Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-14 00:00:00

Короткий зміст позову. Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів на утримання повнолітньої дитини за період з 01 липня 2022 року по 30 жовтня 2023 року. Обгрунтовує заявлені позовні вимоги тим, що 25 червня 2021 року Шевченківський районний суд м. Чернівці (у складі: головуючого суді - Чебан В.М.) виніс рішення по справі №727/10515/20 за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, яким позов задоволено частково, постановлено стягувати з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти в розмірі 1 400,00 гривень, щомісячно, на утримання сина [PERSON] , [INFO] , до досягнення ним 23-х років за умови, що він буде продовжувати навчання, починаючи з 10 грудня 2020 року, в задоволенні решти позовних вимог - відмовлено. Зазначає, що на вказане рішення нею було подано апеляційну скаргу, проте постановою Чернівецького апеляційного суду від 15.09.2021 року рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 25.06.2021 року - залишено без змін. Вказує на те, що 12.10.2023 року постановою Чернівецького апеляційного суду у справі №727/6313/22 її апеляційну скаргу задоволено частково, рішення Шевченківського районного суду міста Чернівці від 10 липня 2023 року скасовано та стягнуто з [PERSON] на її користь пеню за несвоєчасну сплату аліментів на утримання повнолітнього сина [PERSON] за період з 15.09.2021 року по 30.06.2022 року у розмірі 26 148 гривень. Крім цього, зазначає, що 09 листопада 2023 року додатковою постановою Чернівецького апеляційного суду у даній справі з відповідача на її користь також стягнуто витрати на професійну правничу допомогу в суді першої інстанції в розмірі 4 827 гривень. Мотивує позов тим, що за період із 15.09.2021 р. (момент набуття чинності рішенням суду) і до моменту звернення до суду із даним позовом відповідач здійснив тільки одну оплату суми аліментів на виконання судового рішення: 23.09.2022 р. в розмірі 20 575 грн. Стверджує, що за відповідачем на даний час рахується заборгованість по сплаті аліментів згідно з вищевказаним судовим рішенням в розмірі 27 973 грн., що підтверджується розрахунком державного виконавця про наявність заборгованості станом на 01.11.2023 рік. Позивачкою розраховано неустойку (пеню) за період з 01 липня 2022 року по 30 жовтня 2023 року в розмірі 116 054,04 грн., однак з урахуванням обмеження, встановленого ч.1 ст.196 Сімейного кодексу України (не більше 100 відсотків заборгованості) позов заявляється в розмірі 27 973,00 грн. Позивачка вказує на те, що відповідач [PERSON] володів інформацією про розмір призначених аліментів та не повинен був чекати ініціювання позивачкою процедури примусового виконання судового рішення, а мав можливість та повинен був самостійно розрахувати суму аліментів шляхом добутку кількості місяців, починаючи з грудня 2020 року, на 1400 гривень. Вважає, що [PERSON] повинен був не чекати ініціювання позивачкою процедури примусового виконання судового рішення, а постійно виконувати рішення у цивільній справі №727/10515/20 від 25.06.2021 року в добровільному порядку. Несплата суми призначених аліментів стала підставою для нарахування пені. У зв`язку з вищенаведеним позивачка звернулась до Богородчанського відділу державної виконавчої служби в Івано-Франківському районі Івано-Франківської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) із заявою про примусове виконання рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 25.06.2021 р. по справі № 727/10515/20 і з виконавчим листом від 23.09.2021 p., на підставі чого постановою державного виконавця Богородчанського ВДВС від 10.02.2022 року відкрито виконавче провадження №АСВП: 68575063. Враховуючи вищевикладене, просить стягнути з [PERSON] на її користь неустойку (пеню) у розмірі 1 % від суми несплачених аліментів за період з 01 липня 2022 року по 30 жовтня 2023 року в розмірі 27 973,00 грн. А також, стягнути з відповідача на її користь судові витрати по несені в рахунок відшкодування сплаченого судового збору, та витрати на правову допомогу в розмірі 10\~000,00 грн. Рух по справі та позиція сторін. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 01.12.2023 року у даній справі відкрито спрощене позовне провадження та призначено судове засідання із викликом осіб. Ухвалами Шевченківського районного суду м. Чернівці від 07.03.2024 року та від 27.03.2024 року відмовлено в задоволенні заяв відповідача [PERSON] про відвід судді. Відповідач [PERSON] , та в його інтересах представник [PERSON] в судовому засіданні висловили заперечення щодо заявлених позовних вимог. Відповідач вказав на те, що під час розгляду даної цивільної справи позивач звернулася до Шевченківського районного суду м. Чернівці із аналогічною позовною заявою але відносно іншого періоду, у зв?язку з чим суддею Чебан В.