Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-14 00:00:00

30 січня 2024 року до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області надійшла позовна заява [PERSON] [PERSON] про визначення місця проживання дитини, у якій останній просить суд визначити місце проживання [PERSON] , [INFO] , з батьком [PERSON] за адресою проживання: [ADDRESS] . Позовні вимоги обґрунтовано тим, що до 19 січня 2019 року сторони перебували у шлюб між собою. 23 листопада 2018 року наказом Білоцерківського міськрайонного суду стягнуто з [PERSON] аліменти на утримання дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] в розмірі 1\\3 частки з усіх видів його доходу та досягнення дітьми повноліття. [PERSON] , [INFO] проживає разом з батьком в будинку батьків останнього по [ADDRESS] . З [INFO] . За вказаний період часу вихованням та піклуванням доньки займається позивач. Відповідач на протязі десяти місяців лише один раз приїздила до доньки та не виявляє проявів самостійного виховання дитини. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу справ між суддями від 30 січня 2024 року, вказану справу передано на розгляд судді Бебешко М.М. 31 січня 2024 року судом отримано відомості щодо місця реєстрації відповідача за адресою [ADDRESS] . Ухвалою суду від 06 лютого 2024 року позовну заяву прийнято до розгляду за правилами загального позовного провадження, відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання на 06 березня 2024 року. Вказаною ухвалою зобов`язано службу у справах дітей та сім`ї Рокитнянської селищної ради надати суду висновок щодо вирішення спору у справі та залучено [INFO] до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору. 01 березня 2024 року на адресу суду надійшов висновок органу опіки та піклування Рокитнянської селищної ради Київської області.. Крім цього представник служби у справах дітей та сім`ї Рокитнянської селищної ради звернувся до суду з клопотанням про розгляд справи за його відсутності та врахування висновку органу опіки та піклування. 06 березня 2024 року на адресу суду від відповідача у справі надійшла зустрічна позовна заява, згідно з якою остання просить суд відмовити [PERSON] у задоволенні позовних вимог та просить суд: 1) Зобов`язати [PERSON] , [INFO] , не чинити перешкоди [PERSON] , [INFO] у спілкуванні та вихованні дитини [PERSON] , [INFO] ; 2) Визначити такі способи участі матері [PERSON] , [INFO] , у спілкуванні та вихованні доньки [PERSON] , [INFO] : Встановити наступний графік побачень [PERSON] з дитиною [PERSON] (без присутності [PERSON] та його батьків): - кожної суботи з 13.00 години до 18.00 години; - кожної неділі з 14.00 години до 17.00 години; - в день народження дитини, в новий рік, в інші святкові дні роки з 13.00 години до 15.00 години; - проведення спільного відпочинку без присутності батька протягом 14 днів під час літніх канікул; 3) Зобов`язати батька [PERSON] завчасно повідомляти перед зустріччю з матір`ю про хворобу дитини; 4) Зобов`язати [PERSON] повідомляти [PERSON] про факти захворювання та лікування [PERSON] ; 5) Зобов`язати [PERSON] не чинити перешкод у щоденному спілкуванні [PERSON] з донькою [PERSON] шляхом телефонного зв`язку. Зустрічна позовна заява обґрунтована тим, що мати хоче щоб дитина проживала з нею, однак враховує думку дитини, та має бажання безперешкодно спілкуватися з дитиною та за наявності бажання дитини, щоб остання проживала з нею. Відповідач не надає можливості виховувати доньку та спілкуватися з нею. Відповідач неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 130 КУпАП, що свідчить про те, що він може наражати доньку на небезпеку. Ухвалою суду від 06 березня 2024 року прийнято зустрічний позов, відкладено підготовче засідання на 12 квітня 2024 року, зобов`язано службу у справах дітей та сім`ї Рокитнянської селищної ради надати висновок щодо вирішення зустрічного позову, викликано свідків в судове засідання. 22 березня 2024 року на адресу суду надійшов відзив на зустрічний позов від [PERSON] , згідно з яким останній просив суд відмовити в задоволенні зустрічної позовної заяви. Відзив обґрунтовано тим, що він не чинить перешкод у спілкування дитини з матір`ю та не буде їх чинити в майбутньому. 12 квітня 2024 року на адресу суду надійшло клопотання про долучення доказів від представника позивача за зустрічним позовом. Протокольною ухвалою суду від 12 квітня 2024 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті на 12 квітня 2024 року. В судовому засіданні 12 квітня 2024 року позивач за первісним позовом підтримав свої позовні вимоги та просив їх задоволити з підстав, викладених у позовній заяві. Крім цього просив суд відмовити в задоволенні зустрічного позову з підстав, викладених у відзиві на зустрічну позовну заяву. В судовому засіданні 12 квітня 2024 року відповідач за первісним позовом та її представник просили суд відмовити в задоволенні первісних позовних вимог та задоволити зустрічний позов в повному обсязі з підстав, викладених у зустрічній позовній заяві. В судовому засіданні 12 квітня 2024 року оголошено перерву до 15 травня 2024 року для виклику свідків. В судовому засіданні 15 травня 2024 року заслухано думку малолітньої [PERSON] , [INFO] , яка пояснила суду, що вона хоче проживати з батьком так я к у матері нестабільна психіка, на неї мамин брат та бабуся, які проживають з мамою постійно кричать, а мама її не захищає від них. Вона не хоче зустрічатися з мамою, не хоче її бачити, тому що мамі потрібні лише гроші та аліменти. Через нестабільність психіки матері, остання часто плаче або посміхається, п`є таблетки і має проблеми з головою. Після спілкуванні з матір`ю дитині стає погано, вона важко дихає. Мама з нею спілкувалася останній раз перед судом 31 грудня 2023 року, а лише після того, як тато подав позов у суд, мама почала їй телефонувати. Коли вона проживала з мамою, остання її часто ображала та перебила руку, через що [PERSON] три тижні ходила з гіпсом на руці. До лікаря мама завезла дитину лише через день після того, як перебила їй руку. [PERSON] близько одного року та трьох місяців постійно проживає з татом, якою вона любить і який до неї добре відноситься. Вона категорично не бажає зустрічей з матір`ю, особливо під час літніх канікул. Як виняток, у крайньому разі, вона може погодитися на зустрічі з мамою, але лише у будинку батька та в його присутності. Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] показала суду, що вона проживає через три будинки від будинку, у якому проживає батько з дитиною. До березня 2023 року дитина проживала з матір`ю, але на вихідні постійно приїжджала до батька. Дитина вчиться в школі в селі Томилівка, у якому також проживає її мати, проте мати жодного разу у школі не відвідує дитину та не приїжджає до неї в село. Навіть перед судом мати не підійшла до дитини, не привіталася з нею та не обійняла її. При спілкуванні з дитиною свідок дізналася про те, що остання ображаються на маму, так як мамин брат вигнав дитину з будинку, а мати за дитину не заступилася. Мати раніше спілкувалася з дитиною, але наразі у неї категорично змінилося відношення до дитини . Вказане відношення є нульовим. Вона щовечора бачить як тато гуляє з донькою. Коли донька згадує за маму, то їй стає боляче. Свідок вважає, що доньці добре жити з батьком. Допитана в якості свідка [PERSON] показала суду, що вона працює на одній роботі з батьком дитини та проживає в одному селі з ним. Більше року донька проживає спільно з батьком та не категорично не бажає спілкуватися з мамою. У дитини присутня образа на маму, так як остання не заступилася за неї перед дядьком. Поки тато не подав позов до суду мати з дитиною не спілкувалася, до школи до дитини, навіть на свято першого та останнього дзвоника не ходила, незважаючи на те, що дитина ходить до шкоди у селі Томилівка, у якому також проживає її мати. Після того як дитина почала проживати з батьком, вона почала краще навчатися, стала більш відкритою. Мати доводить дитину до істерики та ображає, а батько до дитини відносить добре та її любить. Допитана в якості свідка [PERSON] показала суду, що вона є матір`ю [PERSON] , а [PERSON] є її колишнім зятем. До 02 березня 2023 року її онучка [PERSON] проживала разом з нею, її донькою [PERSON] та сином в селі Томилівка. [INFO] у доньки мав місце конфлікт із внучкою, так як мати не дозволила їй робити манікюр, через що онучка образилася на матір та бабусю. Онучка переїхала проживати до свого батька та з тією пори ображається на неї та свою матір., не відповідаючи навіть на телефонні дзвінки. В судовому засіданні заслухано пояснення представник третьої особи - служби у справах дітей Білоцерківської міської ради Онищенко Н.В. , яка пояснила суду, що вона підтримує позицію дитини, як щодо визначення місця проживання так і щодо спілкування з матір`ю. Вона вважає, що сторонам необхідно звернутися до психолога для вирішення питання щодо образи дочки на матір та налагодження спілкування, але якщо дитина не хоче спілкуватися з матір`ю, то ніхто її не зможе до цього примусити. Представники третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору - служба у справах дітей та сім`ї Рокитнянської селищної ради та [INFO] в судове засідання не з`явилися. Про день, час та місце судового розгляду справи повідомлені судом своєчасно та належним чином. Представник служби у справах дітей та сім`ї Рокитнянської селищної ради просив суд розглядати справу за його відсутності та врахувати висновки органу опіки та піклування. За таких обставин суд вважає за доцільне розглядати справу за відсутності вказаних представників третіх осіб, що не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору. Дослідивши матеріали справи судом встановлено наступне: Сторони перебували у шлюбі між собою з 27 жовтня 2007 року до його розірвання судом 16 січня 2019 року. У шлюбі у сторін [INFO] народилася донька [PERSON] , на утримання якої з [PERSON] на користь [PERSON] стягуються аліменти на підставі судового наказу від 23 листопада 2018 року. 28 серпня 2023 року Рокитнянською селищною радою обстежено матеріально-побутові умови проживання [PERSON] зі своїм батьком [PERSON] в будинку батьків останнього в селі Бирюки. [PERSON] проживає в окремій кімнаті, має всі необхідні шкільні приладдя, предмети побуту, ліжко та одяг. Мати дівчинки не проживає разом з нею і остання