Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-12 00:00:00

Позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, в якому просив суд позбавити відповідача батьківських прав відносно його неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування позовних вимог зазначив, що він є рідним братом [PERSON] , 2008 року народження. [INFO] померла їх мати [PERSON] . Після її смерті, неповнолітня [PERSON] , залишилась жити з братом - позивачем по справі, який на даний час її матеріально утримує, та займається її вихованням. Відповідач, як батько неповнолітньої [PERSON] , в житті доньки участі не приймає, не спілкується з нею, не цікавиться її станом здоров`я, не приймає участі в її забезпеченні та вихованні, не вітає з жодними святами, не приїздить в гості, не надає коштів на її утримання, у зв`язку із чим, позивач вимушений звернутися до суду. Присутній в судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав, просив задовольнити позов в повному обсязі. Присутній в судовому засіданні відповідач позовні вимоги визнав в повному обсязі. Представники третіх осіб в судове засідання не з`явилися, про день та час розгляду справи повідомлялися у встановленому законом порядку. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Вислухавши сторони, дослідивши письмові матеріали справи, давши їм належну оцінку, суд дійшов до наступного висновку. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] , є батьком неповнолітньої [PERSON] , про що свідчить копія свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а.с.9). Як видно з матеріалів справи, позивач [PERSON] є рідним братом [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про його народження серії [NUMBER] (а.с. 6 зворот) та копією свідоцтва про народження [PERSON] (а.с.9), з яких видно, що матір`ю останніх є [PERSON] , яка відповідно до копії свідоцтва про смерть (а.с.11) померла [INFO] . В своїй позовній заяві позивач зазначив, що на теперішній час його сестра [PERSON] , проживає разом з ним, позивач матеріально її забезпечує та слідкує за моральним духовним та фізичним розвитком, натомість відповідач в житті доньки участі не приймає, не спілкується з нею, не цікавиться її станом здоров`я, не приймає участі в її забезпеченні та вихованні, не вітає з жодними святами, не приїздить в гості, не надає коштів на її утримання, що підтвердила відповідач, в судовому засіданні. Допитана в судовому засіданні, [PERSON] , надала пояснення про те, що дійсно батько не цікавиться її життям, не спілкується з нею, матеріально не забезпечує. [PERSON] проживає разом з братом який її виховує та утримує. Брат [PERSON] створив належні умови для її існування та належного розвитку. Відповідно до ч. 1 ст. 141, ст. 150 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний, моральний стан. За приписами ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Відповідно до ч. 4 ст. 155 СК України, ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Згідно з ч. 1 ст. 164 СК України, у випадку ухилення матері, батька дитини від виконання своїх обов`язків по її вихованню, вони можуть бути позбавленні судом батьківських прав. При цьому, в розумінні п. 16 Постанови Пленуму ВСУ «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30.03.2007 №3, який узгоджується з нормами ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав, що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей, про що зазначено в п. 15 Постанови Пленуму ВСУ «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30.03.2007 №3. Таким чином, з аналізу зазначених вище положень закону та роз`яснень Пленуму Верховного Суду України слідує, що позбавлення батьківських прав можливе лише у разі винної поведінки відповідачів, свідомого нехтування ними своїми обов`язками, при цьому докази, які б свідчили про ухилення відповідачів від виконання обов`язків щодо виховання дитини мають бути безспірними. Так, Європейський суд з прав людини в рішенні №39948/06 від 18.12.2008 у справі «Савіни проти України» зазначив, що розірвання сімейних зв`язків між батьками та дитиною означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин, у зв`язку з чим рішення національних органів має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини. Вирішуючи справи про позбавлення батьківських прав, суд зобов`язаний дотримуватися вимог ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема, судове рішення має бути побудоване на з`ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи ґрунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання…». Відповідно до ч. 5 ст. 19 СК України, Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №866 від 24.09.2008, при розгляді спорів, що виникають із сімейних відносин та стосуються, зокрема, позбавлення батьківських прав, орган опіки та піклування надає письмовий висновок. Відповідно до висновку Виконавчого комітету Саксаганської районної у місті ради від 06.05.2024 (а.с.83), є доцільним позбавити [PERSON] батьківських прав, у відношенні його дитини - доньки [PERSON] , [INFO] . У контексті приписів ч. 6 ст. 19 СК України, рішення органу опіки та піклування не є для суду обов`язковим, а підлягає оцінці поряд з іншими доказами. Отже, беручи до уваги особу [PERSON] , який вихованням та утриманням доньки не займається, не цікавиться її станом здоров`я, навчанням та дозвіллям, а тому суд погоджується із висновком Виконавчого комітету Саксаганської районної у місті ради від 06.05.2024 про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача, оскільки в ході судового розгляду знайшов підтвердження факт неналежного виконання ним батьківських обов`язків, яке виражається у відсутності з його боку піклування про фізичний і духовний розвиток неповнолітньої дитини, неприйняття участі в її вихованні, безвідповідальне ставлення до неї загалом. При цьому, така поведінка відповідача є свідомою. Байдуже ставлення відповідача до дитини, є безпосереднім свідченням самоусунення від виконання ним батьківських обов`язків та відсутності інтересу до життя та майбутнього доньки. На підставі викладеного суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Outcome: approved