Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-15 00:00:00

представник позивача звернувся до суду з вказаним позовом, в якому, уточнивши позовні вимоги, правонаступник позивача АТ «Сенс Банк» просив примусово виселити відповідачів з квартири [ADDRESS] , а також стягнути з них судовий збір. Свої вимоги мотивував тим, що 25 грудня 2007 року між ПАТ «Укрсоцбанк» та [PERSON] укладено кредитний договір №389/77/07-Ж, відповідно до якого банк надав у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості та цільового характеру використання грошові кошти на купівлю нерухомості (п. 1.2 Договору), зокрема кв. [ADDRESS] , яку в якості забезпечення зобов`язань за вказаним кредитним договором передав в іпотеку. Оскільки [PERSON] неналежним чином не виконував взяті на себе зобов`язання за кредитним договором, АТ «Альфа Банк» звернув стягнення на квартиру іпотекодавця на підставі ст. 37 Закону України «Про іпотеку» (п 4.5.3. Іпотечного договору) та звернувся з відповідною заявою до державного реєстратора, який 17 листопада 2021 року прийняв рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень. Таким чином, власником зазначеної вище квартири є АТ «Альфа Банк». Представник позивача зазначив, що подальше проживання відповідачів в квартирі, що належить на праві власності АТ «Альфа Банк» та відмова добровільно звільнити помешкання, перешкоджає власнику користуватися та розпоряджатися нерухомим майном на свій розсуд, внаслідок чого порушуються законні права та інтереси позивача. Представник третьої особи подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності. Інші учасники, будучи належним чином повідомленими про розгляд справи, до суду не прибули. Представник позивача в суді просив задовольнити позов з викладених у ньому підстав. Представник відповідача проти задоволення позову заперечила та зазначила, що 17 грудня 2021 року між АТ «Альфа-Банк» та [PERSON] укладено попередній договір купівлі-продажу спірної квартири, відповідно до якого відповідач має намір повернути спірну квартиру у свою власність, в зв`язку з чим згідно попереднього договору сплатив позивачу половину вартості квартири в розмірі 271 929 грн., однак останній ухиляється від укладання основного договору купівлі-продажу квартири, оскільки перешкодою такому укладенню є обтяження у вигляді арешту, який накладено на неї 06 червня 2023 року ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва. Також посилалася на діючий мараторій щодо неможливості виселення осіб з житлового приміщення під час воєнного стану відповідно до Закону України від 15 березня 2022 року № 2120-IX «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану», а також на те, що на даний час в квартирі зареєстрований неповнолітній [PERSON] , виселення якого призведе до порушення його прав. В зв`язку з викладеним просила в задоволені позову відмовити. Заслухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного. Встановлено, що 25 грудня 2007 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та [PERSON] укладено кредитний договір. Відповідно до п.п. 1.1., 1.2 вказаного Договору, кредитор надає позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти в розмірі 72\~000 доларів США, зі сплатою 12% процентів річних за користування кредитом щомісячно та порядком повернення суми кредиту 20-го числа кожного місяця згідно графіку по 240 доларів США до грудня 2032 року включно. Кредит надається позичальнику на придбання нерухомого майна, а саме двохкімнатної квартири загальною площею 43,70 м2, житловою площею 30,40 м2, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . 25 грудня 2007 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та [PERSON] укладено іпотечний договір №04/І-953. Відповідно до п.п. 1.1., 1.2, 1.5, 1.5.4, 1.13, 2.1, 2.1.4 Договору, іпотекодавець передає в іпотеку іпотекодержателю у якості забезпечення виконання іпотекодавцем зобов?язань перед іпотекодержателем за договором кредиту №389/77/07-Ж, укладеним між іпотекодавцем та іпотекодержателем 25 грудня, а також зобов?язань за цим договором нерухоме майно, включаючи всі його чинні та майбутні зміни, поліпшення, переобладнання та реконструкції а саме: двокімнатну квартиру загальною площею 43,70 м2, житловою площею 30,40 м2, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Вартість предмету іпотеки за згодою сторін становить вартістю 469\~650 грн., що за офіційним курсом гривні до долара США, встановленим Національним банком України на день укладення цього договору (1 долар США = 5,050 грн.) складає еквівалент 93\~000 доларів США. Іпотекодавець свідчить та гарантує, що на момент укладення цього договору за місцезнаходженням предмету іпотеки не зареєстровані (не прописані) та не проживають малолітні або неповнолітні особи, а також наймачі за договорами найму (оренди). Цей договір укладається одночасно з укладенням договору купівлі-продажу предмета іпотеки, сторонами якого с іпотекодавець та [PERSON] , який посвідчено [PERSON] , приватним нотаріусом Вишгородського районного нотаріального округу 25 грудня 2007 року, зареєстровано в реєстрі за №2767. Іпотекодавець має обов`язок без письмової згоди іпотекодержателя, що оформляється змінами та/або доповненнями до цього договору не відчужувати предмет іпотеки, а також не передавати його в спільну діяльність, лізинг, оренду, користування та інші. Рішенням №5/2019\~АТ «Укрсоцбанк»\~від 15\~жовтня 2019\~року прийнято\~рішення щодо\~припинення АТ\~«Укрсоцбанк» шляхом\~приєднання до\~АТ «Альфа-Банк»,\~в п.п.\~12\~якого визначено,\~що правонаступником\~щодо всього\~майна,\~прав та\~обов`язків АТ\~«Укрсоцбанк» з 15 жовтня 2019 року є АТ «Альфа-Банк». На підставі ст. 37 Закону України «Про іпотеку» АТ «Альфа-Банк» задовольнив забезпечення іпотечної вимоги шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, в зв`язку з чим з 15 листопада 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кравцовою О.В. зареєстровано за Акціонерним товариством «Альфа-Банк» право власності на двохкімнатну квартиру, загальною площею 43,70 м2, житловою площею 30,40 м2, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №285456670 від 18 листопада 2021 року. 18 грудня 2021 року Акціонерне товариство «Альфа-Банк» звернулося до [PERSON] та [PERSON] з вимогою №DV12/18 про добровільне виселення, відповідно до якої останніх повідомлено про те, що відповідно до ст. 37 Закону України «Про іпотеку» банк задовольнив забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Згідно довідки Виконавчого комітету Вишгородської міської ради №152 від 06 вересня 2022 року про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб, в кв. [ADDRESS] зареєстровано 5 осіб, зокрема: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] [INFO] . 17 грудня 2021 року між АТ «Альфа-Банк» та [PERSON] укладено попередній договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] . Згідно п.п. 1.1., 3.1, 4.1, 7.1 Договору, сторони зобов`язуються в майбутньому, в строк, обумовлений в п. 7.1 цього договору, укласти і належним чином оформити договір купівлі-продажу квартири, на умовах і в порядку, визначених цим договором. Сторони домовилися, що продавець згоден продати, а покупець купити квартиру за ціною 557\~455 грн., без ПДВ. З метою підтвердження та реалізації своїх намірів щодо укладення основного договору і своєї платіжної спроможності, покупець перераховує на поточний рахунок продавця грошові кошти в розмірі 271\~929 грн., без ПДВ. За домовленістю сторін укладення та нотаріальне посвідчення основного договору здійснюватиметься не пізніше 17 грудня 2022 року в нотаріальній конторі, що є робочим місцем [PERSON] , приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу, за адресою: м. Київ, вул. Героїв Сталінграда, 6, корп. 8, офіс 1. 12 серпня 2022 року Загальними зборами акціонерів АТ «Альфа-Банк» затверджено рішення про зміну найменування АТ «Альфа-Банк» на АТ «Сенс Банк». Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності не нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №378539456 від 10 травня 2024 року, на квартиру [ADDRESS] 06 червня 2023 року на підставі ухвали Шевченківського районного суду м. Києва накладено арешт. Відповідно до ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Громадяни для задоволення своїх потреб можуть користуватися об`єктами права державної та комунальної власності відповідно до закону. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно ч. 1 ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Як вбачається з ч. 1 ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 572 ЦК України, в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). Статтею 589 ЦК України передбачено, що в разі невиконання зобов`язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов`язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв`язку із пред`явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором. Згідно з ч.ч. 1-2 ст. 590 ЦК України звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов`язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямованих на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Статтею 627 ЦК України визначено, що відповідно до ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до абз. 1 ч. 1 ст. 635 ЦК України, попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Як вбачається із ч. 1 ст. 12 Закону України «Про іпотеку», у разі порушення іпотекодавцем обов`язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов`язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Відповідно до ч.