Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-20 00:00:00

Представник позивача [PERSON] - адвокат Голуб Н.Є. звернулася до\~суду з\~позовом до [PERSON] про визнання квартири особистою приватною власністю. У вказаній позовній заяві позивач просить суд визнати за нею, [PERSON] , особистою приватною власністю квартиру під [ADDRESS] , яка була придбана за договором купівлі-продажу 30 травня 2003 року, посвідченого приватним нотаріусом Козятинського районного нотаріального окуругу Палагутіною В.О. та зареєстрованого в реєстрі за № 977. Свої вимоги мотивує тим, що 11 серпня 1992 року вона зареєструвала шлюб з відповідачем [PERSON] , який рішенням суду від 12 березня 2012 року було розірвано. На підставі договору купівлі-продажу від 30 травня 2003 року вона придбала за особисті кошти в сумі 5 500 гривень квартиру під [ADDRESS] , які вона отримала від своїх батьків. Зазначає, що кошти на купівлю спірної квартири були отримані від продажу її батьком [PERSON] , належної йому на праві власності, квартири під [ADDRESS] за ціною 17 300 гривень, згідно договору купівлі-продажу від 27 травня 2003 року. За таких обставин, просить визнати спірну квартиру своєю особистою приватною власністю. Ухвалою суду від 25 січня 2024 року в даній справі було відкрито провадження, вирішено розглядати справу у порядку загального позовного провадження, по справі призначено підготовче засідання. Ухвалою суду від 22 березня 2024 року закрито підготовче провадження. У судове засідання позивач [PERSON] та її представник - адвокат Голуб Н.Є. не з`явилися, надала до суду заяву про розгляд справи без їх участі та про підтримання заявлених позовних вимог, не заперечує проти заочного розгляду справи. У судове засідання відповідач [PERSON] , будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце проведення судових засідань у відповідності до ч. 11 ст.128 ЦПК України шляхом розміщення оголошення про виклик до суду на офіційному веб-сайті судової влади України, в жодне судове засідання по даній цивільній справі не з`явився. Будь-яких заяв та клопотань, а також відзиву на позовну заяву, від відповідача на адресу суду не надходило. Враховуючи, що в судове засідання не з`явились всі учасники справи, відповідно до ч. 2 ст.\~247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, оцінивши наявні в справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, доходить до висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що сторони [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 12 березня 2012 року було розірвано. За договором\~купівлі-продажу\~квартири від\~27\~травня 2003\~року батько\~позивача [PERSON] \~продав,\~а [PERSON] \~купила квартиру\~за [ADDRESS] за ціною 17 300 гривень. 30 травня 2003 року позивач [PERSON] купила, а представник продавця [PERSON] - [PERSON] продав квартиру за [ADDRESS] за ціною 5 500 гривень. Згідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 86985777 від 13 травня 2017 року за позивачем [PERSON] зареєстровано право власності на вищевказану квартиру. Враховуючи те, що спірне майно придбано під час перебування у шлюбі та до набрання чинності СК України, до спірних правовідносин підлягають застосуванню положення статтей КпШС України. Згідно зі статтею 22 КпШС України майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. У статті 24 КпШС України передбачено, що майно, яке належало кожному з подружжя до одруження, а також одержане ним під час шлюбу в дар або в порядку успадкування, є власністю кожного з них. Роздільним майном кожного з подружжя є також речі індивідуального користування (одяг, взуття тощо), хоча б вони і були придбані під час шлюбу за рахунок спільних коштів подружжя, за винятком коштовностей та предметів розкоші. Кожний з подружжя самостійно володіє, користується і розпоряджається належним йому роздільним майном. Пунктами 23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" №11 від 21 грудня 2007 року вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто. У разі придбання майна у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане. Визнаючи право особистої приватної власності одного з подружжя на майно, суд повинен установити той факт, що джерелом його набуття були особисті кошти цієї особи. Такі обставини підлягають доведенню (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 лютого 2020 року у справі № 754/2265/17 (провадження № 61-27989св18). У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 22 січня 2020 року в справі № 711/2302/18 (провадження № 61-13953св19) зазначено, що "застосовуючи норму статті 22 КпШС України або статті 60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя". Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України). Матеріалами справи підтверджено, що позивач придбала квартиру [ADDRESS] за власні кошти. Отже спірна квартира [ADDRESS] має статус особистого майна, що була придбана позивачем за її особисті кошти в період перебування у шлюбі з відповідачем. Враховуючи наведене вище, суд дійшов висновку про те, що спірна квартира була набута у власність позивачем за рахунок належних їй особистих коштів, а не створена спільними зусиллями чи спільною працею сторін, відповідно таке майно (спірна квартира) є особистою власністю останньої. На підставі викладеного та

Outcome: approved