Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-23 00:00:00

До Вінницького міського суду Вінницької області звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Сіті Фінанс» з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Позовні вимоги мотивовані тим, що 21.07.2017 між АТ «Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON] було укладено договір про надання банківських послуг та послуг у сфері страхування № 014/0261/82/0344968, відповідно до умов якого банк надав відповідачці кредит в розмірі 47\~826, 09 гривень. Крім того, 22.06.2018 між АТ «Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON] було укладено договір про надання банківських послуг та послуг у сфері страхування № 014/380805/82/419810, відповідно до умов якого банк надав відповідачці кредит в розмірі 26\~730, 26 гривень. Всупереч умовам кредитних договорів відповідачка припинила виконувати взяті на себе зобов`язання, а саме здійснювати щомісячне погашення кредитної заборгованості, сплачувати проценти за користування кредитами. Сума заборгованості за кредитним договором № 014/0261/82/0344968 від 21.07.2017 становить 58\~328, 49 гривень, з яких: 50\~328, 49 гривень сума заборгованості за кредитом; 8\~029, 02 гривень сума заборгованості за процентами. Сума заборгованості за кредитним договором № 014/380805/82/419810 від 22.06.2018 становить 40\~207, 56 гривень, з яких: 35\~042, 37 гривень сума заборгованості за кредитом; 5\~165, 19 гривень сума заборгованості за процентами. 20.12.2022 між АТ «Райффайзен Банк Аваль» та ТОВ «ФК «Сіті Фінанс» було укладено договір про відступлення прав вимоги № 114/2-57-F, у відповідності до якого АТ «Райффайзен Банк Аваль» передало (відступило) ТОВ «ФК «Сіті Фінанс» належні йому права вимоги до боржників, зокрема до відповідачки за договорами № 014/0261/82/0344968 від 21.07.2017 і № 014/380805/82/419810 від 22.06.2018. Після відступлення прав вимоги відповідачкою не здійснено жодного платежу на погашення заборгованості ні на рахунок первісного кредитора, ні на рахунок позивача. Вищевикладене й стало підставою для звернення до суду позивача із вимогами про стягнення на його користь з відповідачки заборгованості за кредитним договором № 014/0261/82/0344968 від 21.07.2017 в сумі 58\~328, 49 гривень, з яких: 50\~328, 49 гривень сума заборгованості за кредитом; 8\~029, 02 гривень сума заборгованості за процентами та за кредитним договором № 014/380805/82/419810 від 22.06.2018 в сумі 40\~207, 56 гривень, з яких: 35\~042, 37 гривень сума заборгованості за кредитом; 5\~165, 19 гривень сума заборгованості за процентами. Також, позивач просив суд стягнути з відповідачки на його користь судові витрати. Ухвалою суду від 25.03.2024 вищевказану заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Також, даною ухвалою запропоновано учасникам справи надати суду заяви по суті справи та докази у строк, встановлений судом. З матеріалів справи вбачається, що поштові відправлення із ухвалою суду від 25.03.2024 та копією позовної заяви із доданими до неї документами неодноразово направлені відповідачці за адресою її місця проживання (перебування), зареєстрованою у встановленому законом порядку, повернулися до суду із відмітками «за закінченням терміну зберігання». У зв`язку із чим, судом було повідомлено відповідача про розгляд справи також через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. Таким чином, суд вжив усіх можливих заходів для повідомлення відповідача про розгляд справи. Тому, враховуючи положення ст. 128 ЦПК України, вважається, що відповідач був належним чином повідомлений про розгляд справи. У строк, визначений судом ухвалою суду від 25.03.2024, від відповідачки відзив на позов не надійшов. Будь-які докази по справі, крім поданих позивачем разом із позовною заявою, чи клопотання, від учасників справи на адресу суду не надходили. Враховуючи вищевикладене та положення ст. 279 ЦПК, суд розглядає справу за наявними у справі матеріалами. При розгляді справи судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. 20.07.2017 [PERSON] звернулася до ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» із заявою-анкетою для отримання кредиту «Кредит готівкою». (а.с. 9) 21.07.2017 [PERSON] ознайомилась із паспортом споживчого кредиту за програмою «Кредит готівкою». (а.с. 10-11) Того ж дня, 21.07.2017, між [PERSON] та ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» було укладено договір про надання банківських послуг та послуг у сфері страхування № 014/0261/82/0344968, відповідно до умов якого банк зобов`язався надати позичальнику кредит в сумі 47\~826, 09 гривень до 21.07.2023, а позичальник, в свою чергу, використати кредит за цільовим призначенням, повернути його, сплатити проценти за користування кредитом, а також виконати інші обов`язки, визначені договором. У відповідності до ст. 628 ЦК України договір є змішаним та містить елементи кредитного договору, договору страхування та договору доручення (п. 12.3 договору). У статті 3 цього договору сторони визначили порядок погашення кредиту, процентів та інших платежів за кредитом.(а.с. 5-7) Додатком № 1 до вищевказаного договору сторони правочину узгодили графік погашення кредиту за ануїтетною схемою. (а.с. 12) Крім того, 22.06.2018 [PERSON] звернулася до ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» із заявою-анкетою для отримання кредиту «Кредит готівкою» і ознайомилась із паспортом споживчого кредиту за програмою «Кредит готівкою». (а.с. 31-32) Того ж дня, 22.06.2018, між [PERSON] та ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» було укладено договір про надання банківських послуг та послуг у сфері страхування № 014/380805/82/419810, відповідно до умов якого банк зобов`язався надати позичальнику кредит в сумі 26\~730, 26 гривень до 22.06.2024, а позичальник, в свою чергу, використати кредит за цільовим призначенням, повернути його, сплатити проценти за користування кредитом, а також виконати інші обов`язки, визначені договором. У відповідності до ст. 628 ЦК України договір є змішаним та містить елементи кредитного договору, договору страхування та договору доручення (п. 12.3 договору). У статті 3 цього договору сторони визначили порядок погашення кредиту, процентів та інших платежів за кредитом.(а.с. 28-30) Додатком № 1 до вищевказаного договору сторони правочину узгодили графік погашення кредиту за ануїтетною схемою. (а.с. 33) 20.12.2022 між АТ «Райффайзен Банк Аваль» та ТОВ «ФК «Сіті Фінанс» було укладено договір відступлення права вимоги № 114/2-57-F, у відповідності до якого АТ «Райффайзен Банк Аваль» передало (відступило) ТОВ «ФК «Сіті Фінанс» належні йому права вимоги до боржників, зокрема до [PERSON] за договорами № 014/0261/82/0344968 від 21.07.2017 і № 014/380805/82/419810 від 22.06.2018. (а.с. 48-52, 55-60) Згідно із умовами вищевказаного договору відступлення права вимоги, підписання сторонами відповідного Реєстру боржників підтверджує факт переходу від АТ «Райффайзен Банк Аваль» до ТОВ «ФК «Сіті Фінанс» відповідних прав вимоги. На виконання умов вищевказаного договору відступлення права вимоги ТОВ «ФК «Сіті Фінанс» було у повному обсязі сплачено на користь АТ «Райффайзен Банк Аваль» вартість прав вимоги (ціну договору) відповідного портфелю заборгованості, що підтверджується повідомленням АТ «Райффайзен Банк Аваль» про вартість портфеля заборгованості та платіжною інструкцією від 23.01.2023. (а.с. 53-54) АТ «Райффайзен Банк Аваль» та ТОВ «ФК «Сіті Фінанс» було підписано вищевказаний Реєстр боржників. (а.с. 55-60) Згідно із п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав і обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно до ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених статтею 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі ст. 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до\~ст. 516 ЦК України\~заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Доказів того, що вищевказаний договір відступлення права вимоги визнаний недійсним, суду не надано. Таким чином,\~після складання Реєстру боржників за вищевказаним договором відступлення права вимоги відбулось одиничне, тобто сингулярне правонаступництво. З цього часу\~ТОВ «ФК «Сіті Фінанс» стало новим кредитором відповідача. Позивач вважає, що відповідачкою порушено умови договорів № 014/0261/82/0344968 від 21.07.2017 і № 014/380805/82/419810 від 22.06.2018, заборгованість за якими підлягає стягненню в примусовому порядку. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 15, ч. 1 ст. 16 ЦК України). Як свідчить тлумачення ст. 526 ЦК України цивільне законодавство містить загальні умови виконання зобов`язання, що полягають у його виконанні належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Це правило є універсальним і підлягає застосуванню як до виконання договірних, так і недоговірних зобов`язань. Недотримання умов виконання призводить до порушення зобов`язання. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1054 ЦК України). Кредитний договір укладається у письмовій формі (ч. 1 ст. 1047 і ч. 1 ст. 1055 ЦК України). Правочин вважається\~таким,\~що вчинений\~у письмовій\~формі,\~якщо його\~зміст зафіксований\~в одному\~або кількох\~документах (у\~тому числі\~електронних),\~у листах,\~телеграмах,\~якими обмінялися\~сторони. Правочин\~вважається таким,\~що вчинений\~у письмовій\~формі,\~якщо воля\~сторін виражена\~за допомогою\~телетайпного,\~електронного або\~іншого технічного\~засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства (ч. 1 і ч. 2 ст. 207 ЦК України в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин). Статтею 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів ( змішаний договір ). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору. Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України\~договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Суд дійшов висновку, що при укладенні договорів № 014/0261/82/0344968 від 21.07.2017 і № 014/380805/82/419810 від 22.06.2018 їх сторонами було погоджено усі істотні умови цих договорів. Згідно з ч. 1 ст. 1 ЦК України цивільні відносини засновані на засадах юридичної рівності, вольного волевиявлення та майнової самостійності їх учасників. Основні засади цивільного законодавства визначені у статті 3 ЦК України. Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у п. 3 ч. 1 ст. 3 ЦК України. Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України. Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору. У ч. 1 та ч. 3 ст. 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України\~позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. За змістом ст. 10561 ЦК\~України розмір\~процентів,\~тип процентної\~ставки (фіксована\~або змінювана)\~та порядок\~їх сплати\~за кредитним\~договором визначаються\~в договорі\~залежно від\~кредитного ризику,\~наданого забезпечення,\~попиту і\~пропозицій,\~які склалися\~на кредитному\~ринку,\~строку користування\~кредитом,\~розміру облікової\~ставки та\~інших факторів\~на дату\~укладення договору. Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Позивач, пред`являючи вимоги про повернення позики, просив стягнути крім заборгованості за основною сумою боргу (суму, яку фактично отримав в борг позичальник), заборгованість за відсотками. Згідно із розрахунком заборгованості по договору № 014/0261/82/0344968 від 21.07.2017 заборгованість відповідачки станом на 24.01.2023 становить 58\~328, 49 гривень, з яких: 50\~299, 47 гривень сума заборгованості за кредитом; 8\~029, 02 гривень сума заборгованості за процентами. (а.с. 26-27) Згідно із розрахунком заборгованості по договору № 014/380805/82/419810 від 22.06.2018 заборгованість відповідачки станом на 24.01.2023 становить 40\~207, 56 гривень, з яких: 35\~042, 37 гривень сума заборгованості за кредитом; 5\~165, 19 гривень сума заборгованості за процентами. (а.с. 45-46) Звертаючись до суду із позовом про стягнення грошових коштів, саме позивач зобов`язаний навести обґрунтований розрахунок сум, що стягуються (п. 3 ч. 3 ст. 175 ЦПК України) і в подальшому довести ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог (ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України). Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний. Принцип оцінки доказів «поза розумним сумнівом» полягає в тому, що розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та здоровому глузді, випливає зі справедливого та зваженого розгляду всіх належних та допустимих відомостей, підтверджених доказами. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, то суд робить висновок про її недоведеність. Саме на\~суд покладено\~обов`язок під\~час ухваленні\~рішення вирішити,\~зокрема:\~чи мали\~місце обставини\~(факти),\~якими обґрунтовувалися\~вимоги та\~заперечення,\~та якими\~доказами вони\~підтверджуються; чи\~є інші\~фактичні дані,\~які мають\~значення для\~вирішення справи,\~та докази\~на їх\~підтвердження; які\~правовідносини сторін\~випливають із\~встановлених обставин; яка\~правова норма\~підлягає застосуванню\~до цих\~правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити (ст. 264 ЦПК України). Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному ЦПК України (ч. 3 ст. 263 ЦПК України). Отже, вищевказані принципи вказують, зокрема, на те, що суд зобов`язаний перевірити розрахунок заборгованості незалежно від наявності та/або відсутності заперечень щодо нього з боку сторони відповідача. З`ясовуючи обставини, пов`язані із правильністю здійснення розрахунків заборгованості, та здійснюючи оцінку доказів, на яких ці розрахунки ґрунтується, суд прийшов до наступного висновку. Відповідно до принципу диспозитивності цивільного судочинства, визначеному у ст. 13 ЦПК України\~саме відповідач, як особа, яка на власний розсуд розпоряджається своїми процесуальними правами, визначає докази, якими підтверджуються його заперечення проти позову, доводиться їх достатність та переконливість. Правом на подання відзиву на позовну заяву, у якому відповідачка могла б викласти свої заперечення (за наявності) щодо наведених позивачем обставин та правових підстав позову, з якими вона не погоджується, із посиланням на відповідні докази та норми права, не скористалась. Відповідачкою не оспорювався факт отримання нею кредитних коштів, а також розмір заборгованості. Стороною відповідача не спростовано розмір заборгованості, завлений стороною позивача. При цьому, судом враховується стандарт доказування «більшої вірогідності». В обґрунтування розміру заборгованості відповідача перед позивачем, останнім, крім розрахунків заборгованості, надано, зокрема, виписки по рахунку відповідача. (а.