ч. 1, 4 ст. 33 Закону України «Про іпотеку», у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Згідно 1 ст. 35 Закону України «Про іпотеку», у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 36 Закону України «Про іпотеку», сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати: передачу іпотекодержателю права власності (спеціального майнового права) на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому статтею 37 цього Закону. Згідно ч. 1-3, 5 ст. 37 Закону України «Про іпотеку», іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності (спеціального майнового права) на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності (спеціального майнового права) іпотекодержателя на нерухоме майно (об`єкт незавершеного будівництва, майбутній об`єкт нерухомості), яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності (спеціального майнового права) на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя чи іпотечний договір, який містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, є документами, що підтверджують перехід права власності (спеціального майнового права) на предмет іпотеки до іпотекодержателя та є підставою для внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Право власності (спеціальне майнове право) іпотекодержателя на предмет іпотеки виникає з моменту державної реєстрації права власності (спеціального майнового права) іпотекодержателя на предмет іпотеки на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя чи відповідного застереження в іпотечному договорі.. Іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність або спеціальне майнове право на нього за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб`єктом оціночної діяльності. У разі набуття права власності (спеціального майнового права) на предмет іпотеки іпотекодержатель зобов`язаний відшкодувати іпотекодавцю перевищення 90 відсотків вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя. Як вбачається зі ст. 40 Закону України «Про іпотеку», що звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом. Після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов`язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Особи, які проживають у зазначених приміщеннях на умовах договору найму (оренди), не підлягають виселенню, якщо: договір найму (оренди) був укладений до моменту укладення іпотечного договору і про наявність такого договору було доведено до відома іпотекодержателя або такий договір був зареєстрований у встановленому законом порядку; договір найму (оренди) був укладений після укладення іпотечного договору за згодою іпотекодержателя. Відповідно до ст. 109 ЖК України, виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. Допускається виселення в адміністративному порядку з санкції прокурора лише осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення або проживають у будинках, що загрожують обвалом. Громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду. Звернення стягнення на передане в іпотеку жиле приміщення є підставою для виселення всіх громадян, що мешкають у ньому, за винятками, встановленими законом. Після прийняття кредитором рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов`язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги, якщо сторонами не погоджено більший строк. Якщо громадяни не звільняють жиле приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення, є підставою для надання цим громадянам жилих приміщень з фондів житла для тимчасового проживання відповідно до статті 132-2 цього Кодексу. Відсутність жилих приміщень з фондів житла для тимчасового проживання або відмова у їх наданні з підстав, встановлених статтею 132-2 цього Кодексу, не тягне припинення виселення громадянина з жилого приміщення, яке є предметом іпотеки, у порядку, встановленому частиною третьою цієї статті. Аналізуючи статтю 109 ЖК України, можна зробити висновок, що частина третя цієї статті деталізує порядок виселення осіб, які проживають у переданому в іпотеку житловому приміщенні після прийняття кредитором рішення про звернення стягнення на житло шляхом позасудового врегулювання, який здійснюється за згодою сторін (у договірному порядку) без звернення до суду. У такому випадку після прийняття кредитором рішення про звернення стягнення на передане в іпотеку житло всі мешканці зобов`язані на письмову вимогу іпотекодержателя добровільно звільнити приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги, якщо сторонами не погоджено більший строк. Якщо громадяни не звільняють житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. У цьому випадку ч. 3 ст. 109 ЖК України відсилає до ч. 2 цієї статті, у якій зазначається про необхідність надання громадянам, яких виселяють із житлових приміщень, іншого постійного житлового приміщення (за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на житлові приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку), із