Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-12 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду із позовом до відповідача, яким просить встановити юридичний факт проживання однією сім`єю не менше п`яти років на час відкриття спадщини [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , яка померла [INFO] , з 2018 року до [INFO] , визнати за [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , право приватної власності на одну другу частину житлового будинку з надвірними господарчими будівлями і спорудами, загальною площею 27,0 кв.м., житловою площею 16,8 кв.м, який складається з: вітальні літ. 1-1, кухні літ. 1-2, житлової літ. 1-3, веранди - літ. а, яка складається з веранди - літ. І; літня кухня- літ. Б, кладової- літ. В., погріба - літ. Г (пд), сараю - літ. Д, вбиральні - літ. Е, а також на земельну ділянку площею 0, 099 га, кадастровий номер 5122786400:02:002:1433, цільове призначення «для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка)», які розташовані за адресою: [ADDRESS] , а також на земельну ділянку № [NUMBER] , площею 0,4000 га, кадастровий номер 5122786400:01:003:0320, яка розташована за адресою: Одеська область, Одеський (колишній Комінтернівський, Лиманський) район, територія Фонтанської сільської ради (за межами населенного пункту), цільове призначення «для ведення товарного особистого селянського господарства», в порядку спадкування за законом, після смерті [PERSON] , померлої [INFO] . В обгрунтування своїх доводів заявниця вказує, що у неї з померлою [PERSON] сформувались дружні стосунки, які в підсумку переросли в близькі відносини, заявниця та її сім`я поступово зв`язали свої стосунки з померлою [PERSON] спільними побутом, вели спільне господарство, допомогали одне одному у вирішенні життєвих питань. За життя [PERSON] на підставі рішення № 103 від 31.10.2003 року Фонтанської сільської ради Комінтернівського району Одеської області на праві власності належала одна друга частина житлового будинку з надвірними господарчими будівлями і спорудами, загальною площею 27,0 кв.м., житловою площею 16,8 кв.м, який складається з: вітальні літ. 1-1, кухні літ. 1-2, житлової літ. 1-3, веранди - літ. а, яка складається з веранди - літ. І; літня кухня- літ. Б, кладової- літ. В., погріба - літ. Г (пд), сараю - літ. Д, вбиральні - літ. Е, яка розташована за адресою: [ADDRESS] . На підставі рішення Фонтанської сільської ради Комінтернівського району Одеської області від 26.07.2001 року № 76 у власність [PERSON] передано земельну ділянку площею 0, 099 га, кадастровий номер 5122786400:02:002:1433, цільове призначення «для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка)», яка розташовані за адресою: [ADDRESS] . На підставі рішення Комінтернівської районної державної адміністрації Одеської області від 12.05.2010 року № 1637/А-2010 у власність [PERSON] передано земельну ділянку № [NUMBER] , площею 0,4000 га, кадастровий номер 5122786400:01:003:0320, яка розташована за адресою: Одеська область, Одеський (колишній Комінтернівський, Лиманський) район, територія Фонтанської сільської ради (за межами населенного пункту), цільове призначення «для ведення товарного особистого селянського господарства». [INFO] [PERSON] померла. Після її смерті відкрилась спадщина. Оформити своїх спадкових прав заявниця можливості не має, оскільки вона не входить до кола осіб, які мають право на закликання до спадкування. В судовому засіданні позивач та її представник - адвокат Поночовна Т.Б. доводи позову підтримали повністю, просили його задовольнити з викладених у ньому підстав. Відповідачі сповіщений належним чином про дату, час та місце проведення судового засідання. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні правовідносини: За життя [PERSON] на підставі рішення № 103 від 31.10.2003 року Фонтанської сільської ради Комінтернівського району Одеської області на праві власності належала одна друга частина житлового будинку з надвірними господарчими будівлями і спорудами, загальною площею 27,0 кв.м., житловою площею 16,8 кв.м, який складається з: вітальні літ. 1-1, кухні літ. 1-2, житлової літ. 1-3, веранди - літ. а, яка складається з веранди - літ. І; літня кухня- літ. Б, кладової- літ. В., погріба - літ. Г (пд), сараю - літ. Д, вбиральні - літ. Е, яка розташована за адресою: [ADDRESS] . На підставі рішення Фонтанської сільської ради Комінтернівського району Одеської області від 26.07.2001 року № 76 у власність [PERSON] передано земельну ділянку площею 0, 099 га, кадастровий номер 5122786400:02:002:1433, цільове призначення «для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка)», яка розташовані за адресою: [ADDRESS] . На підставі рішення Комінтернівської районної державної адміністрації Одеської області від 12.05.2010 року № 1637/А-2010 у власність [PERSON] передано земельну ділянку № [NUMBER] , площею 0,4000 га, кадастровий номер 5122786400:01:003:0320, яка розташована за адресою: Одеська область, Одеський (колишній Комінтернівський, Лиманський) район, територія Фонтанської сільської ради (за межами населенного пункту), цільове призначення «для ведення товарного особистого селянського господарства». [INFO] [PERSON] померла. Після її смерті відкрилась спадщина. З матеріалів спадкової справи судом встановлено, що за життя [PERSON] склала заповіт, яким заповіла громадянці російської федерації [PERSON] , [INFO] усе своє майно. Заповіт посвідчений 29.08.2018 року приватним нотаріусом Лиманського районного нотаріального округу Одеської області Орзіх Ю.