Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-21 00:00:00

Позивач 30.04.2024 року звернулась до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначила, що перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 20 грудня 2006 року, який був зареєстрований у Міському відділі реєстрації актів цивільного стану Одеського обласного управління юстиції, про що складено актовий запис №2281, та видано свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] від 20.12.2006 року. Від спільного шлюбу мають малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Під час сімейного життя згодом з`ясувалося, що вони з відповідачем мають різні погляди на життя, стосунки погіршилися, спроб з двох сторін для збереження шлюбу не було, сім`я розпалася та існує формально, спільне господарство не ведуть. Подальше спільне життя та збереження шлюбу неможливе. У зв`язку з зазначеним, позивач змушена була звернутися до суду з відповідним позовом. Ухвалою суду від 02.05.2024 року відкрито провадження по справі та призначено справу до розгляду в спрощеному позовному порядку. \~ \~ \~ \~В судове засідання 22.05.2024 року сторони не з`явились, про день та час слухання справи повідомлені належним чином та своєчасно. В матеріалах справи наявна заява від представника позивача адв. [PERSON] про розгляд справи за їх участі. 21.05.2024 року на електронну пошту від відповідача [PERSON] надійшла заява про розгляд справи без його участі , позовні вимоги просив задовольнити. Відповідач не заперечував проти задоволення позову. Відповідно до\~ст.275 ЦПК України\~суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне . 20 грудня 2006 року сторони зареєстрували шлюб у Міському відділі реєстрації актів цивільного стану Одеського обласного управління юстиції, про що складено актовий запис №2281, та видано свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] від 20.12.2006 року (а.с.10). Від спільного шлюбу мають малолітнього сина [PERSON] , [INFO] (а.с.15). Згідно зі ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст.110 СК України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Відповідно до ч.2 ст.112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Згідно з ч.3 ст.115 СК України, документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Відповідно до ст.63 Закону України «Про міжнародне приватне право» припинення шлюбу та правові наслідки припинення шлюбу визначаються правом, яке діє на цей час щодо правових наслідків шлюбу. Сторони не підтримують шлюбних відносин, сумісного господарства не ведуть . Подружнє життя сторін не склалося, про що зазначено у позовній заяві. Відповідно до вищезазначеного суд вважає, що примирення між сторонами неможливе. Враховуючи те, що однією з основних засад сучасного сімейного права є свобода шлюбу, суд вважає, що у зв`язку з відсутністю вільної згоди позивача на продовження шлюбу, подальше збереження шлюбу суперечить його інтересам, а також принципу добровільності шлюбу, у зв`язку з чим, є неможливим. Згідно ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Для поваги до права дружини або чоловіка на пред`явлення вимоги про розірвання шлюбу потрібен прояв другим з подружжя власної гідності, поваги до себе. З урахуванням викладеного, оцінивши шлюбні взаємовідносини сторін , суд вважає, що між сторонами склалися відносини, при яких збереження сім`ї неможливе, позивач наполягає на розірванні шлюбу, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б їх інтересам, як це передбачено ст.112 Сімейного Кодексу України, тому шлюб між сторонами носить формальний характер і підлягає розірванню. Після всебічного, повного дослідження й оцінки наявних матеріалів справи суд дійшов висновку про необхідність задоволення позовних вимог у повному обсязі. На підставі викладеного та

Outcome: approved