Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-13 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області з позовом до Краматорської міської ради, третя особа: Краматорська міська військова адміністрація про визнання права власності. Позовна заява обґрунтована тим, що 24.07.1971 між позивачем та [PERSON] було укладено шлюб. За час шлюбу подружжя 17 травня 2006 року придбало квартиру, яка розташована за адресою [ADDRESS] . За згодою сторін право власності на квартиру було зареєстровано на дружину позивача - [PERSON] . [PERSON] померла [INFO] . 04 травня 2023 року позивач звернувся до державного нотаріуса щодо прийняття спадщини після смерті дружини [PERSON] , на що отримав постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії з причини пропуску шестимісячного строку для прийняття спадщини. У зв`язку із чим позивач просить суд визнати за собою право власності на квартиру, яка розташована за адресою [ADDRESS] , а саме: 1/2 частини квартири у порядку поділу спільної сумісної власності подружжя та 1/2 частини квартири у порядку спадкування після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . Ухвалою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 03 листопада 2023 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито загальне позовне провадження по справі. 18 грудня 2023 року ухвалою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області витребувано у Першої державної нотаріальної контори м. Краматорська належним чином завірену копію спадкової справи відкритої після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . Ухвалою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 20 лютого 2024 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. У березні 2024 року від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, у якому відповідач зазначив, що заперечення проти позовних вимог відсутні. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] за\~ордером на\~надання правничої\~допомоги [PERSON] підтримав позовні вимоги та просив задовольнити з мотивів викладених в уточненій позовній заяві. Представник відповідача у судове засідання не з`явися, однак у відзиві на позовну заяву, вказав про розгляд справи без участі сторони відповідача, просив ухвалити рішення на розсуд суду. Судом встановлені наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. 24 липня 1971 між позивачем та [PERSON] було укладено шлюб, шо підтверджується відповідним свідоцтвом (а.с. 6). За час шлюбу подружжя 17 травня 2006 року придбало квартиру, яка розташована за адресою [ADDRESS] , про що свідчить копія договору купівлі-продажу за реєстровим № 1-4322 від 17 травня 2006 року (а.с. 7). Відповідно до свідоцтва про смерть, серія [NUMBER] від 24 грудня 2021 року, [PERSON] померла [INFO] (а.с. 9). З акту про фактичне проживання № 01/07/05 від 05 травня 2023 року вбачається, що [PERSON] та [PERSON] підтвердили, що [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , спільно проживали у квартирі за адресою [ADDRESS] станом на 23 грудня 2021 року. Разом з тим, позивач наразі мешкає за адресою [ADDRESS] (а.с. 10). 04 травня 2023 року позивач звернувся до державного нотаріуса щодо прийняття спадщини після смерті дружини [PERSON] , яка померла [INFO] , на що отримав постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії з причини пропуску шестимісячного строку. Листом № 33/01-16 від 01 лютого 2024 року державний нотаріус на ухвалу суду від 18 грудня 2023 року про витребування спадкової справи, відкритої після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] повідомила, що спадкова справа не відкривалася. Відповідно до вимог\~ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Частина 3\~ст. 12 ЦПК України\~встановлює обов`язок кожної сторони довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1\~ст. 16 ЦК України\~кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.\~\~ Розглядаючи позовні вимоги суду необхідно вирішити питання щодо належності та ефективності обраного позивачем способу захисту за цими вимогами. Як випливає зі змісту\~статті 15 ЦК України\~кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав, як вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачено\~статтею 16 ЦК України. У своїх постановах Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Спосіб захисту порушеного права або інтересу має бути таким, щоб у позивача не виникала необхідність повторного звернення до суду (див. висновки сформульовані у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 року у справі № 338/180/17, від 11.09.2018 року у справі № 905/1926/16, від 30.01.2019 у справі № 569/17272/15-ц, від 01.10.2019 у справі № 910/3907/18, від 06.04.2021 у справі № 910/10011/19). Відповідно до частин першої, другої\~статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. З наведених норм права вбачається, що держава забезпечує захист порушених або оспорюваних прав, свобод та інтересів фізичних осіб. Такі права захищаються у спосіб, який передбачений законом або договором, та є ефективним для захисту конкретного порушеного або оспорюваного права позивача. Якщо закон або договір не визначають такого ефективного способу захисту, суд відповідно до викладеної в позові вимоги позивача може визначити у рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Отже, розглядаючи справу суд має з`ясувати: 1) чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; 2) чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права позивача; 3) чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права у спірних правовідносинах. Якщо суд дійде висновку, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню. Однак, якщо обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором, проте є ефективним та не суперечить закону, а закон або договір у свою чергу не визначають іншого ефективного способу захисту, то порушене право позивача підлягає захисту обраним ним способом (аналогічний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.01.2021 у справі № 916/1415/19). Суд звертає увагу, що судовий захист повинен бути повним та відповідати принципу процесуальної економії, тобто забезпечити відсутність необхідності звернення до суду для вжиття додаткових засобів захисту (висновки сформульовані в постанові Великої Палати Верховного Суду від 22.09.2020 у справі № 910/3009/18). Відповідно до частини першої\~статті 2 ЦПК України\~завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Тобто спосіб захисту має бути дієвим (ефективним), а його реалізація повинна мати наслідком відновлення порушених майнових або немайнових прав та інтересів особи. Завданням суду є вирішення спору, який виник між учасниками справи у найбільш ефективний спосіб з метою запобігання ситуаціям, які б спричинили повторне звернення до суду з іншим позовом або захисту порушеного права в інший спосіб. Тобто вирішення справи в суді має на меті, зокрема, вирішення спору між сторонами у такий спосіб, щоб учасники правовідносин не мали необхідності докладати зайвих зусиль для врегулювання спору повторно, або врегулювання спору у іншій спосіб, або врегулювання іншого спору, який виник у зв`язку із судовим рішенням тощо. Враховуючи вищевикладене суд приходить до висновку, що позивачем обрано неналежний спосіб захисту своїх порушених прав, оскільки заявлені вимоги не є ефективним способом захисту. Отже, спосіб захисту, який не суперечить закону і є таким що спричинить потрібні результати, наслідки, тобто матиме ефект по забезпеченню прав позивача є звернення до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини (відповідно до ст. 1272 ЦК України). Враховуючи встановлені при розгляді справи обставини, суд вважає, що в задоволенні позовних вимог [PERSON] слід відмовити з наведених вище підстав. Згідно \~ст. 141 ЦПК України, якою передбачено, що у разі відмови в позові, витрати пов`язані з розглядом справи, покладаються на позивача. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed