Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-20 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання спільною власністю подружжя та поділ майна В обґрунтування позову вказала, що між нею, [PERSON] , та [PERSON] 21.12.2018 року було укладено шлюб, який зареєстрований Центральним районним в м.Миколаєві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області. Рішенням Кривоозерського районного суду Миколаївської області від 01.02.2024 року шлюб між ними було розірвано. Під час перебування в шлюбі сторони набули права власності на нежитлове приміщення [ADDRESS] , а саме: нежитлові приміщення літ В-1, загальною площею 28,4 кв.м. Право власності на нежитлове приміщення підтверджується Договором купівлі-продажу нежитлових приміщень від 09.02.2021 року, що зареєстрований в реєстрі №133. Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №243893538 від 10.02.2021 року за [PERSON] зареєстровано 1/1 право власності на нежитлові приміщення [ADDRESS] . В судовому засіданні позивач та її представник не з`явилися про день, час та місце судового розгляду повідомлені належним чином. Від представника позивача- адвоката Онищенко Л.В. надійшла заява від 20.05.2024р. про неможливість прибуття представника, а також самої позивачки, в судове засідання, просила суд розглянути справу без участі позивачки та її представника за наявними матеріалами, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку - шляхом направлення судової повістки на адресу місця реєстрації. Заяв про відкладення розгляду справи або про розгляд справи у її відсутність не надходило. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, оскільки представник позивача та відповідач не з`явилися до зали судового засідання. Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). У зв`язку з чим, на підставі ст.ст. 247, 280, 281 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін на підставі наявних у справі доказів, без фіксації судового процесу, в порядку заочного розгляду. Суд дослідивши\~матеріали справи,\~в межах заявлених вимог та наданих доказів, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що рішенням Кривоозерського районного суду Миколаївської області від 01.02.2024 року розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , який був зареєстрований 21.12.2018 року Центральним районним в м.Миколаєві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області. Після розірвання шлюбу залишено [PERSON] прізвище « [PERSON] ». Згідно Договору купівлі-продажу нежитлових приміщень від 09.02.2021 року, що зареєстрований в реєстрі №133, [PERSON] , є власником нежитлового приміщення [ADDRESS] . Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №2264627848101 від 10.02.2021 року: нежитлові приміщення №26 загальною площею 28,4 кв.м. літери В-1 по [ADDRESS] належить на праві власності [PERSON] . Згідно Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру власності на нерухоме майно №369743306 від 14.03.2024р. право власності на нежитлові приміщення [ADDRESS] зареєстровано за [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , розмір частки 1/1, підстава виникнення права власності: договір купівлі-продажу нежитлових приміщень, серія та номер: 133, виданий 10.02.2021 видавник: приватний нотаріус Миколаївського міського нотаріального округу Миколаївської області Ягужинська К.Т. Статтею 60 Сімейного кодексу України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Частиною 3 ст. 368 ЦК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 61 СК України, об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Згідно ч. 1 ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Статтею 68 СК України передбачено, що розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпоряджання майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України. Виходячи з вищенаведеного, нежитлове приміщення №26, загальною площею 28,4 кв.м. літери В-1 по [ADDRESS] належить [PERSON] та [PERSON] на праві спільної сумісної власності, так як придбане за час перебування у шлюбі. Згідно ст.\~372\~ЦК України,\~майно,\~що є\~у спільній\~сумісній власності,\~може бути\~поділене між\~співвласниками за\~домовленістю між\~ними,\~крім випадків,\~установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Статтею 15 ЦК України, передбачено що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового права та інтересу. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладено,

Outcome: approved