М. відкрито провадження в цивільній справі №727/1993/24. Вважають, що відмінність в даних позовах лише в назвах, оскільки позивачка повторно вказує один і той же період за який просить стягнути неустойку. Відмову в задоволенні позову мотивували тим, що позивачем під час відкриття виконавчого провадження було вказано недостовірні реквізити, що унеможливлювало сплату аліментів на дані рахунки, як і відсутність ідентифікаційного коду. Разом з цим, вказували на те, що відповідачем здійснювалися перерахування для сплати аліментів з пенсії. Відповідач стверджував, що в період коли позивачка подала документи до Богородчанського ВДВС для відкриття провадження, в нього взагалі була відсутня заборгованість по сплаті аліментів. Відтак, вважає, що проблема піднята вданому позові є штучно створена позивачкою. Просили в задоволені позову відмовити. Позивачем до суду було скеровано письмові пояснення в яких вона вказала, що предмети позовів у справах №727/6313/22, №727/1993/24 та даній судовій справі №727/1993/24 відрізняються періодами, за які заявлено стягнення пені за несвоєчасну сплату аліментів: з 15.09.2021 р. по 30.06.2022 р., з 01.07.2022 р. по 30.10.2023 р., з 01.11.2023 р. по 31.01.2024 р., тобто, в сукупності дані періоди являють собою проміжок часу від 15.09.2021 р. (дата набрання чинності рішенням про стягнення аліментів) по 01.02.2024 р. (дата погашення відповідачем заборгованості в повному обсязі). У судове засідання призначене на 15 травня 2024 року сторони не з?явилися про час, дату та місце розгляду повідомлялися належним чином, про що в матеріалах справи наявні докази. Позивачка просила справу розглянути за її відсутності, позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Відповідно до положень ч. 3\~ст. 211 ЦПК України\~учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.\~ Згідно положень ч. 1\~ст. 223 ЦПК України\~неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Відповідно до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України, в зв`язку з неявкою сторін, судове засідання проведено без фіксування за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Згідно ст.\~3,4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази у справі, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, зважає на наступне. Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Згідно ч.1\~ст.55 Конституції України\~права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Відповідно до\~ст.13 ЦПК\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих\~Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Досліджені докази та застосовані норми права. 12\~жовтня 2023\~року постановою\~Чернівецького апеляційного\~суду у\~справі №727/6313/22\~апеляційну скаргу\~ [PERSON] \~задоволено частково.\~Рішення Шевченківського\~районного суду\~міста Чернівці\~від 10\~липня 2023\~року скасовано.\~Позов [PERSON] \~до [PERSON] \~про стягнення\~пені за\~несвоєчасну сплату\~аліментів на\~утримання повнолітнього\~сина задоволено\~частково.\~Стягнуто з\~ [PERSON] \~на користь\~ [PERSON] \~пеню за\~несвоєчасну сплату аліментів на утримання повнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , за період з 15 вересня 2021 року по 30 червня 2022 року у розмірі 26 148 гривень (а.с.7-23). 9 листопада 2023 року додатковою постановою Чернівецького апеляційного суду у справ №727/6313/22 стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] витрати на професійну правничу допомогу в суді першої інстанції в розмірі 4 827 гривень (а.с.24-33). 10.02.2022 року постановою Богородчанського відділу державної виконавчої служби в Івано-Франківському районі Івано-Франківської області відкрито виконавче провадження №68575063, на підставі виконавчого листа Шевченківського районного суду м.Чернівці від 23.09.2021 року, про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання сина до досягнення ним 23-х років за умови, що він буде продовжувати навчання. (а.с.34) Наведене також підтверджується копією матеріалів виконавчого провадження №68575063 на 47-ми аркушах, що була надана до суду Богородчанським ВДВС на виконання ухвали Шевченківського районного суду м. Чернівці від 08.04.2024 року про витребування доказів. У відповідності до положень\~статті 51 Конституції України\~та\~статті 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства (частина дев`ята\~статті 7 СК України). Статтею 141 СК України\~передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно до вимог ст.ст.150,\~157 СК України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, той з батьків, хто проживає окремо від дитини зобов`язаний брати участь у її вихованні та утриманні. Частиною 3\~ст.195 СК України, розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, а у разі спору судом. За правовою природою аліментні зобов`язання - це періодичні платежі, які боржник зобов`язаний сплачувати щомісяця і несвоєчасна сплата яких передбачає настання негативних наслідків матеріального характеру у вигляді стягнення неустойки (пені).Оскільки неустойка у вигляді пені обчислюється у відсотках від суми невиконаних або неналежно виконаних зобов`язань, які виникають у боржника щомісяця, то й пеня має триваючий характер і обчислюється за прострочення кожного зобов`язання окремо. Тобто, в разі несплати аліментів у поточному місяці з 01 числа наступного місяця виникає заборгованість, яка тягне відповідальність у вигляді неустойки. Відповідно до ч.1\~ст.196 СК України, при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти. У\~статті 196 СК України\~не встановлено будь-яких обмежень періоду нарахування пені, а навпаки, в ній зазначено, що пеня нараховується за кожен день прострочення. Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, отже і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто, пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення. Розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити та 1 відсоток. У разі, якщо заборгованість зі сплати аліментів погашено частково в іншому місяці, то визначення пені на заборгованість зі сплати аліментів розраховується з урахуванням розміру несплаченої частки аліментів за певний місяць з дня сплати частки місячного платежу і до дня, який передує дню погашення заборгованості за відповідним місячним платежем, помножену на 1 %. Таку правову позицію Велика Палата Верховного Суду виклала у постанові від 03.04.2019 року у справі №333/6020/16-ц (провадження №14-616цс18). Зобов`язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинне виконуватися щомісяця, тому при розгляді спорів про стягнення на підставі частини першої\~статті 196 СК України\~пені від суми несплачених аліментів суд повинен з`ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов`язань мало бути виконане, та з урахуванням установленого обчислити розмір пені виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 25.04.2018 року у справі № 14-37цс18, а тому повинна враховуватись судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин відповідно до ч. 4\~ст. 263 ЦПК України. Загальна сума пені за несплату або несвоєчасну сплату аліментів має розраховуватися за формулою, яка викладена в постанові Верховного Суду від 15.01.2020 року у справі №334/7702/16 та в постанові Великої Палати Верховного Суду 25.04.2018 року у справі №572/1762/15-ц: p=(A1х1%хQ1)+(A2х1%хQ2)+……….(Anх1%хQn), де: p - загальна сума пені за несплату або прострочення сплати аліментів, обраховується позивачем на момент подачі позову; A1 - нарахована сума аліментів за перший місяць; Q1 - кількість днів прострочення сплати суми аліментів, починаючи з першого дня першого місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати; A2 - нарахована сума аліментів за другий місяць; Q2- кількість днів прострочення сплати суми аліментів, починаючи з першого дня першого місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати; An- нарахована сума аліментів за останній місяць перед подачею позову; Qn- кількість днів прострочення сплати аліментів за останній місяць. Позивачем [PERSON] надано детальний розрахунок пені (щомісячно), зроблений державним виконавцем Здерко М. станом на 01.11.2023 р., згідно з яким її розмір, належний до сплати відповідачем, за період з 01 липня 2022 року по 30 жовтня 2023 року, з урахуванням обмеження, встановленого ч.1 ст.196 Сімейного кодексу України (не більше 100 відсотків заборгованості), становить 27 973,00 грн. (а.с.35-36). Крім цього, позивачкою самостійно було розраховано неустойку (пеню) за період з 01 липня 2022 року по 30 жовтня 2023 року в розмірі 116 054,04 грн., однак, розрахунок пені на розмір боргу здійснений з урахування положення частини 1\~статті 196 СК України\~в тій частині, що розмір неустойки (пені) обмежений розміром заборгованості, на який нараховується неустойка (пеня). Відповідачем вказаний розрахунок не спростовано, висловлені представником відповідача доводи на підтвердження відсутності у відповідача вини, що призвела до утворення заборгованості не були обґрунтовані та не знайшли свого підтвердження в матеріалах справи, натомість були спростовані документами наявними в ній, з постанов державного виконавця вбачається наявність сум заборгованості, а відповідно і неналежне виконання рішення суду щодо сплати аліментів.\~ Разом з цим, жодних обґрунтованих заперечень щодо визначеної позивачкою суми неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів до суду не надано. За таких обставин, суд доходить до висновку, що розмір неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів розрахований правильно. А тому, в даній частині заявлені позовні вимоги підлягають до задоволення. Виходячи з презумпції вини особи, яка прострочила виконання зобов`язання, відсутність вини в простроченні сплати аліментів повинен довести платник аліментів. Суд вважає, що відповідач не підтвердив, що прострочення сплати аліментів відбулося з незалежних від нього причин. Що стосується вимоги щодо стягнення витрат на правничу допомогу. Судом встановлено, що 26 грудня 2019 року між позивачкою [PERSON] та адвокатом Овченко Олександром Володимировичем укладено договір про надання правничої допомоги (а.с.62-63). Згідно акту передачі-приймання наданих послуг від 27.12.2023 року вбачається, що згідно вищевказаного договору про надання правничої допомоги, адвокат Овченко О.В. надав позивачці юридичні послуги на загальну суму 10 000 гривень, що складаються з: надання первинної консультації щодо предмету спору (2 год.) 2000 грн.; вивчення та аналіз нормативно-правової бази та судової практики (2 год.) 2000 грн.; підготовка та складання позовної заяви (4 год.) 4000 грн.; направлення матеріалів справи до суду (2 год.) 2000 грн. (а.