Г., внесений у реєстр за № 1148. Згідно отриманих судом матеріалів спадкової справи № 23/2004 заведеної до майна [PERSON] , померлої [INFO] встановлено, що спадщину прийняла [PERSON] шляхом подання відповідної заяви. Інші спадкоємці як за законом так і за заповітом - відсутні. Встановивши дійсні правовідносини, суд звертається до положень діючого законодавства, яким ці правовідносини врегульовані: Із здобуттям незалежності Україна проголосила всебічне забезпечення прав і свобод людини найвищою соціальною цінністю, що закріплено в Конституції. Реальне втілення норм Основного Закону в життя активно включило суспільство в процес міжнародного співробітництва у сфері забезпечення прав людини. Актом міжнародного визначення України як демократичної правової держави стало прийняття її 09 листопада 1995 року до країн Членів Ради Європи та ратифікація Верховною Радою України Європейської Конвенції про захист прав і основних свобод людини (далі Конвенція) та протоколів до неї. У відповідності до ст. 8 Конвенції «кожен має право на повагу до свого особистого і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції». Згідно ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини», суди України при розгляді справ застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та Протоколи до неї, а також практику Європейського суду -як джерело права. Європейський Суд з прав людини визначив термін "сімейне життя" в статті 8 Конвенції як такий, що охоплює "щонайменше зв`язки між близькими родичами, наприклад, між дідусями, бабусями та онуками; такі родичі можуть відігравати у сімейному житті важливу роль" (справа Маркс проти Бельгії). Хоч органи Конвенції і дозволяють приватним особам посилатися на кровні зв`язки як на відправний пункт підтвердження існування сімейних зв`язків, вони не визнають його визначальним, тому що слід враховувати також такі фактори, як фінансова та психологічна залежність сторін, які посилаються на це право. Найбільш переконливим доказом існування "сімейного життя" є факт "сімейного проживання осіб", які посилались на це право. Але Суд підкреслив, що "це не означає, що будь-який намір жити сімейним життям підпадає під юрисдикцію статті 8" (справа Абдулазіз, Кабалес і Балкандалі проти Сполученого Королівства (1985)). Таким чином, аналіз Європейської судової практики щодо захисту права людини на сімейне життя, дозволяє суду прийти до висновку, що термін «сімейного проживання осіб» не охоплюється лише поняттям кровної спорідненості та родинних стосунків, а має оцінюватись судом з урахуванням фінансової та психологічної залежності сторін. Сім`я виконує важливу функцію фізичного і духовного відтворення людства, тому в ній зосереджені не тільки особисті інтереси чоловіка і дружини, батьків і дітей, а й інтереси суспільства в цілому. Значну частину свого життя людина перебуває у колі сім`ї. Тому моральний клімат і характер сімейних відносин мають велике значення для формування світогляду членів суспільства. У відповідності до ч. 2, 4 ст. 3 Сімейного Кодексу України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом, і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. У відповідності до ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення юридичних фактів, в тому числі факту спільного проживання осіб однією сім`єю. Суд вважає, що заявницею в повній мірі доведений факт однією сім`єю не менше п`яти років на час відкриття спадщини [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , яка померла [INFO] , з 2018 року до [INFO] . Так, допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] , [PERSON] показали суду, що знали [PERSON] дуже давно. [PERSON] проживала одна, сім`ї не мала. Приблизно в 2017-2018 році [PERSON] та [PERSON] дуже зблизились. Вони почали проживати одна у одній, це була одна сім`я, вони вели спільне господарство, мало спільний бюджет. Між ним виникла фінансова та психологічна залежність. Коли [PERSON] захворіла то [PERSON] повністю опікувалась щодо її лікування у лікувальному закладі, придавала ліки, відвідувала лікарню, готувала їжу, прибирала по дому, отже прийняла на себе всі обов`язки, які притаманні близькій людині. [PERSON] у приватних бесідах з [PERSON] , [PERSON] розповідала їм, що вона має дуже теплі, близькі, майже родинні відносини з [PERSON] , вони допомагають одна одній, опікуються. Як показали свідки після смерті [PERSON] організацією її поховання опікувалась [PERSON] , оскільки інших рідних осіб у померлої не було. На переконання свідків у них не має жодних сумніві в тому, що [PERSON] та [PERSON] проживали спільно однією сім`єю. Судом досліджені та перевірені додані до позову докази, які підтверджують організацію поховання [PERSON] позивачкою - [PERSON] . Згідно п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Частиною 1 ст. 293 ЦПК України встановлено, що окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Відповідно до ч. 3 ст. 294 ЦПК України справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Відповідно до змісту ст. 315 ЦПК України, судом можуть бути встановлені юридичні факти, зокрема, факт постійного проживання спадкоємця зі спадкодавцем на день смерті останнього, факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу. Згідно з позицією Верховного Суду України, викладеною в абз. 2 п. 2 Постанови Пленуму «Про судову практику у справах про спадкування» за № 7 від 30.05.2008 року, якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення факту постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Відповідно до п.21 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справа про спадкування» - при вирішення спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК України про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім`ї, тощо. Пунктом 6 Рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року № 5-рп/99 встановлено, що до членів сім`ї належать особи, що постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, але й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т.п. Суд дійшов висновку, що проживання двох жінок однією сім`єю охоплюється визначенням Європейського тлумачення «право на сімейне життя», та не суперечить моральним засадам суспільства, в зв`язку із чим суд знаходить вимоги заявниці обгрунтованими, законними, у зв`язку із чим ці вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав і обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, за виключенням тих прав і обов`язків, що зазначені у статті 1219 ЦК України (статті 1218, 1231 ЦК України). Часом відкриття спадщини є день смерті особи, або день, з якого вона оголошується померлою (частина друга статті 1220 ЦК України). Згідно з частиною першою статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до частини першої статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Разом з тим, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п`ята статті 1268 ЦК України). Згідно з частиною першою статті 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Проте відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (частина третя статті 1296 ЦК України). Отже, системний аналіз зазначених норм права свідчить про те, що спадкоємець, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, є її власником з часу її відкриття, а документом для підтвердження права власності на спадкове майно є свідоцтво на спадщину, отримане в установленому законодавством порядку. Як встановлено судом, спадщину за законом прийняла [PERSON] . Якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. Якщо спадщину не прийняв спадкоємець за заповітом, застосовується норма ч. 1 ст. 1275 ЦК, відповідно до якої частка у спадщині, яку він мав право прийняти, переходить до інших спадкоємців за заповітом і розподіляється між ними порівну (п. 5 постанови пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», далі - постанова № 7). У випадку неприйняття спадщини усіма спадкоємцями за заповітом відповідно до ч. 2 ст. 1223 ЦК до спадкування закликаються спадкоємці за законом. Якщо ж спадщину не прийняв спадкоємець за законом, спадкують інші спадкоємці за законом однієї з ним черги, а за їх відсутності - спадкоємці подальших черг (ч. 2 ст. 1258 ЦК). У разі неприйняття спадщини і спадкоємцями за заповітом, і спадкоємцями за законом, спадщина визнається відумерлою (ст. 1277 ЦК). У матеріалах судової справи, а також у матеріалах спадкової справи відсутні належні та допустимі докази прийняття громадянкою російської федерації [PERSON] спадщини за заповітом. Відносини з російською федерацію припинені. Таким чином, оскільки не встановлено факту прийняття спадщини за заповітом, то за правилом ч.2 ст. 1223 ЦК України до спадкування слід закликати спадкоємця за законом. Крім того, у відповідності до ч. 2. ст. 1223 ЦК України, у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини, право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. У четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (ст. 1264 ЦК України). Рішення суду про встановлення факту проживання осіб однією сім`єю є підставою для здійснення спадкоємцем права на прийняття спадщини чи відмову від її прийняття, в порядку, визначеному Главою 87 ЦК України. В теперішній час отримати свідоцтво про право на спадщину у виді вказаного житлового будинку, земельних ділянок спадкоємець за законом в нотаріальному порядку можливості не має, що доведено матеріалами справи. Суд звертає увагу, що законодавцем встановлений певний порядок набуття права власності на нерухоме майно в порядку спадкування, - нотаріальний порядок. Лише у випадку неможливості оформлення права власності на спадщину в нотаріальному порядку, спадкоємець має право на судовий захист свого невизнаного, оспорюваного чи порушеного права. За загальним правилом до складу спадщини входять всі права спадкодавця, що не припинились у зв`язку із смертю. Оскільки Законом України «Про нотаріат» не передбачена можливість видачі спадкоємцям свідоцтва про право на спадщину за законом чи за заповітом за відсутності правовстановлюючого документу, суд вважає, що тільки в судовому порядку позивач має можливість захисту свого права та законного інтересу. Отже позовні вимоги є обгрунтованими і підлягають задоволенню. На підставі наведеного,

Outcome: approved