саме такий розмір буде відповідати реальному та інтересам дитини. Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 31 січня 2024 року відкрито провадження в даній цивільній справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Положеннями ст.174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. У відповідності до ч.8 ст.279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. Відповідач не скористався своїм правом та не направив до суду відзив на позовну заяву з викладенням заперечень проти неї. 09 лютого 2024 року відповідач [PERSON] направив до суду заяву, в якій просив суд: вирішити питання про розгляд справи за правилами загального позовного провадження з повідомленням сторін; зупинити провадження у справі № 755/19730/23 за позовом [PERSON] до [PERSON] у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції. В цій заяві, серед іншого зазначається, що з військовослужбовців утримання аліментів проводиться з усіх видів грошового забезпечення, крім грошового забезпечення, що не має постійного характеру, та інших випадків, передбачених законом та вказується на те, що відповідач не є військовослужбовцем контрактником, а є мобілізованим, війна на території України не буде мати постійного характеру, тому вважає помилковою впевненість позивача, що щомісячний розмір аліментів - частини з доходів відповідача буде достатнім. Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 26 лютого 2024 року відмовлено в задоволенні заяви відповідача [PERSON] про розгляд справи за правилами загального позовного провадження. Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 26 лютого 2024 року відмовлено в задоволенні заяви відповідача [PERSON] про зупинення провадження у справі. Ухвалою Київського апеляційного суду від 19 квітня 2024 року апеляційну скаргу [PERSON] на ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 26 лютого 2024 року повернуто особі, яка її подала. Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 16 травня 2024 року відмовлено в задоволенні заяви відповідача [PERSON] про зупинення провадження у справі. Згідно вимог ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Таким чином, розглянувши подані сторонами документи, з`ясувавши фактичні обставини, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд прийшов висновку, що надані позивачем та відповідачем докази та повідомлені ними обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, є достатніми для прийняття рішення у справі в порядку спрощеного позовного провадження, як це передбачено ст. 279 ЦПК України. Суд у порядку спрощеного позовного провадження без виклику в судове засідання сторін, дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. (ч.3, 4 ст.12 ЦПК України) Згідно частин 1, 5, 6, 7 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод принципу справедливості розгляду справи судом. Судом установлено, що сторони мають сина - [PERSON] , [INFO] (а.с.6). Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 20 грудня 2018 року у справі №755/16682/18 стягнуто з [PERSON] на ім`я [PERSON] аліменти на [PERSON] , [INFO] , у розмірі 2 000,00 грн щомісячно, з подальшою індексацією аліментів, починаючи з 01 листопада 2018 року до досягнення дитиною повноліття. (а.с.12-14) Згідно довідки про наявність заборгованості зі сплати аліментів Печерського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), станом на 10 листопада 2023 року, за ВП № [NUMBER] наявний борг з індексації суми аліментів, що підлягала сплаті, за період з листопада 2018 року по листопад 2023 року суми індексації аліментів дорівнює 19 960,48 грн. (а.с.11) Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. (ч. 4 ст. 82 ЦПК України) Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 20 грудня 2018 року у справі №755/16682/18 встановлено: «Згідно Довідки про доходи, виданої ДП «Національний палац мистецтв «Україна» від 04.12.2018 року № 53 [PERSON] дійсно працює в ДП «Національний палац мистецтв «Україна» на посаді інструктора з протипожежної профілактики, загальна сума доходу за період з червня 2018 року по листопад 2018 року становить 30 581,68 грн. Згідно Довідки про доходи, виданої КЗ КРР «Козелецький районний центр ПМСД» від 03.12.2018 року № 447, [PERSON] працює за сумісництвом у КЗ КРР «Козелецький районний центр ПМСД» на посаді молодшої медичної сестри, загальна сума доходу за період з 01 червня 2018 року по 30 листопада 2018 року становить 7 537,71 грн. За даними Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань дані щодо реєстрації [PERSON] відсутні. Згідно Довідки, виданої Виконавчим комітетом Козелецької селищної ради Козелецького району Чернігівської області від 07.12.2018 року № 4-489 жителю [ADDRESS] [PERSON] про те, що він має такий склад сімї: [PERSON] , 1979 року народження, - він же, та [PERSON] , [INFO], - мати, яка є пенсіонеркою з 23.02.2005 року довічно. За даними свідоцтв про реєстрацію [PERSON] має на праві власності трактор колісний, 2007 року випуску та автомобіль «ВАЗ-2107», державний номерний знак [NUMBER] .» З наданих позивачем документів - відповіді ДПС України від 16 жовтня 2023 року боржник по виконавчому провадженню [NUMBER] [PERSON] отримав наступні доходи: в Державному підприємстві «Національний палац мистецтв «Україна», сума нарахованого доходу за 1 квартал 2022 року склала 24 282,71 грн; за ІІ квартал 2022 року - 27 147,96 грн; за ІІІ квартал 2022 року - 4 022,10 грн; у військовій частині [NUMBER] , сума нарахованого доходу за І квартал 2022 року склала 19 219,93 грн.; за ІІ квартал 2022 року - 319 451,82 грн; за ІІІ квартал 2022 року - 347 387,28 грн; за ІV квартал 2022 року - 217 720,65 грн; за І квартал 2023 року - 234 598,47 грн; за ІІ квартал 2023 року - 168 823,40 грн; в Комунальному некомерційному підприємстві «Козелецький центр первинної медико-санітарної допомоги» сума нарахованого доходу за І квартал 2022 року склала 1 613,67 грн; в сільськогосподарському товаристві з обмеженою відповідальністю «Полісся» сума нарахованого доходу за ІV квартал 2022 року склала 16 150,00 грн. (а.с.8-9) Таким чином розмір отриманого відповідачем доходу становив: за І квартал 2022 року - 45 116,31 грн.; за ІІ квартал 2022 року - 346 599,78 грн.; за ІІІ квартал 2022 року - 351 409,38 грн.; за ІV квартал 2022 року - 233 870, 65 грн.; за І квартал 2023 року - 234 598,47 грн.; за ІІ квартал 2023 року - 168 823,40 грн. Отже, з часу ухвалення Дніпровським районним судом міста Києва 20 грудня 2018 року рішення про стягнення аліментів, до часу звернення позивача з даним позовом до суду відбулись зміни матеріального стану відповідача - розмір його доходу значно збільшився. Стаття 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. У ч.1 ст. 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ч.1, 2 ст. 27 Конвенції держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно зі ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ст. 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття. Відповідно до положень ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Частиною 1 ст. 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно з пунктом 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13 зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. СК України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження. Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст.192 СК України, зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Отже, у спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки стаття 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», стаття 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», стаття 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»). Такі ж висновки містяться у постановах Верховного Суду від 14 серпня 2019 року у справі № 524/7388/17 (провадження № 61-37490св18), від 11 вересня 2019 року у справі №662/64/18 (провадження № 61-41266св18), від 05 лютого 2020 року у справі № 664/252/19-ц (провадження № 61-20737св19), від 13 лютого 2020 року у справі № 466/4009/18 (провадження № 61-10529св19), від 27 травня 2020 року у справі №128/373/18 (провадження № 61-43813св18). Відповідно до ч.4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Відповідно з ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Згідно з ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом (ч.1 ст. 183 СК України). Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що на сьогоднішній день розмір аліментів, які були стягнуті на підставі рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 20 грудня 2018 року є недостатнім для утримання сина, оскільки, в силу свого віку, дитина потребує більших витрат на матеріальне забезпечення, розвиток, освіту. Також позивач зазначає, що матеріальне становище відповідача змінилось, він має стабільний заробіток в достатньому розмірі. З огляду на викладене вище, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про наявність визначених законом підстав для зміни способу стягнення аліментів та збільшення їх розміру, оскільки з часу ухвалення рішення у справі №755/16682/18 про стягнення з [PERSON] аліментів на утримання сина - [PERSON] , змінився матеріальний стан відповідача - його дохід значно збільшився. Враховуючи наявність визначених ст. 192 СК України підстав для збільшення розміру аліментів, які стягуються з відповідача на підставі рішення суду, оцінюючи наявні в матеріалах справи докази розміру доходу, що отримує відповідач, суд приходить до висновку про зміну розміру та способу стягнення аліментів з 2000,00 грн на 1/6 частинку з усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку. При цьому, судом також врахована реальна спроможність відповідача сплачувати аліменти в зазначеному розмірі, та достатність коштів у цьому розмірі, з урахуванням утримання дитини сторін позивачем, для забезпечення належного матеріального утримання дитини та її гармонійного розвитку. Такий розмір аліментів, виходячи з розміру доходу, що отримує