с. 13-25, 34-44) Судом прийнято до уваги, що розрахунок заборгованості за договором не є належним доказом видачі та отримання кредиту, оскільки не є первинним документом, а також не є безспірним доказом розміру заборгованості, а є лише обґрунтуванням позовних вимог щодо розміру заборгованості, яка повинна бути підтверджена саме первинними документами. Частиною 1 статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» передбачено, що підставою для\~бухгалтерського обліку\~господарських операцій\~є первинні\~документи.\~Для контролю\~та впорядкування\~оброблення даних\~на підставі\~первинних документів\~можуть складатися\~зведені облікові\~документи. Відповідно до ч. 2 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинні документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади і прізвища (крім первинних документів, вимоги до яких встановлюються Національним банком України) осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Залежно від характеру господарської операції та технології обробки облікової інформації до первинних документів можуть включатися додаткові реквізити (печатка, номер документа, підстава для здійснення операції тощо). Первинні документи, створені автоматично в електронній формі програмним забезпеченням інформаційно-комунікаційної системи, застосовуються у бухгалтерському обліку за умови наявності накладеного електронного підпису чи печатки з дотриманням вимог законодавства про електронні документи та електронний документообіг. Первинні документи, складені в електронній формі, застосовуються у бухгалтерському обліку за умови дотримання вимог законодавства про електронні документи та електронний документообіг. Неістотні недоліки в документах, що містять відомості про господарську операцію, не є підставою для невизнання господарської операції, за умови, що такі недоліки не перешкоджають можливості ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, та містять відомості про дату складання документа, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції тощо. Відповідно до абз. 5 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства. Згідно із п. 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Отже, з огляду на вищевказані положення, виписки по рахунку відповідачки, що містяться в матеріалах справи, є належним доказом щодо заборгованості відповідачки, яка досліджується судом у сукупності з іншими доказами. Так, з виписок по рахунку вбачається, що відповідачка 21.07.2017 отримала кредит за договором № 014/0261/82/0344968 від 21.07.2017 в сумі 47\~826, 09 гривень, а 22.06.2018 26\~730, 26 гривень за договором № 014/380805/82/419810 від 22.06.2018 і частково погашала заборгованість за договорами. Верховний Суд у постанові від 07.04.2021 у справі № 478/300/19 зауважив, що під схваленням правочину можуть розумітися будь-які дії, спрямовані на виконання укладеного правочину, в тому числі, приймання майна для використання, реалізація інших прав та обов`язків відповідно до укладеного правочину. Оцінюючи надані позивачем докази у їх сукупності, суд прийшов до висновку про підтвердження факту отримання відповідачкою грошових коштів за договором № 014/0261/82/0344968 від 21.07.2017 в сумі 47\~826, 09 гривень і за договором № 014/380805/82/419810 від 22.06.2018 в сумі 26\~730, 26 гривень. У відповідності до п. 1.1.12 вищевказаних договорів, з метою виконання грошових зобов`язань за цими договорами, позичальник доручив кредитору здійснювати меморіальним ордером договірне списання коштів з КР (поточний рахунок, операції за яким можуть здійснюватися з використанням електронного платіжного засобу (платіжної картки)) на поточний рахунок, з дотриманням умов, зазначених у пп. 12.3.1 п. 12.3 договорів. Параметри договірного списання визначені пп. 1.1.12.1 1.1.12.2, а умови - 12.3.1 п. 12.3 цих договорів. Так, з матеріалів справи вбачається, що враховуючи вищевказані умови договорів № 014/0261/82/0344968 від 21.07.2017 та № 014/380805/82/419810 від 22.06.2018, розмір кредиту збільшився: за договором № 014/0261/82/0344968 від 21.07.2017 до суми 69\~642, 46 гривень; за договором № 014/380805/82/419810 від 22.06.2018 до суми 41\~350, 49 гривень. Таким чином заборгованість відповідачки перед позивачем, враховуючи суми, спрямовані на погашення заборгованості, за тілом кредиту становить: за договором № 014/0261/82/0344968 від 21.07.2017 - 50\~299, 47 гривень; за договором № 014/380805/82/419810 від 22.06.2018 - 35\~042, 37 гривень. Також позивач просив суд стягнути із відповідачки заборгованість по процентах за користування кредитними котами, розмір якої згідно із розрахунками