знаходиться на повному забезпеченні батька, який добросовісно виконує свої обов`язки. [PERSON] позитивно характеризується поліцейським офіцером громади, до кримінальної відповідальності не притягувалася, в розшуку не перебуває. [PERSON] навчається у 7 класі Томилівської гімназії, більше року проживає з батьком, який піклується про неї та бере активну участь у її вихованні. Мати цікавиться шкільним життям успіхами доньки. Успішність [PERSON] в порівнянні з минулими роками покращилася. У будинку, у якому проживає [PERSON] створено всі умови для проживання дітей. Представником позивача за зустрічним позовом долучено переписку у месенджері між [PERSON] та її донькою, зміст якої сторони просили не оголошувати в судовому засіданні. Представником позивача за зустрічним позовом долучено до справи постанови роздруківку з сайту судової влади країни про притягнення до адміністратвиної відповідльності, проте в судовому засіданні, остання повідомила суд про те, що вказані постанови не стосуються [PERSON] . Останній також заперечив про те, що він притягувався до адміністративної відповідальності. Рішенням Рокитнянської селищної ради № 77 від 01 березня 2024 року затверджено висновок органу опіки та піклування, згідно з яким виконавчий комітет селищної ради вважає за доцільне визначити місце проживання [PERSON] , [INFO] з батьком [PERSON] . 13 травня 2024 року Рокитнянською селищною радою складено висновок, згідно з яким служба у справах дітей та сім`ї Рокитнянської селищної ради Білоцерківського району Київської області наразі не вбачає за доцільне встановлювати дні побачень [PERSON] з [PERSON] , без висновку фахового спеціаліста про те, що такі зустрічі не будуть шкодити ментальному здоров`ю дитини. При вирішенні справи суд виходить з наступного: Щодо первісного позову про визнання місця проживання дитини з батьком: Згідно з вимогами п.п.1, 2 ст. 9 Конвенції з прав дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Постановою Верховної ради № 789-XII від 27.02.91\, - держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» - кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Статтею 14 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили. Під час вчинення дій, пов`язаних з розлученням дитини з одним або обома батьками, а також інших дій, що стосуються дитини, в порядку, встановленому законом, судом заслуховується думка та побажання дитини. Відповідно до статті 141 Сімейного кодексу України - мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Відповідно до ст. 150 Сімейного кодексу України (далі СК України), батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя; зобов`язані поважати дитину; передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Згідно з вимогами статті 160 Сімейного кодексу України - місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Відповідно до вимог статті 161 Сімейного кодексу України - якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Якщо орган опіки та піклування або суд визнав, що жоден із батьків не може створити дитині належних умов для виховання та розвитку, на вимогу баби, діда або інших родичів, залучених до участі у справі, дитина може бути передана комусь із них. Якщо дитина не може бути передана жодній із цих осіб, суд на вимогу органу опіки та піклування може постановити рішення про відібрання дитини від особи, з якою вона проживає, і передання її для опікування органу опіки та піклування. Згідно з вимогами статті 171 Сімейного кодексу України - дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси. Кожна сторона, згідно з вимогами частини першої статті 81 ЦПК України, повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд, відповідно до частини першої-третьої статті 89 ЦПК України, оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Приймаючи до уваги те, що відповідно до висновку органу опіки та піклування, затвердженого рішенням виконавчого комітету Рокитнянської селищної ради Білоцерківського району Київської області, щодо визначення місця проживання [PERSON] , [INFO] , з її батьком [PERSON] , враховуючи думку малолітньої [PERSON] про те, що вона хоче проживати з батьком та категорично не хоче спілкуватися з матір`ю, так як остання її ображає, не захищає від дядька та баби, які також її ображають, та проживають в одному будинку з матір`ю, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог за первісним позовом та про відмову в задоволенні позовних вимог за зустрічним позовом. Суд не бере до уваги твердження відповідача за первісним позовом щодо визначення місця проживання дитини з матір`ю, так як в найкращих інтересах дитини, буде визначення місця проживання дитини з батьком, про що зазначено, як у висновку органі опіки та піклування, так і в поясненні самої дитини, яка в судовому засіданні в категоричній формі висловила свою думку та бажання проживати з батьком. Щодо зустрічної позовної заяви щодо усунення перешкод у вихованні та спілкуванні з дитиною суд виходить з наступного: Статтею 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Україною 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), визначено принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини, а