с.64). Положеннями ст.\~133\~ЦПК України встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу та витрати, пов`язані із проведенням експертизи. Відповідно до ст.\~137\~ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Водночас, в силу вимог ч.4 ст. 137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Згідно ч. 8 ст.141 ЦПК\~України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це заяву. Договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору (ст. 1 Закону України Про адвокатуру та адвокатську діяльність). При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціни позову та (або) значенню справи. У відповідності до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26 лютого 2015 року у справі Баришевський проти України, від 10 грудня 2009 року у справі Гімайдуліна і інших проти України, від 12 жовтня 2006 року у справі Двойних проти України від 30 березня 2004 року у справі Меріт проти України заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір є обґрунтованим. Вказаними вище доказами підтверджено надання адвокатом Овченко О.В. позивачці послуг з професійної правничої допомоги на підставі договору про надання правової допомоги від 26 грудня 2019 року. Разом з цим, суд зауважує на тому, що при визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціни позову та (або) значенню справи. Вимогами ч.3 ст.\~141\~ЦПК України передбачено, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторони, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. При визначенні суми відшкодування витрат суд повинен виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. У кожному випадку порівняння правовідносин і їхнього оцінювання на предмет подібності слід насамперед визначити, які правовідносини є спірними. А тоді порівнювати права й обов`язки сторін саме цих відносин згідно з відповідним правовим регулюванням (змістовий критерій) і у разі необхідності, зумовленої цим регулюванням, - суб`єктний склад спірних правовідносин (види суб`єктів, які є сторонами спору) й об`єкти спорів. Тому з метою застосування відповідних приписів процесуального закону не будь-які обставини справ є визначальними для визначення подібності правовідносин. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі\~статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Так, у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04)зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. Такий же правовий висновок зробила Велика Палата ВС у справі № 755/9215/15-ц(постанова від 19.02.2020). Таким чином, зважаючи на вищевикладене, враховуючи докази подані позивачем на підтвердження надання адвокатом юридичних послуг, суд дійшов висновку, що заявлений до стягнення розмір витрат на оплату послуг адвоката є необґрунтованим та завишеним. Суд вважає, що позивачем не доведено витрати в розмірі 10 000 грн. за надані послуги правничої допомоги, а також витрати у вказаному розмірі на думку суду не відповідають співмірності складності справи, а тому розмір витрат на професійну правничу допомогу, пов`язану з розглядом справи, який підлягає відшкодуванню позивачу, підлягає зменшенню та відшкодуванню у розмірі 4000,00 гривень, за підготовку та складання позовної заяви (витрачений адвокатом час 4 години, що оцінено згідно акту в 4000 тис. грн.), що відповідатиме критерію реальності наданих адвокатських послуг, розумності їхнього розміру, конкретним обставинам справи, з урахуванням її складності, необхідних процесуальних дій сторони. Витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 03.10.2019 у справі №922/445/19). Крім цього, з урахуванням вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача [PERSON] підлягає стягненню судовий збір на користь держави. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів\~(частина перша статті 4 Цивільного процесуального кодексу України). Згідно ст.\~246\~ЦПК України якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог. Для вирішення питання про судові витрати суд призначає судове засідання, яке проводиться не пізніше двадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог. У випадку, визначеному частиною другою цієї статті, суд ухвалює додаткове рішення в порядку, передбаченомустаттею 270 цього Кодексу. Згідно\~ст. 76 ЦПК України\~доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків. Згідно з ч.3 ст.12\~та ч.1 ст.81 ЦПК України,\~кожна сторона\~повинна довести\~ті обставини,\~які мають\~значення для\~справи і\~на які\~вона посилається\~як на\~підставу своїх\~вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10.02.2010). Таким чином, враховуючи досліджені судом письмові докази, а також те, що заборгованість та прострочення по сплаті аліментів виникли з вини відповідача, оскільки обґрунтованих та належних доказів протилежного останнім не надано, на підставі досліджених у судовому засіданні письмових доказів, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позовних вимог. На підставі викладеного та

Outcome: partial