становить: за договором № 014/0261/82/0344968 від 21.07.2017 8\~029, 02 гривень; за договором № 014/380805/82/419810 від 22.06.2018 5\~165, 19 гривень. У відповідності до ч. 1 ст. 1048 ЦК України\~позивач має право на одержання від позичальника процентів від суми позики у відповідності до умов кредитного договору. В разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). Виходячи з умов вищевказаних договорів, за користування кредитними коштами відповідачка зобов`язалась сплачувати проценти у фіксованому розмірі: за договором № 014/0261/82/0344968 від 21.07.2017 39, 9 % річних; за договором № 014/380805/82/419810 від 22.06.2018 42, 9 % річних. Судом прийнято до уваги і строк кредитування, визначений умовами договорів № 014/0261/82/0344968 від 21.07.2017 та № 014/380805/82/419810 від 22.06.2018, і порядок нарахування відсотків за користування кредитом. Судом перевірено вищевказані розрахунки заборгованості і встановлено їх відповідність умовам вищевказаних договорів та вимогам законодавства України. Відповідачкою заявлений позивачем розмір заборгованості по відсотках за користування кредитними коштами не спростовано Таким чином суд прийшов до висновку, що розрахунки заборгованості за вищевказаними договорами, надані позивачем, є обґрунтованими і підтвердженими належними, допустимими і достовірними доказами. Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до\~статті 625 цього Кодексу (ч. 1 ст. 1050 ЦК України). Відповідно до\~ч.\~2\~ст.\~1050\~ЦК України,\~якщо договором\~встановлений обов`язок\~позичальника повернути\~позику частинами\~(з\~розстроченням),\~то в\~разі прострочення\~повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Судом встановлено неналежне виконання відповідачкою умов вищевказаних договорів, внаслідок чого позивач пред`явив вимоги про повернення кредиту, зокрема дострокове повернення за договором № 014/380805/82/419810 від 22.06.2018. Отже, з відповідачки на користь позивача підлягають стягненню проценти за користування кредитними коштами: за договором № 014/0261/82/0344968 від 21.07.2017 8\~029, 02 гривень; за договором № 014/380805/82/419810 від 22.06.2018 5\~165, 19 гривень. Судом встановлено, що позивач у зв`язку із неналежним виконанням умов вищевказаних договорів звертався до відповідачки із досудовими вимогами про погашення заборгованості по договорам. (а.с. 61-66) Однак, вимоги позивача були залишені відповідачкою без належного реагування. Згідно із ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), відповідно до ст. 610 ЦК України. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, відповідно до ст. 611 ЦК України. Згідно із ч. 1 та ч. 5 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України). Відповідно до ч. 1 і ч. 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно із ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до ч. 1 ч. 3 ст. 83 ЦПК України сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви, а відповідач - разом з поданням відзиву. Сторонами по справі у відповідності до ч. 4 ст. 83 ЦПК України не було повідомлено про неможливість подання доказів у встановлений законом строк. Крім того, будь-які інші докази, ніж ті, що були надані позивачем разом із позовом, до суду сторонами по справі подані не були. Заяви про те, що доданий до справи або поданий до суду учасником справи для ознайомлення документ викликає сумнів з приводу його достовірності або є підробленим, до суду не надходили. Будь-які клопотання про витребування доказів по справі в зв`язку з неможливістю їх самостійного надання та заяви про забезпечення доказів до суду сторонами по справі не подавалися. Суд вважає, що кожна із сторін по даній справі була належним чином поінформована про право надати суду будь-які докази для встановлення наявності або відсутності обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, а також прокоментувати їх. Крім того, сторони по справі не були позбавлені можливості повідомити суду й інші обставини, що мають значення для справи. Також, судом в ухвалі суду від 25.03.2024 було роз`яснено сторонам по справі наслідки ненадання суду доказів по справі, дії в разі неможливості надання доказів, а також право і порядок звернення до суду із заявами та клопотаннями. Отже, кожній стороні надавалася розумна можливість представити справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони. Відповідно до ч. 1 ст. 12 ЦК України особа здійснює свої права вільно, на власний розсуд. Згідно із ч. 2 ст. 13 ЦПК України збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. В даному випадку, суд позбавлений права на збирання доказів по справі з власної ініціативи, що було б порушенням рівності прав учасників судового процесу. Згідно із ч. 2 і ч. 3 ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з п. 2, п. 4, п. 6 п. 7 ч. 2 