також встановлено, що найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Частиною першою статті 3 Конвенції визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно статті 9 Конвенції держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. У статті 7 Конвенції передбачено, що кожна дитина має право знати своїх батьків і право на їх піклування. Відповідно до статті 15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Згідно із статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до статті 153 СК України, мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Статтею 157 СК України встановлено, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її виховані і має право на особисте спілкування з нею. Той з батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Системний аналіз наведених норм матеріального права дає підстави вважати, що батько, матір, які проживають окремо від дитини, також мають право на особисте спілкування з нею, а інший з батьків не має права перешкоджати спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не має негативного впливу на нормальний розвиток дитини. Відповідно до статті 159 СК України, якщо той з батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та її вихованні, зокрема він ухиляється від виконання рішення органу опіки і піклування, другий з батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування з урахуванням віку, стану здоров`я дитини, поведінки батьків, а також інших обставин, що мають істотне значення. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Згідно з частинами четвертою, п`ятою статті 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, орган опіки та піклування подає письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Висновок органу опіки і піклування має базуватися на достовірній інформації про усі фактичні обставини, які можуть мати істотне значення та ретельному їх з`ясуванні. Такий висновок є рекомендаційним, тому суд може постановити інше рішення, ніж пропонує орган опіки та піклування. Органом опіки та піклування Рокитнянської селищної ради Білоцерківського району Київської області 13 травня 2024 року надано висновок, згідно з яким останній не вбачає за доцільне встановлювати дні побачень [PERSON] з [PERSON] , без висновку фахового спеціаліста, про те, що такі зустрічі не будуть шкодити ментальному здоров`ю дитини. Суд при розгляді справи не може в повній мірі погодитися таким висновком, з огляду на наступне: Як встановлено в судовому засіданні сторони позбавлені можливості систематично спільно приймати участь у вихованні своєї дитини у зв`язку з конфліктними ситуаціями, що склались між ними та конфліктною ситуацією, яка склалася між [PERSON] та її донькою [PERSON] .. На думку суду, позивачем за зустрічним позовом не доведено того, що відповідач чинить їй перешкоди у спілкуванні та вихованні дитини [PERSON] . Як пояснив в судовому засіданні відповідач за зустрічним позовом [PERSON] , він не чинив та не чинить перешкод у спілкуванні матері з донькою, крім цього він навіть самостійно буде возити доньку до матері, якщо у доньки виникне таке бажання. За таких обставин суд вважає за доцільне відмовити в задоволенні позовних вимог щодо зобов`язання [PERSON] не чинити перешкоди у спілкуванні та вихованні з дитиною так як позивачем за зустрічним позовом не доведено позовні вимоги в цій частині жодними доказами. Малолітня [PERSON] в судовому засіданні категорично заперечила можливість спілкування з матір`ю, особливо приїзд до останньої та перебування в неї під час літніх канікул. Разом з цим, [PERSON] в якості виключення не заперечила можливість спілкування з матір`ю, але виключно у присутності батька та за місцем його проживання. Представник третьої особи Онищенко Н.В. вважала, що необхідно керуватися інтересами дитини у даній справі. За таких обставин суд приходить до висновку про доцільність ухвалення рішення про часткове задоволення зустрічного позову в частині встановлення графік побачень матері з дитиною в присутності батька, за місцем проживання (знаходження) дитини. З урахуванням того, що дитина досягла 13-річного віку, їй необхідно достатньо часу, як для підготовки до виконання домашніх завдань у школі, так і для особистого розвитку та проводження часу з однолітками, суд вважає, що запропонований графік побачень позивачем за зустрічним позовом буде обмежувати право малолітньої дитини на особистий простір, виконання позашкільних завдань, а тому вважає за доцільне встановити наступний графік побачень матері з дитиною: кожної другої суботи з 13.00 години до 18.00 години та кожної четвертої неділі з 14.00 години до 17.00 години за місцем проживання (знаходження) дитини. З урахуванням того, що дитина категорично заперечує можливість спілкування з матір`ю без присутності батька та виключно за місцем його проживання, суд, з урахуванням її думки, вважає за доцільне перших шість місяців після набрання рішенням суду законної сили побачення житини з матір`ю встановити в присутності батька дитини. В задоволенні іншої частини позовних вимог щодо встановлення графіку побачень матері з дитиною суд,

Outcome: partial