Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-07 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Деснянського районного суду міста Києва через систему «Електронний суд» із позовом до відповідача [PERSON] про стягнення боргу за договором позики. Позовну заяву обґрунтовано тим, що 29.11.2021 між [PERSON] та [PERSON] укладено договір позики. Відповідно до договору позики, позикодавець передав позичальнику у власність грошові кошти в сумі 7035,00 доларів США, що станом на 15.05.2023 складає 257260,10 грн. за офіційним курсом гривні щодо курсу долара США, опублікованим на офіційному сайті Національного банку України. У відповідності до вимог ч.2 ст.1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов позичальник склав розписку та передав позивачу, яка посвідчує передання йому позикодавцем грошових коштів в розмірі 7035,00 (шість тисяч) доларів США та зобов`язання позичальника повернути позикодавцю вказану суму до 15.12.2021. Однак, всупереч вимогам ч.1 ст.1049 ЦК України, відповідач не повернув позивачу суму позики. У зв`язку із вищевикладеним, позивач просить стягнути з відповідача на користь позивача суму боргу у розмірі 257260,10 грн. та здійснити розподіл судових витрат. Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 17.05.2023 вищевказану позовну заяву залишено без руху. Надано позивачу строк для усунення недоліків протягом десяти днів з дня отримання ухвали. Ухвалою Деснянського районного суд міста Києва від 23.05.2023 відкрито провадження по справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Представник відповідача [PERSON] - адвокат Горлевий Д.І. подав відзив на позовну заяву. Сторона відповідача вказує, що всі викладені у позові обставини не відповідають дійсності і договір позики між сторонами не укладався. Відповідач довгий час співпрацював з позивачем у сфері надання послуг по ремонту автомобілів. Позивач надав відповідачу деталі для ремонту автомобілів, а потім позивач повертав їх вартість. Будь-яких грошових коштів відповідач ніколи у позивача не брав, тому правовідносин з договору позики між ними не виникало. Розписка була написана відповідачем на вимогу позивача, як гарантія за отримані автомобільні деталі та послуги доставки автомобілів з США, проте позивач в цей момент не передавав гроші відповідачу. Враховуючи те, що зміст розписки не відображає дійсну волю відповідача, відносини між сторонами по розписці про начебто отримання грошових коштів (договору позики) між сторонами є фіктивним правочином, оскільки, жодною з сторін не було вчинено фактичних дій та волі сторін договору, спрямованих на реальне виконання укладеного правочину, тобто без наміру створити правові наслідки на момент його вчинення. Таким чином, на підставі викладеного, волевиявлення відповідача при укладенні договору позики (без місця укладення), не було вільним та не відповідало його внутрішній волі, а фактична передача грошових коштів не відбулась, отже є підстави вважати правочин не дійсним. Відповідач повинен був грошові кошти за деталі від автомобілів та послуги доставки автомобілів з США, які були виплачені позивачу в розмірі майже 9000,00 доларів США. Отже, на підставі викладеного сторона відповідача просить у позові відмовити. 08.12.2023 позивачем [PERSON] до суду подано письмові пояснення. Позивач вказує, що сторона відповідача не надала суду жодного доказу на підтвердження не отримання відповідачем грошових коштів від позивача, відсутні докази фіктивності розписки, відтак заперечення сторони відповідача не може прийматися судом до уваги. Крім того, твердження сторони відповідача, що позивачем нібито надано відповідачу деталі для ремонту автомобілів, а потім відповідач повернув їх вартість, ніякими доказами не підтверджені. Отже, враховуючи вище викладене позивач просить позовні вимоги задовольнити. Крім того, [PERSON] до суду подав письмові пояснення, відповідно до яких вказує на суперечливі свідчення осіб, які по факту не були очевидцями події. Отже, з тексту розписки, можна зробити беззаперечні висновки, що боргова розписка містить дії щодо передачі від позивача до відповідача конкретної суми коштів та строки повернення. Проте, розписка не містить жодних посилань щодо призначення - за якість послуг, чи товари. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог з підстав викладених у відзиві на позовну заяву. Вислухавши вступне слово, допитавши свідків, вивчивши письмові матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Згідно із статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух. Судом встановлено, що 29.11.2021 [PERSON] склав розписку про те, що отримав від [PERSON] грошові кошти в розмірі 7035,00 доларів США та зобов`язується повернути до 15.12.2021 (а.