зазначенням такого постійного житлового приміщення в рішенні суду. Тобто порядок звернення стягнення на предмет іпотеки (шляхом позасудового врегулювання чи в судовому порядку) не впливає на встановлені законом гарантії надання іншого житлового приміщення при вирішенні судом спору про виселення з іпотечного майна, передбачені ч. 2 ст. 109 ЖК України. Визначальним у цьому випадку є встановлення, за які кошти придбано іпотечне майно - за рахунок чи не за рахунок кредитних коштів. Загальне правило про неможливість виселення громадян без надання іншого постійного житлового приміщення, передбачене ч. 2 ст. 109 ЖК України, стосується не тільки випадків виселення мешканців при зверненні стягнення на предмет іпотеки в судовому порядку, а й у разі виселення мешканців при зверненні стягнення на предмет іпотеки в позасудовому порядку, коли мешканці відмовляються добровільно звільняти житлове приміщення, тобто не досягнуто згоди щодо виселення між новим власником і попереднім власником чи наймачами житлового приміщення. Це передбачено і в ч. 1 ст. 109 ЖК України, у якій вказано, що виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. Так званого адміністративного виселення на вимогу будь-яких осіб чи органів, наділених владними повноваженнями, ЖК України не містить, що відображає ті зміни у законодавстві, які запроваджені в Україні у зв`язку з рухом держави до Європейського Союзу та необхідністю захисту основоположних прав людини. Отже, якщо на іпотечне майно звернуто стягнення в позасудовому порядку та якщо мешканці відмовляються добровільно звільняти житлове приміщення, то виселення цих осіб повинне відбуватися на підставі рішення суду в порядку ст. 40 Закону України «Про іпотеку» та ч.ч. 1-3 ст. 109 ЖК України, та з наданням іншого постійного житлового приміщення тільки у випадку, якщо житлове приміщення придбано не за кредитні кошти. У цій справі встановлено, що спірна квартира придбана відповідачем за кредитні кошти. Як виняток, допускається виселення громадян без надання іншого постійного житлового приміщення при зверненні стягнення на житлове приміщення, що було придбане громадянином за рахунок кредиту (позики), повернення якого забезпечене іпотекою відповідного житлового приміщення. У цьому випадку виселення громадян проводиться у порядку, передбаченому ч. 4 ст. 109 ЖК України, тобто з наданням цим громадянам житлових приміщень з фондів житла для тимчасового проживання відповідно до ст. 132-2 цього Кодексу. Зазначене ґрунтується на правовому висновку ВП ВС, викладеному у постанові від 22 березня 2023 року, справа 361/4481/19. Судом встановлено, що згідно кредитного договору №389/77/07-Ж від 25 грудня 2007 року, [PERSON] надано кредитні кошти на придбання нерухомого майна, а саме двохкімнатної квартири загальною площею 43,70 м2, житловою площею 30,40 м2, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , яку останній згідно договору іпотеки №04/І-953 від 25 грудня 2007 року передав в іпотеку в якості забезпечення зобов`язання за вказаним вище кредитним договором. Однак, [PERSON] належним чином взяті на себе зобов`язання по кредитному договору не виконував, в зв`язку з чим позивачем звернуто стягнення на предмет іпотеки згідно вимог ст. 37 Закону України «Про іпотеку» і з 15 листопада 2021 року право власності на вказану квартиру зареєстровано за АТ «Альфа Банк», правонаступником якого є АТ «Сенс Банк», що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності. 08 грудня 2021 року позивачем на адресу відповідачів згідно вимог ст. 40 Закону Ураїни «Про іпотеку» направлено вимогу №DB12/18 про добровільне виселення в 30-ти денний термін. На вказану вимогу, у встановлений строк та на час розгляду справи в суді, відповідачі із спірної квартири в добровільно порядку не виселилися, що позбавляє можливості позивача, як законного власника, володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном (ст. 319 ЦК України). Таким чином, всі мешканці кв. [ADDRESS] , які зобов`язані на письмову вимогу іпотекодержателя добровільно звільнити житлове приміщення і не звільнили його, підлягають виселенню із займаного приміщення без надання іншого житлового приміщення гідно вимог згідно вимог ст. 40 Закону України «Про іпотеку» та ст. 109 ЖК України. Що стосується доводів представника відповідача щодо неможливості виселення неповнолітнього [PERSON] , то суд зазначає наступне. Так, згідно п.п. 1.5 та 1.5.4 договору іпотеки №04/І-953 від 25 грудня 2007 року, іпотекодавець свідчить та гарантує, що на момент укладення цього договору за місцезнаходженням предмету іпотеки не зареєстровані (не прописані) та не проживають малолітні або неповнолітні особи, а також наймачі за договорами найму (оренди). Разом з тим, судом встановлено, що вселення [PERSON] , [INFO] , до квартири [ADDRESS] , яка є предметом іпотеки, відбулося після укладення договору іпотеки без дозволу іпотекодержателя. Згідно ч. 3 ст. 9 Закону України «Про іпотеку» іпотекодавець має право виключно на підставі згоди іпотекодержателя, зокрема, відчужувати предмет іпотеки; передавати предмет іпотеки в спільну діяльність, лізинг, оренду, користування. Відтак, вселення неповнолітнього [PERSON] у спірний житловий будинок відбулося всупереч вимог договору іпотеки та прямій забороні, що міститься у Законі України «Про іпотеку». Реєстрація місця проживання з порушеннями вимог закону та договору іпотеки сина іпотекодавця [PERSON] у спірній квартирі, яка є предметом іпотеки, не може використовуватися учасниками цивільного обороту з метою уникнення звернення стягнення на предмет іпотеки та подальшого його продажу для погашення боргу. З урахуванням викладеного, суд доходить висновку про наявність обґрунтованих підстав для задоволення позову про виселення [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , з квартири [ADDRESS] , без надання іншого житла. Що стосується доводів представника відповідача про те, що між [PERSON] та АТ «Альфа-Банк» 17 грудня 2021 року укладено попередній договір купівлі-продажу квартири, відповідно до якого відповідач 10 квітня 2024 року звернувся до АТ «Сенс Банк» з вимогою про укладення основного договору купівлі-продажу спірної квартири, то суд їх відхиляє, виходячи з наступного. Так, згідно п. 7.1 попереднього договору, за домовленістю сторін укладення та нотаріальне посвідчення основного договору здійснюватиметься не пізніше 17 грудня 2022 року. Відповідно до ч. 3 ст. 635 ЦК України, зобов`язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення. У той же час, з матеріалів справи вбачається, що у встановлений строк до 17 грудня 2022 року сторони основний договір не уклали, а відтак, всі зобов`язання за попереднім договором між ними припинились, коли [PERSON] будь-яких прав на спірну квартиру не набув. Сам тільки факт укладання мешканцем спірної квартири попереднього договору її купівлі-продажу з іпотекодержателем, підставою для відмови в позові бути не може і права на проживання та неможливість виселення із займаного приміщення згідно вимог Закону у відповідачів не утворює. Крім того, суд неодноразово надавав сторонам можливість врегулювати спір в позасудовому порядку, однак останні не змогли укласти основний договір купівлі-продажу спірної квартири, коли щодо спірної квартири наразі існує обтяження у виді арешту, накладеного 06 червня 2023 року ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва, що унеможливлює перереєстрацію права власності на об`єкт нерухомості за покупцем, як новим власником. , Вказані обставини і посилання на них відповідача не можуть згідно вимог ст. 109 ЖК України та ст. 40 Закону України «Про іпотеку» стати підставою для відмови у позові про виселення мешканців з іпотечного житла, право власності на яке зареєстровано за іпотекодержателем. Таким чином, судом встановлено порушені права позивача, які підлягають захисту, а позов задоволенню. Разом з тим, відповідно до Закону України від 24 лютого 2022 року №2102-IX «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» затверджено відповідний Указ Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022, яким у зв?язку з військовою агресією Російської Федерації проти України введено в Україні воєнний стан з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. У подальшому законами України строк дії воєнного стану в Україні продовжувався, він діє і дотепер. Законом України від 15 березня 2022 року № 2120-IX «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» доповнено розділ VI «Прикінцеві положення» Закону № 898-IV пунктом 5-2, згідно з яким у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування щодо нерухомого майна (нерухомості), що належить фізичним особам та перебуває в іпотеці за споживчими кредитами, зупиняється дія, зокрема, статті 40 (у частині виселення мешканців із житлових будинків та приміщень, переданих в іпотеку, щодо яких є судове рішення про звернення стягнення на такі об`єкти). За таких обставин, суд вважає, що вказаний вище Закон має бути застосований у цій справі, оскільки на сьогодні в Україні триває воєнний стан, тому виконання рішення суду в частині виселення відповідачів слід зупинити на період дії в Україні воєнного стану та на тридцятиденний строк після його припинення або скасування. Зазначене відповідає правовому висновку ВП ВС, викладеному у постанові від 22 березня 2023 року, справа 361/4481/19. Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідачів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на користь позивача слід стягнути судовий збір в рівних частинах по 620 грн. 25 коп. з кожного. На підставі викладеного та

Outcome: approved