відповідач, є справедливим, з урахуванням того, що докази реальних витрат позивача на дитину, в матеріалах справи відсутні. Аліменти у новому розмірі сплачуються з дня набрання цим рішенням законної сили, що відповідає положенням ст. 192 СК України щодо стягнення аліментів в зміненому розмірі та роз`ясненням, викладеним у п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів». З огляду на викладене, позов в частині зміни способу стягнення аліментів на утримання дитини до досягнення ним повноліття підлягає частковому задоволенню. Що стосується вимоги позивача про стягнення аліментів в розмірі частини від усіх видів доходу платника аліментів, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно і до досягнення дитиною повноліття, то ця вимога не підлягає задоволенню, оскільки за рішенням суду вже стягнуто аліменти на утримання дитини, спосіб стягнення яких змінюється рішенням суду в даному судовому провадженні, а подвійне стягнення аліментів суперечить вимогам матеріального права, адже призведе до подвійної відповідальності платника аліментів, що є не припустимим. Отже в цій частині позов задоволенню не підлягає. На підставі ст. 141 ЦПК України, з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1 073,60 грн, від сплати якого при зверненні до суду позивач була звільнена. Позивач просить стягнути з відповідача на свою користь понесені судові витрати на правничу допомогу в сумі 6 030,00 грн. Згідно п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. За змістом ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Відповідно до ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Частиною 3 ст. 4 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» передбачено, що адвокат може здійснювати адвокатську діяльність індивідуально або в організаційно-правових формах адвокатського бюро чи адвокатського об`єднання (організаційні форми адвокатської діяльності). За змістом ст. 15 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатське об`єднання має самостійний баланс, може відкривати рахунки у банках, мати печатку, штампи і бланки із своїм найменуванням. Стороною договору про надання правової допомоги є адвокатське об`єднання. Від імені адвокатського об`єднання договір про надання правової допомоги підписується учасником адвокатського об`єднання, уповноваженим на це довіреністю або статутом адвокатського об`єднання. Адвокатське об`єднання може залучати до виконання укладених об`єднанням договорів про надання правової допомоги інших адвокатів на договірних засадах. Адвокатське об`єднання зобов`язане забезпечити дотримання професійних прав адвокатів та гарантій адвокатської діяльності. Відповідно до ч. 1 ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Згідно з ч. 2 вказаної вище статті порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. Відповідно до ст. 26 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Згідно ч.3 ст. 27 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» до договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права. За своєю правовою природою договір про надання правової допомоги є договором про надання послуг, крім цього, на такий договір поширюються загальні норми та принципи договірного права, включаючи, але не обмежуючись главою 52 ЦК України. 13 грудня 2023 року між [PERSON] та Адвокатським об`єднанням «Харченко та Партнери» укладено договір №42 про надання правової допомоги. Пунктом 3.1 цього договору визначено, що розмір винагороди (гонорару) виконавця формується з погодинної оплати - одна година роботи уповноваженої особи Адвокатського об`єднання - визначається в розмірі 60% у робочий час та 90% у не робочий час від встановленої діючим законодавством мінімальної заробітної плати, вартість вираховується на день виконання роботи, надання послуг, оплата за надані послуги відбувається готівкою або безготівковим зарахування на поточний розрахунок виконавця відкритий в банку. Відповідно до Акту прийому-передачі наданих послуг від 14 грудня 2023 року загальний розмір наданих послуг складає 1 годину 30 хвилин вартістю 6 030,00 грн. Сторони підтверджують, що претензій щодо якості та обсягів наданих послуг зазначених в акті у сторін не має. Як убачається з квитанції до платіжної інструкції від 29 грудня 2023 року [PERSON] сплатила Адвокатському об`єднанню «Харченко та Партнери» кошти за надання правничої допомоги відповідно до договору №42 від 13 грудня 2023 року в сумі 6 030,00 грн. Враховуючи, що позов задоволено частково, беручи до уваги обсяг наданих послуг і виконаних робіт та їх вартість, докази, які підтверджують здійснення відповідних витрат позивача, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, враховуючи що вимога позову про зміну способу стягнення аліментів задоволена частково, а в задоволенні вимоги позову про стягнення аліментів відмовлено, на відповідача слід покласти понесені позивачем судові витрати на правничу допомогу в розмірі 2 412,00 грн. Враховуючи наведене та

Outcome: partial