Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-14 00:00:00

05 вересня 2023 року позивач звернувся до суду з позовними вимогами, якими просить встановити факт постійного проживання спадкоємця [PERSON] , [INFO] з [PERSON] , [INFO] на час відкриття спадщини, а саме на [INFO] за адресою: [ADDRESS] ; визнати за [PERSON] в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , право власності на: житловий будинок з надвірними спорудами та господарськими будівлями, що розташований за адресою: [ADDRESS] ; земельну ділянку площею 2,5155 га, яка розташована на території Каланчацької сільської ради Ізмаїльського району Одеської області, передана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер - 5122081300:01:001:0463;земельну ділянку площею 0,8552 га, яка розташована на території Каланчацької сільської ради Ізмаїльського району Одеської області, передана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер - 5122081300:01:001:0464;земельну ділянку площею 3,3708 га, яка розташована на території Каланчацької сільської ради Ізмаїльського району Одеської області, передана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер - 5122081300:01:001:0379. Свої вимоги позивач мотивує тим, що письмовою відповіддю приватного нотаріуса Ізмаїльського районного нотаріального округу Веліксар Т.І №569/02-14 від 22 серпня 2023 року йому було повідомлено про неможливість видати свідоцтво про право на спадщину за законом після померлого [INFO] [PERSON] , у зв`язку з тим, що ним пропущений шестимісячний строк для подачі про прийняття спадщини. Представник позивача в судове засідання не з`явилась, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, підтримала позовні вимоги та наполягає на їх задоволенні. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву, якою просить справу розглянути за його відсутністю. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України - кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України - здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Пунктом 1 частини 2 статті 16 ЦК України визначено, що способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України - кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] належить житловий будинок з надвірними спорудами та господарськими будівлями, що розташований за адресою: [ADDRESS] на підставі запису погосподарської книги виконавчого комітету Саф`янівської сільської ради Ізмаїльського району за №176, що також підтверджено довідкою №204, виданою 14 липня 2023 року Саф`янівською сільською радою Ізмаїльського району, довідкою №918, виданою 26 грудня 2023 року КП «Ізмаїльське МБТІ». Крім того встановлено, що [PERSON] після укладення шлюбу змінила прізвище на « [PERSON] », що підтверджено записом акта про укладення шлюбу №4 від 14 березня 1997 року, складеним Каланчацькою сільською радою Ізмаїльського району Одеської області. Відповідно до актового запису про смерть №20, складеного 07 липня 2000 року Каланчацькою сільською радою Ізмаїльського району Одеської області, [PERSON] померла [INFO] . За загальним правилом дії законів та інших нормативно-правових актів у часі (ч.1 ст. 58 Конституції України) ЦК України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності, тобто з 1 січня 2004 року. Пленум Верховного Суду України у п.1 постанови «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року № 7 роз`яснив, що відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинний на той час закон, зокрема, відповідні правила ЦК Української РСР 1963 року, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі, коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК України і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим кодексом. Частиною 1 статті 524 ЦК УРСР (1963 року) визначено, що спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Згідно витягу зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) № 76113962 від 06 березня 2024 року, наданого Ізмаїльською державною нотаріальною конторою, інформація про заповіт, складений та посвідчений від імені [PERSON] , померлої [INFO] - відсутня. Згідно ч. 1. ст. 529 ЦК УРСР, при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Спадкоємцем за законом першої черги відповідно до ст. 529 ЦК УРСР (1963 року) після смерті [PERSON] являється: син - [PERSON] , що підтверджено записом акта про народження №14, складеним 22 квітня 1964 року Каланчацькою сільською радою Ізмаїльського району Одеської області та записом акта про укладення шлюбу №4 від 14 березня 1997 року, складеним Каланчацькою сільською радою Ізмаїльського району Одеської області, згідно якого [PERSON] після укладення шлюбу змінила прізвище на « [PERSON] ». Інших спадкоємців, які заявили права на спадкове майно, немає. Згідно до ст. 548 ЦК УРСР (1963 року) для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Відповідно п. 1 ч.1 ст. 549 ЦК УРСР 1963 року - визнається, що спадкоємець прийняв спадщину якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Як встановлено в судовому засіданні, [PERSON] вступив в управління та володіння спадковим майном, оскільки на час відкриття спадщини постійно проживав зі спадкодавцем за однією адресою, що підтверджено довідкою №210, виданою 22 квітня 2024 року Саф`янівською сільською радою Ізмаїльського району, тобто вважається таким, що фактично прийняв спадщину після смерті матері [PERSON] . Крім цього встановлено, що [PERSON] належить: - земельна ділянка площею 2,5155 га, яка розташована на території Каланчацької сільської ради Ізмаїльського району Одеської області, передана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер - 5122081300:01:001:0463 на підставі Державного акта на право приватної власності на землю серії Р1 №475816, Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права №85187669 від 18 квітня 2017 року; - земельна ділянка площею 0,8552 га, яка розташована на території Каланчацької сільської ради Ізмаїльського району Одеської області, передана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер - 5122081300:01:001:0464 на підставі Державного акта на право приватної власності на землю серії Р1 №475816, Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права №85187669 від 18 квітня 2017 року; - земельна ділянка площею 3,3708 га, яка розташована на території Каланчацької сільської ради Ізмаїльського району Одеської області, передана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер - 5122081300:01:001:0379 на підставі Державного акта на право приватної власності на землю серії Р1 №475816, Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права №85187669 від 18 квітня 2017 року. Згідно до ст. 1216 ЦК України - спадкування є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Частиною 1 статті 1220 ЦК України встановлено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 22 листопада 2022 року Ізмаїльським відділом державної реєстрації актів цивільного стану в Ізмаїльському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), [PERSON] помер [INFO] . Після смерті [PERSON] згідно ст.1220 ЦК України, відкрилася спадщина, до якої входить земельна ділянка площею 2,5155 га, яка розташована на території Каланчацької сільської ради Ізмаїльського району Одеської області, передана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер - 5122081300:01:001:0463;земельна ділянка площею 0,8552 га, яка розташована на території Каланчацької сільської ради Ізмаїльського району Одеської області, передана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер - 5122081300:01:001:0464;земельна ділянка площею 3,3708 га, яка розташована на території Каланчацької сільської ради Ізмаїльського району Одеської області, передана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер - 5122081300:01:001:0379, які належали йому на праві приватної власності та житловий будинок з надвірними спорудами та господарськими будівлями, що розташований за адресою: [ADDRESS] , який він прийняв після смерті [PERSON] , але не оформив своїх спадкових прав. Статтею 1217 ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ст. 1233 ЦК - заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Частиною 1 статті 1234 ЦК України визначено, що право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Відповідно до ч. 1 ст. 1235 ЦК України встановлено, що заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Відповідно до заповіту, посвідченого 26 жовтня 2022 року приватним нотаріусом Ізмаїльського районного нотаріального округу Гнесько В.Г., зареєстрованого в реєстрі за № 2273, [PERSON] заповів все його майно нерухоме та рухоме, де б воно не було та з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що йому належатиме на день смерті, і на що він матиме право за законом - [PERSON] , [INFO] . Згідно до інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) № 73677915 від 22 серпня 2023 року, наданої приватним нотаріусом Веліксар Т.І., заповіт [PERSON] від 26 жовтня 2022 року, зареєстрований за №2273, не змінювався та не скасовувався. Після смерті [PERSON] відповідно до ст. 1241 ЦК України, особи, які мають право на обов`язкову частку, відсутні. Встановлено, що згідно довідки №89, виданої 15 серпня 2023 року КП «Житсервіс», [PERSON] , [INFO] проживав без реєстрації за адресою: [ADDRESS] з січня 2022 року та по день смерті, а саме [INFO] разом з [PERSON] . Згідно ст. 315 ЦПК України в судовому порядку встановлюються факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 року, справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звернулась до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Згідно до ст. 1 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» визначено, що місце перебування особи це адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком менше шести місяців на рік; місце проживання житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає, а також спеціалізовані соціальні установи, заклади соціального обслуговування та соціального захисту, військові частини. На підставі ч. 3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. За змістом п. п. 3.21., 3.22. глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 Цивільного кодексу, він не заявив про відмову від неї. Судом встановлений факт постійного проживання спадкоємця [PERSON] , [INFO] з спадкодавцем [PERSON] , [INFO] на час відкриття спадщини, а саме на [INFO] за адресою: [ADDRESS] . Враховуючи викладене, [PERSON] вважається таким, що прийняв спадщину, після смерті [PERSON] , померлого [INFO] . Письмовою відповіддю письмовою відповіддю приватного нотаріуса Ізмаїльського районного нотаріального округу Веліксар Т.І №569/02-14 від 22 серпня 2023 року йому було повідомлено про неможливість видати свідоцтво про право на спадщину за законом після померлого [INFO] [PERSON] , у зв`язку з тим, що ним пропущений шестимісячний строк для подачі про прийняття спадщини. Згідно із п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування", за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутись до суду за правилами позовного провадження. Приймаючи до уваги, що іншим (крім судового) шляхом захистити права позивача неможливо, суд приходить до висновку про обґрунтованість заявлених позивачем вимог про визнання права власності на спадкове майно та право позивача на спадщину таким, що підлягає захисту в зв`язку з чим задовольняє позовні вимоги. Судом не виявлено обставин, що суперечать закону або порушують права, свободи чи інтереси інших осіб. На підставі викладеного,

Outcome: approved