Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-08 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із позовом до Хустської міської ради Закарпатської області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог: приватний нотаріус Хустського нотаріального округу\~ Гелеван\~ Сергій Іванович про визнання права власності на колгоспний двір, що розташований в [ADDRESS] в порядку спадкування після смерті [PERSON] , який помер\~\~ [INFO] . Позовні вимоги вмотивовано тим, що [INFO] помер її чоловік [PERSON] . Після смерті чоловіка відкрилася спадщина за законом. На момент смерті чоловіка\~ позивачка проживала разом з ними\~ та була зареєстрована в житловому будинку в [ADDRESS] , а отже вона у відповідності до ст. 1268\~\~ ЦК Україні фактично прийняла спадщину після смерті її чоловіка.\~ Дітей у них із [PERSON] у шлюбі не народилося та інших спадкоємців не має. \~\~\~\~\~\~\~\~\~ При зверненні позивачки до приватного нотаріуса Хустського нотаріального округу Гелеван С.І. для оформлення та отримання свідоцтва про право на спадщину після смерті її чоловіка, під час\~ підготовки документів для видачі їй свідоцтва про право на спадщину з`ясувалося, що на житловий будинок, в якому вони з чоловіком проживали в [ADDRESS] , було видано свідоцтво про право приватної власності як колгоспному двору, головою якого був чоловік позивачки [PERSON] , вказане свідоцтво було видано 20.07.1998 року виконкомом Хустської районної ради народних депутатів. Однак за своє життя її чоловік як голова колгоспного двору не переоформив право власності на даний будинок у зв`язку із припиненням існування колгоспних дворів та не зареєстрував належно даний житловий будинок на праві приватної власності, а також у неї не зберігся оригінал даного свідоцтва, наявна лише ксерокопія. По цій причині приватний нотаріус Гелеван С.І. не може на даний час оформити моє право на спадковий житловий будинок, оскільки\~ колгоспні двори були припинені 15 квітня 1991 року, коли відповідно до Постанови Верховної Ради Української РСР № 885-ХІІ був введений в дію Закон України «Про власність». З огляду на те, що цей Закон набув чинності 15 квітня 1991 р., його дія не поширилася на майно, яке було придбане раніше. Це означає, що на таке майно і далі поширюється правовий режим майна колгоспного двору - спільна сумісна власність усіх його членів. Колгоспний двір виступає у цивільних правовідносинах як єдине ціле і є суб`єктом цивільного права. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ У свідоцтві про право власності на майно колгоспного двору не перераховані всі члени двору та не визначені їх частки. Свідоцтво про право власності на колгоспний двір не може бути прийняте як таке, що посвідчує право власності померлого [PERSON] \~ на житловий будинок, оскільки для визначення кола співвласників житлового будинку після припинення колгоспних дворів потрібно встановлювати низку юридичних фактів. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Станом на 1992 рік до складу сім"ї [PERSON] - голови колгоспного двору, входила лише [PERSON] , інших претендентів на частку не має,\~ також відсутні інші спадкоємці за законом\~ після смерті [PERSON] , які мали б право на частку . \~\~\~\~ Відповідно до рішення Хустської районної ради №151 від 13.07.1988 року\~ було видано свідоцтво про право колгоспного двору\~ від 20.97.1988 року, згідно якого житловий будинок, розташований за адресою в [ADDRESS] \~ в цілому дійсно належить колгоспному двору, головою якого являється [PERSON] , який помер [INFO] . Право власності зареєстровано Хустським БТІ 20.07.1988 р., за реєстровим № 788. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ У зв`язку з тим, що право власності на житловий будинок в [ADDRESS] \~\~ було зареєстровано у встановленому порядку відповідно до діючого на той час законодавства за колгоспним двором, членом якого на момент припинення існування колгоспних дворів був чоловік позивачки, відтак на підставі закону він був власником цього будинку. У зв`язку з відсутністю належного правовстановлюючого документу на нерухоме майно, оформити прийняття спадщини, що підлягає державній реєстрації, у нотаріальному порядку не передбачено законом, тому позивачка звернулася до суду з даним позовом. Позивачка просить ухвалити рішення про визнання за нею права власності на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, який розташований за адресою [ADDRESS] в порядку спадкування за померлим чоловіком [PERSON] . Позивачка [PERSON] в судове засідання не з`явилася. Представник позивачки - адвокат Томищ М. С. подала до суду заяву про розгляд справи у відсутності позивачки та її представника, позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила суд задоволити позов з підстав, наведених в позові. Представник відповідача Хустської міської ради Закарпатської області в судове засідання не з`явився. До суду подано заяву представником за довіреністю А. Калин про розгляд справи у відсутності представника Хустської міської ради,\~ не заперечує щодо задоволення позову. Третя особа без самостійних вимог: приватний нотаріус Хустського нотаріального\~ округу\~ Гелеван\~ Сергій Іванович\~ в судове засідання не з`явився. До суду подано заяву\~ про розгляд справи у його відсутності, не заперечив проти задоволення позову. Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Розгляд справи проведено у відсутності сторін, відповідно до вимог ч. 4 ст. 223 ЦПК України, на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступного. Відповідно до приписів ст.41 Конституції України та п.2 ч.1 ст.3, ст.321 ЦК ніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні. Пунктом 1 ч.2 ст.16 ЦК України визначено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвецїї про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Статтею 6 Європейської Конвенції з прав людини встановлено право кожного на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при вирішенні спору щодо його цивільних прав і обовязків. В судовому засіданні встановлено, що [INFO] \~ помер\~ чоловік позивачки [PERSON] , що стверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 20.09.2019 року. Після його смерті відкрилась спадщина на житловий будинок з надвірними спорудами за адресою: [ADDRESS] , в якому залишилася проживати дружина покійного: [PERSON] \~\~ [INFO] . Відповідно до ч. 3 ст. 1268 цього Кодексу спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Згідно норм ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно ч. 3 ст. 1296 цього Кодексу відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Житловий будинок за адресою в [ADDRESS] , є колгоспним двором. 20.07.1998 року чоловіку позивачки [PERSON] виконкомом Хустської районної Ради народних депутатів було видано свідоцтво про право власності колгоспного двору на житловий будинок з належними до нього будівлями і спорудами, що розташований в [ADDRESS] , головою дворогосподарства зазначено [PERSON] .. Свідоцтво видано на підставі рішення виконкому Хустської районної Ради народних депутатів\~ від 20.07.1998 року №788. Житловий будинок в [ADDRESS] було зареєстровано у встановленому законом порядку\~ відповідно до чинного на той час законодавства як власність колгоспного двору. Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 04.10.1991 р. № 7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок», право власності на жилий будинок, збудований громадянином на відведеній в установленому порядку земельній ділянці і прийнятий в експлуатацію, виникає з часу його реєстрації у виконкомі місцевої ради. Згідно зі ст. 120 ЦК УРСР 1963 року, яка діяла до 16.12.1993 року, колгоспний двір це сімейно-трудове об`єднання осіб, які використовують майно двору для ведення підсобного господарства і для сімейних потреб. Майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності. Відповідно до ч. 2 ст. 123 цього Кодексу розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. Колгоспні двори були припинені 15 квітня 1991 року, коли відповідно до Постанови Верховної Ради Української РСР № 885-ХІІ був введений в дію Закон України «Про власність». Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, які до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба). Розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося. Житловий будинок в [ADDRESS] було зареєстровано у встановленому законом порядку\~ відповідно до чинного на той час законодавства як власність колгоспного двору. Юридичним фактом, що визначає склад колгоспного двору і належність до нього кожного з його членів є реєстрація двору та його складу в погосподарській книзі сільської (селищної) Ради народних депутатів. Така реєстрація наявна в погосподарських книгах Ізянської сільської ради, відповідно до довідки Ізянської сільської ради №02-22/307 від 26.03.2024 року. Відповідно до п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 04.10.91 р. № 7 "Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок", право власності на жилий будинок, збудований громадянином на відведеній в установленому порядку земельній ділянці і прийнятий в експлуатацію, виникає з часу його реєстрації у виконкомі місцевої ради. Згідно ст. 120 ЦК УРСР 1963 року, яка діяла до 16.12.1993 року, двір може мати статус колгоспного за умови, якщо члени двору працюють у колгоспі. Відповідно до п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 р. № 20 "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності" право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, які до 15 квітня 1991 р. не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років поспіль до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (у цей строк не включаються час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, а також хвороба). Розмір частки члена двору визначається, виходячи з рівності усіх його членів. На витребування частки з майна колишнього колгоспного двору, що збереглося на 15 квітня 1991 року, поширюється загальний трирічний строк позовної давності. Розгляд позову про право на майно колишнього колгоспного двору не залежить від вирішення питань землекористування. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Таким чином, враховуючи ті обставини, що позивачкою надано суду достатньо доказів, які підтверджують позов, а визнання відповідачем позову не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення. У відповідності до вимог ч.1 ст. 142 ЦПК України у зв`язку із визнанням відповідачами позову позивачці підлягає повернення з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого нею при поданні позову.

Outcome: approved