ст. 43 ЦПК України учасники справи зобов`язані: сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки; виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом. Відповідно до ч. 1 ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Згідно із ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Таким чином, враховуючи вищевикладене та положення ч. 8 ст. 279 ЦПК України, судом досліджуються докази і письмові пояснення, викладені в заявах по суті, в даному випадку пояснення, викладені в позовній заяві, а також докази, надані разом із нею. Суд, дослідивши письмові пояснення, викладені позивачем у позові, та оцінивши, відповідно до ст. 89 ЦПК України, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів, наявних в справі, у їх сукупності, враховуючи вищевикладене, прийшов до переконання в тому, що позов підлягає задоволенню. Враховуючи вищевикладене, а також ст. 16 ЦК України, згідно з якою суд може захистити цивільне право або інтерес у спосіб, що встановлений договором або законом, суд приходить до висновку, що в даному випадку існують підстави та необхідність для захисту прав позивача шляхом стягнення на його користь з відповідачки заборгованості станом на 24.01.2023: -за договором № 014/0261/82/0344968 від 21.07.2017 в сумі 58\~328, 49 гривень, з яких: 50\~299, 47 гривень сума заборгованості по тілу кредиту; 8\~029, 02 гривень сума заборгованості; -за договором № 014/380805/82/419810 від 22.06.2018 в сумі 40\~207, 56 гривень, з яких: 35\~042, 37 гривень сума заборгованості по тілу кредиту; 5\~165, 19 гривень сума заборгованості по процентах за користування кредитними коштами. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат між сторонами, суд прийшов до наступного висновку. Судом встановлено сплату позивачем при зверненні до суду судового збору в сумі 3 028, 00 гривень, що підтверджується платіжною інструкцією від 15.01.2024. (а.с. 4) Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи положення ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідачкиа на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 3 028, 00 гривень, пропорційно розміру задоволених позовних вимог (100 %). Згідно із п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу. Судом встановлено, що 14.06.2023 між ТОВ «ФК «Сіті Фінанс» та адвокатом Титаренком В.В. було укладено договір про надання правничої допомоги № 14/06/2023, на підставі якого було видано ордер. (а.с. 69-72, 76) Згідно Єдиного реєстру адвокатів України, Титаренко В.В. є адвокатом, здійснює адвокатську діяльність на підставі свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю № 21/2971 від 22.02.2022. Згідно із ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Судом прийнято до уваги, що розмір витрат на правничу допомогу адвоката, серед іншого, складає гонорар адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, які визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. На підтвердження виконання адвокатом Титаренком В.В. умов вищевказаного договору, суду надано акт виконаних робіт (наданих послуг) від 12.01.2024. (а.с. 74) Статтею 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» визначено, що порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. З аналізу зазначеної норми слідує, що гонорар може встановлюватися у формі: - фіксованого розміру, - погодинної оплати. Як вбачається із умов договору про надання правничої допомоги № 14/06/2023 від 14.06.2023, сторони даного правочину досягли домовленості про те, що вартість правничої допомоги та порядок розрахунків за її надання клієнту, визначається сторонами в додатку № 1 до цього договору, що є невід`ємною частиною цього договору та актами наданої правничої допомоги (п. 4.1. договору). Додатком № 1 до вищевказаного договору сторони правочину узгодили застосування погодинної оплати роботи адвоката. (а.с. 72) З акту виконаних робіт (наданих послуг) від 12.01.2024 вбачається детальний опис робіт (наданих послуг) виконаних адвокатом та вартість кожної з них, загальна вартість яких визначена в сумі 1\~400, 00 гривень. (а.с. 74) За змістом п. 1 ч. 2 ст. 137 та ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою. Отже, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено. На виконання умов договору про надання правничої допомоги № 14/06/2023 від 14.06.2023 позивачем було сплачено адвокату гонорар в сумі 1 400, 00 гривень, що підтверджується платіжною інструкцією № 102 від 15.01.2024. (а.с. 75) За змістом ч. 4 ст. 137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог ч. 4 ст. 137 ЦПК України суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 5 і ч. 6 ст. 137 ЦПК України). Загальне правило розподілу судових витрат визначене в ч. 2 ст. 141 ЦПК України. Разом із тим, у частині 3 наведеної норми цього Кодексу визначено критерії,

Outcome: approved