с. 16). Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно ч. 1 ст. 627 ЦК України і відповідно до положення статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ст.1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у 10 разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. З метою забезпечення правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов. Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (ч.1 ст.1049 ЦК України). Доводи сторони відповідача про безгрошовий характер розписки, суд вважає неспроможним, оскільки відповідач в судовому засіданні вказав, що розписка, яка міститься в матеріалах справи, складена ним особисто, без будь якого примусу. Крім того, в судовому засіданні судом досліджено оригінал розписки, копія якої міститься в матеріалах справи. Так, у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 23.01.2019 у справі № 355/385/17 (провадження № 61-30435сво18) вказано: «У частині 545 ЦК України передбачено презумпцію належності виконання обов`язку боржником, оскільки наявність боргового документа в боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. І навпаки, якщо борговий документ перебуває у кредитора, то це свідчить про неналежне виконання або невиконання боржником його обов`язку. Тлумачення абзацу 1 частини першої статті 1046, абзацу 1 частини першої статті 1049 ЦК України дозволяє стверджувати, що законодавцем не забороняється стягнення боргу за договором позики в іноземній валюті. Більше того, цивільним законодавством покладається обов`язок на позичальника повернути те, що він отримав на підставі договору позики. Це підтверджується використанням таких формулювань: «зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості» (абзац 1 частини першої статті 1046 ЦК України); «позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем)» (абзац 1 частини першої статті 1049 ЦК України)». Крім того, покази свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] суд до уваги не приймає, враховуючи правовий висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 18.07.2018 у справі № 143/280/17 (провадження № 61-33033св18) про те, що «поясненнями сторони та показаннями свідка не може доводитися факт виконання зобов`язання за договором позики». Копії платіжних інструкцій від 12.03.2021 та від 25.07.2021 (а.с.46-47) суд до уваги не приймає, оскільки дати операцій передують даті укладення розписки. Копії листування (а.с.48-55, 121-123), що містяться в матеріалах справи суд до уваги не приймає, оскільки неможливо встановити причинно-наслідковий зв`язок враховуючи дати подій, а саме - розписка, яка є предметом розгляду складена 29.11.2021, а листування датоване 2020 роком та 13.12.2021. Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Статтею 533 ЦК України встановлено, що грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Відтак, судом встановлено, що відповідач договірні зобов`язання не виконав, а тому за вимогою позивача суд вважає необхідним стягнути на користь позивача суму неповернутих грошових коштів переданих на підставі розписки. Відповідачем і його представником не надано суду доказів того, що договір позики, який укладено між сторонами є нечинними, його дійсність не спростована. Позову про визнання правочину недійсним (удаваним) відповідач не подавав, відповідних судових рішень щодо встановлення таких обставин суду не надано. З огляду на положення цивільного законодавства даний правочин є укладеним, нікчемним законом не визнаний. Суд, перевіривши розрахунок позивача, який міститься в позовній заяві, прийшов до висновку, що вимоги позивача підлягають задоволенню, на підставі наданих розрахунків та в тих межах, які просить позивач. За викладених обставин справи суд прийшов до висновку, що у справі, що розглядається між сторонами виникли договірні правовідносини за договором позики, внаслідок порушення позичальником умов такого договору за відповідачем утворилась заборгованість, яка підлягає стягненню у судовому порядку, а тому суд приходить до висновку про задоволення позову у відповідності до вимог договору та норм ЦПК України, а протилежного стороною відповідача не було доведено суду. Відповідно до ст. 141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору у сумі 2572,70 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved