Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-19 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю "Глобал Спліт" за допомогою системи "Електронний суд" звернулось до Комінтернівського районного суду м. Харкова з позовом до [PERSON] , в якому просить стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором № 7/3266241 від 25.06.2021 року у розмірі 199654,82 грн. та покласти на відповідача витрати зі сплати судового збору у розмірі 3028грн. В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що 25.06.2021 року між АТ "Креді Агріколь Банк" та [PERSON] укладено кредитний договір № 7/3266241, у відповідності до умов якого [PERSON] отримала кредит в розмірі 161000 грн. на строк 72 місяці, зі сплатою 10% річних за користування кредитом та комісійної винагороди за обслуговування кредитної заборгованості в розмірі 2,50% у місяць від суми кредиту. Згідно умов договору [PERSON] зобов`язалась щомісяця та у визначені строки здійснювати погашення частини суми заборгованості, проценти за користування кредитом та комісію. У порушення умов кредитного договору № 7/3266241 від 25.06.2021 року про належне, повне і своєчасне виконання зобов`язань, [PERSON] зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконує, не сплачує щомісячні платежі, в результаті чого станом на 16.01.2024 року [PERSON] має заборгованість в розмірі 199654,82 грн., а саме: 82290,01 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 24029,96 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 892,67 грн. - заборгованість за нарахованими процентами; 15967,18 грн. - заборгованість за простроченими процентами; 4025 грн. - заборгованість за комісією за обслуговування кредитної заборгованості; 72450 грн. - заборгованість за простроченою комісією. Між АТ "Креді Агріколь Банк" та ТОВ "Глобал Спліт" 23.08.2023 року укладено договір відступлення права вимоги грошових зобов`язань за фінансовими кредитами № 4-2023. 15.09.2023 року відбулось відступлення прав вимоги за кредитним договором № 7/3266241 від 25.06.2021 року. 15.09.2023 року АТ "Креді Агріколь Банк" було направлено [PERSON] повідомлення про відступлення права вимоги та про необхідність погашення заборгованості за кредитним договором. Однак заборгованість до теперішнього часу не сплачена, в зв`язку з чим позивач звернувся до суду з цим позовом. [PERSON] 13.03.2024 року подано пояснення по справі, в яких вона просить в задоволенні позову відмовити, застосувати положення ст. 551 ЦК України до позовних вимог. У поясненнях відповідач зазначає, що з матеріалів справи неможливо перевірити, чи виникла вказана позивачем заборгованість саме внаслідок порушення відповідачем відповідного кредитного договору, та неможливо встановити, які саме умови спірного договору порушені відповідачем. Нарахування відсотків у сумі 117364,81грн. у період воєнного стану, у тому числі зарахування їх до тіла кредиту, є неправомірним. Кредитний договір взагалі не містить умов, що передбачають сплату будь-якої суми в рахунок прострочення сплати по відсоткам та простроченої комісії. У випадку, якщо суд дійде висновку про обґрунтованість позову, просить застосувати положення ст. 551 ЦК України та зменшити надмірні грошові суми, які перевищують розмір кредиту та є надмірним тягарем в умовах, які склалися. Кредитний договір та паспорт споживчого кредиту не містять умов щодо дострокового повернення кредитних коштів. Умови та правила надання банківських послуг не підписувались відповідачем, а тому вимоги про стягнення коштів є передчасними. ТОВ "Глобал Спліт" 19.04.2024 року подано відповідь на відзив, в яких позивач просить позовні вимоги задовольнити повністю. Додатково зазначає, що доказами, що підтверджують заборгованість, є розрахунки заборгованості по кредиту, виписка по рахунку відповідача, яка відповідає вимогам до первинних документів. ТОВ "Глобал Спліт" з 15.09.2023 року не здійснювало жодних нарахувань по кредитному договору. Прострочена комісія це нарахування за користування кредитними коштами, але ці нарахування своєчасно не сплачені боржником, тому вони підлягають оплаті; укладаючи кредитний договір, позичальник погодився на його умови, договір є обов`язковим для виконання сторонами. [PERSON] 24.04.2024 року подано заперечення, в яких відповідач додатково зазначає, що кредитний договір взагалі не містить умов, що передбачають сплату будь-якої суми в рахунок прострочення сплати по відсоткам та простроченої комісії. Кредитним договором передбачено нарахування штрафу та пені, однак в період дії воєнного стану платежі за прострочення виконання зобов`язання підлягають списанню кредитодавцем. Розмір комісії встановлено без уточнення найменування конкретних послуг та систематичності запиту споживачем інформації щодо обслуговування кредитної заборгованості, позичальнику встановлено щомісячну плату за послуги банку, які за законом повинні надаватись безкоштовно, положення кредитного договору № 7/3266241 у вказаній частині є нікчемними, а тому позовні вимоги про стягнення комісіє задоволенню не підлягають. Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 24.01.2024 року відкрито провадження по справі та призначено її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження. Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 22.04.2024 року задоволено клопотання представника позивача про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав, просить їх задовольнити. Відповідач у судове засідання не з`явилась, подала клопотання про відкладення розгляду справи в зв`язку з хворобою. Враховуючи ненадання відповідачем [PERSON] доказів поважності причин неприбуття у судове засідання (довідка лікаря, листок непрацездатності тощо), суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення клопотання відповідача та відкладення розгляду справи. Розглянувши матеріали справи, дослідивши надані докази в їх сукупності, суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні правовідносини. З матеріалів справи судом встановлено, що 25.06.2021 року між АТ "Креді Агріколь Банк" та [PERSON] укладено кредитний договір № 7/2366241. У відповідності до п. 1.1 кредитного договору № 7/2366241 від 25.06.2021 року [PERSON] отримала строковий кредит в розмірі 161000 грн. на строк 72 місяці з 25.06.2021 року по 24.06.2027 року. Позичальник сплачує платежі для часткового погашення заборгованості за цим договором щомісячно в число, визначене графіком платежів по кредиту . Пунктами 1.2, 1.3 договору передбачено, що кредит надається позичальнику на споживчі потреби. За користування кредитом позичальник сплачує процентну винагороду щомісячно у розмірі 10,00 % річних, починаючи з дня надання кредиту до повного погашення заборгованості за договором, комісійну винагороду за обслуговування кредитної заборгованості щомісячно у розмірі 2,50 % в місяць від суми кредиту, зазначеної у пункті 1.1 договору. Обслуговування кредитної заборгованості включає моніторинг заборгованості, під яким розуміється електронне інформування про здійснення щомісячних платежів по кредиту та процентах, надання інформації щодо стану заборгованості через дистанційні системи обслуговування, інформування позичальника про виникнення простроченої заборгованості, консультування позичальника щодо погашення заборгованості, своєчасності сплати платежів тощо. Відповідно до додатку № 1 до кредитного договору № 7/2366241 від 25.06.2021 року сума комісійної винагороди за обслуговування кредитної заборгованості щомісячно складає 4025грн. Відповідно до копій платіжних доручень від 25.06.2021 року банк перерахував на рахунок [PERSON] кредитні кошти. З копії договору про відступлення права вимоги № 4-2023 від 29.08.2023 року встановлено, що АТ "Креді Агріколь Банк" відступило на користь ТОВ "Глобал Спліт" право вимоги до боржників. Відповідно до додатку № 1 від 15.09.2023 року до договору про відступлення права вимоги № 4-2023 від 29.08.2023 року ТОВ "Креді Агріколь Банк" 15.09.2023 року відступило права вимоги за кредитним договором № 7/3266241 від 25.06.2021 року на користь ТОВ "Глобал Спліт". 15.09.2023 року АТ "Креді Агріколь Банк" повідомило [PERSON] про відступлення права вимоги за кредитним договором на користь ТОВ "Глобал Спліт" та необхідність погашення заборгованості у розмірі 199654,82грн., що підтверджується копією листа від 15.09.2023 року. Згідно з доданими до позовної заяви виписками по рахунку [PERSON] та додатково доданим позивачем розгорнутим розрахунком заборгованості встановлено, що станом на 15.09.2023 року [PERSON] має заборгованість в розмірі 199654,82 грн., а саме: 82290,01 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 24029,96 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 892,67 грн. - заборгованість за нарахованими процентами; 15967,18 грн. - заборгованість за простроченими процентами; 4025 грн. - заборгованість за комісією за обслуговування кредитної заборгованості; 72450 грн. - заборгованість за простроченою комісією. Наявність заборгованості за кредитним договором зумовила звернення ТОВ "Глобал Спліт" до суду за захистом своїх прав, спірні правовідносини регулюються Цивільним кодексом України (далі - ЦК України). В ЦК України закріплений підхід, при якому оспорюваність правочину конструюється як загальне правило. Навпаки, нікчемність правочину має місце тільки у разі, коли існує пряма вказівка закону про кваліфікацію того або іншого правочину як нікчемного. Оспорюваний правочин визнається недійсним судом, якщо одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом (частина третя статті 215 ЦК України). Правочин, недійсність якого не встановлена законом (оспорюваний правочин), породжує правові наслідки (набуття, зміну або припинення прав та обов`язків), на які він був направлений до моменту визнання його недійсним на підставі рішення суду. Оспорювання правочину відбувається тільки за ініціативою його сторони або іншої заінтересованої особи шляхом пред`явлення вимог про визнання правочину недійсним (позов про оспорювання правочину, ресцисорний позов). Натомість нікчемним є той правочин, недійсність якого встановлена законом і для визнання його недійсним не вимагається рішення суду (частина друга статті 215 ЦК України). Нікчемність правочину конструюється за допомогою «текстуальної» недійсності, оскільки вона існує тільки у разі прямої вказівки закону. Така пряма вказівка може втілюватися, зокрема, в термінах «нікчемний», «є недійсним». Нікчемний правочин, на відміну від оспорюваного, не створює юридичних наслідків, тобто, не «породжує» (змінює чи припиняє) цивільних прав та обов`язків. Якщо недійсність певного правочину встановлена законом, тобто якщо цей правочин нікчемний, позовна вимога про визнання його нікчемним не є належним способом захисту права чи інтересу позивача. За наявності спору щодо правових наслідків недійсного правочину, одна зі сторін якого чи інша заінтересована особа вважає його нікчемним, суд перевіряє відповідні доводи та у мотивувальній частині судового рішення, застосувавши відповідні положення норм матеріального права, підтверджує чи спростовує обставину нікчемності правочину. Нікчемний правочин (частина друга статті 215 ЦК України) є недійсним вже в момент свого вчинення (ab initio), і незалежно від волі будь-якої особи, автоматично (ipso iure). Нікчемність правочину має абсолютний ефект, оскільки діє щодо всіх (erga omnes). Нікчемний правочин не створює юридичних наслідків, тобто, не зумовлює переходу/набуття/зміни/встановлення/припинення прав ні для кого. Саме тому посилатися на нікчемність правочину може будь-хто. Суд, якщо виявить нікчемність правочину, має її враховувати за власною ініціативою в силу свого положення (ex officio), навіть якщо жодна із заінтересованих осіб цього не вимагає (див. постанову Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 лютого 2023 у справі № 359/12165/14-ц (провадження № 61-13417св21)). Під вимогами, яким не повинен суперечити правочин, мають розумітися ті правила, що містяться в імперативних приватно-правових нормах. Тлумачення частини першої статті 203 ЦК України свідчить, що під змістом правочину розуміється сукупність умов, викладених в ньому. Зміст правочину, в першу чергу, має відповідати вимогам актів цивільного законодавства, перелічених в статті 4 ЦК України. Втім більшість законодавчих актів носять комплексний характер, і в них поряд із приватно-правовими можуть міститися норми різноманітної галузевої приналежності. За такої ситуації необхідно вести мову про те, що зміст правочину має не суперечити вимогам, встановленим у приватно-правовій нормі, хоча б вона містилася в будь-якому нормативно-правовому акті, а не лише акті цивільного законодавства. Під вимогами, яким не повинен суперечити правочин, мають розумітися ті правила, що містяться в імперативних приватно-правових нормах (див. постанову Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 травня 2022 року в справі № 613/1436/17 (провадження № 61-17583св20)). Статтею 634 ЦК України\~передбачена можливість укладення договору приєднання, тобто договору, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до ч. 1, 2\~ст. 207 ЦК України\~правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Приписами ч. 1\~ст. 530 ЦК України\~визначено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Статтею 1054 ЦК України\~визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до статті 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом законодавства. Частиною першою статті 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно з статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Споживчий кредит (кредит) - грошові кошти, що надаються споживачу (позичальникові) на придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника (пункт 11 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування»). Тобто, споживчим є будь-який кредит наданий споживачу для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. Після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит (частини перша та друга статті 11 Закону України «Про споживче кредитування»). Умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними (частина п`ята статті 12 Закону України «Про споживче кредитування»). При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України). У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 10 листопада 2021 року у справі № 740/3852/19 (провадження № 61-7745св21) зазначено, що: «відповідно до частини другої статті 215 ЦК України, якщо недійсність правочину встановлена законом, то визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Однак, у випадку невизнання іншою стороною такої недійсності правочину в силу закону та за наявності відповідного спору вимога про встановлення нікчемності може бути пред`явлена до суду окремо, без застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. У такому разі суд своїм рішенням не визнає правочин недійсним, а лише підтверджує його недійсність у силу закону у зв`язку з її оспоренням та невизнанням іншими особами. Такий спосіб захисту цивільних прав та інтересів, як визнання правочину недійсним, застосовується до оспорюваних правочинів. За наявності спору щодо правових наслідків недійсного правочину, одна зі сторін якого чи інша заінтересована особа вважає його нікчемним, суд перевіряє відповідні доводи та у мотивувальній частині судового рішення, застосувавши відповідні положення норм матеріального права, підтверджує чи спростовує обставину нікчемності правочину». У постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19 (провадження № 14-44цс21) зазначено, що: «31.14. 10 червня 2017 року набув чинності Закон України «Про споживче кредитування», у зв`язку з чим у Законі України «Про захист прав споживачів» текст статті 11 викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування». 31.15. Положення частин першої, другої, п`ятої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» з набуттям чинності Закону України «Про споживче кредитування» залишилися незмінними, проте, враховуючи ультраактивну форму дії Закону України «Про захист прав споживачів», визначені ним наслідки включення до договору споживчого кредиту умови, якою встановлено плату за надання інформації щодо кредиту, підлягають перевірці на відповідність змісту положень Закону України «Про споживче кредитування». 31.16. Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту. 31.17. Відповідно до частини другої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. 31.18. Таким чином, Законом України «Про споживче кредитування» безпосередньо передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту. 31.19. На виконання вимог, у тому числі, пункту 4 частини першої статті 1 та частини другої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» Правління Національного банку України постановою від 08 червня 2017 року № 49 затвердило Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит(далі - Правила про споживчий кредит). Цією ж постановою визнано такою, що втратила чинність, постанову Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168 «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту». 31.20. Відповідно до пункту 5 Правил про споживчий кредит банк надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, -щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку та кредитного посередника (за наявності) за кожним платіжним періодом, за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил. 31.22. Згідно з додатком 1 до Правил про споживчий кредит загальні витрати за споживчим кредитом, тобто витрати споживача, уключаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги банку (у тому числі за ведення рахунків) та кредитного посередника (за наявності), які сплачуються споживачем і пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту. 31.23. Правила про споживчий кредит розроблені й затверджені на виконання вимог Закону України «Про споживче кредитування» та підтверджують правомірність дій банку щодо встановлення у договорі споживчого кредиту комісії за обслуговування кредитної заборгованості. 31.24. Додатком 2 до протоколу Комітету з управління активами, пасивами і тарифами ПАТ «Ідея Банк» № 119.2 від 02 жовтня 2017 року (діяв на момент укладення оспорюваного договору) затверджено тарифи банку, у тому числі щодо послуг з кредитування. Тарифи передбачають такі послуги за обслуговування кредитної заборгованості: обслуговування кредитної лінії (визначення вартості послуги обумовлено умовами договору), видача довідок про кредитну заборгованість (50 грн), надання довідки про рух по рахунку (виписка по одному рахунку) (50 грн), надання довідки про рух по всіх рахунках кредитної угоди (історія договору) (75 грн), детальна розшифровка заборгованості за кредитом (150 грн), зміна дати щомісячного чергового платежу (100 грн), надання нового графіку щомісячних платежів за зверненням позичальника (100 грн), видача завірених печаткою банку копій кредитних договорів та додатків на них (за кожну), які зберігаються в архіві (50 грн), надання термінової послуги (200 грн). 31.25. У кредитних відносинах економічною метою кредитодавця є повернення суми кредиту та одержання процентів за користування кредитом. Кредитодавець заінтересований у своєчасному виконанні позичальником обов`язків за кредитним договором, для чого позичальник має бути поінформований про строки i суми належних платежів. 31.29. З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» (10 червня 2017 року), щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». 32.3. Розмір плати за обслуговування кредиту визначений у пункті 6 кредитного договору (у графіку щомісячних платежів) та змінюється залежно від погашення кредиту: перший платіж за обслуговування кредиту становить 1 923 грн 49 коп., останній - 118 грн 61 коп. 32.2. Пунктом 1.4 кредитного договору [PERSON] встановлено плату за надання інформації щодо кредиту без уточнення систематичності запиту такої інформації споживачем. 32.4. Надання інших послуг за обслуговування кредиту, не пов`язаних з інформуванням про стан кредитної заборгованості, за вказану плату умовами договору не передбачено. 32.8. Враховуючи те, що позивачу встановлено щомісячну плату за послуги банку, які за законом повинні надаватись безоплатно, Велика Палата дійшла висновку про те, що положення пунктів 1.4 та 6 кредитного договору, укладеного між [PERSON] та АТ «Ідея Банк», щодо обов`язку позичальника сплачувати плату за обслуговування кредиту щомісячно в терміни та у розмірах, визначених графіком щомісячних платежів за кредитним договором, є нікчемними. 33.5. Отже, якщо сторона правочину вважає його нікчемним, то така сторона за загальним правилом може звернутися до суду не з вимогою про визнання нікчемного правочину недійсним, а за застосуванням наслідків виконання недійсного правочину (наприклад, з вимогою про повернення одержаного на виконання такого правочину), обґрунтовуючи свої вимоги нікчемністю правочину. Якщо ж інша сторона звернулася до суду з вимогою про виконання зобов`язання з правочину в натурі, то відповідач вправі не звертатись з вимогою про визнання нікчемного правочину недійсним (зустрічною чи окремою), а заперечувати проти позову, посилаючись на нікчемність правочину. Суд повинен розглянути такі вимоги i заперечення й вирішити cпip по суті; якщо суд дійде висновку про нікчемність правочину, то суд зазначає цей висновок у мотивувальній частині судового рішення в якості обґрунтування свого висновку по суті спору, який відображається у резолютивній частині судового рішення. 34.3. З огляду на встановлені у справі обставини, а також сформульовані у цій постанові висновки щодо нікчемності пунктів 1.4 та 6 кредитного договору, Велика Палата Верховного Суду вважає за необхідне у порядку застосування наслідків виконання нікчемного правочину зобов`язати ПАТ «Ідея Банк» здійснити перерахунок заборгованості [PERSON] за кредитним договором від 19 червня 2018 року № Р24.00301.004034055 з огляду на нікчемність пунктів 1.4 та 6 цього договору, що забезпечує захист інтересу позивача у правовій визначеності». У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 листопада 2023 року у справі № 204/224/21 (провадження № 61-4202сво22) зазначено, що «згідно з частиною п`ятою статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19. У постанові Верховного Суду від 31 серпня 2022 року у справі № 202/5330/19 зазначено, що «у кредитному договорі не зазначено перелік додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування). При цьому до таких послуг не може бути віднесено щомісячне надання інформації про стан кредиту, яку споживач має право отримувати безоплатно згідно з частинами першою та другою статті 11 Закону України «Про споживче кредитування». Банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладення оспорюваного кредитного договору. За таких обставин положення пункту 1.2 та розділу 4 кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». Відповідно до ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Згідно з п. 1 ч. 1 ст.512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 514 ЦК України). Статтею 78 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Згідно з ч. 2 ст. 79 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Приписами ч. 1ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. З урахуванням системного аналізу зазначених вище норм та матеріалів справи, суд дійшов висновку про те, що між АТ "Креді Агріколь Банк" та [PERSON] 25.06.2021 року укладено кредитний договір № 7/3266241, АТ "Креді Агріколь Банк" умови кредитного договору виконало належним чином, надавши відповідачеві кредит у розмірі 161000 грн. Однак, відповідач [PERSON] належним чином свої зобов`язання щодо повернення кредитних коштів та сплати процентів за користування коштами не виконувала, у визначені договором строки погашення заборгованості за тілом кредиту та за відсотками у повному обсязі не здійснила, внаслідок чого у відповідача перед позивачем, як правонаступником АТ "Креді Агріколь Банк" на підставі договору про відступлення прав вимоги, станом на 15.09.2023 року склалась заборгованість, а саме: 82290,01 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 24029,96 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 892,67 грн. - заборгованість за нарахованими процентами; 15967,18 грн. - заборгованість за простроченими процентами. Приймаючи до уваги порушення відповідачем зобов`язання за кредитним договором в частині повернення суми кредиту та сплати відсотків за користування кредитом, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача 82290,01 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 24029,96 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 892,67 грн. - заборгованість за нарахованими процентами; 15967,18 грн. - заборгованість за простроченими процентами, що разом складає 123179грн. 82коп. При цьому, доводи відповідача про відсутність підтвердження розміру заборгованості спростовуються доданими позивачем до позову виписками по рахунку [PERSON] , з яких вбачається часткове виконання відповідачем своїх зобов`язань за кредитним договором, внесення відповідачем коштів в рахунок оплати тіла кредиту, процентів та комісії. Також розмір заборгованості за тілом кредиту та процентами підтверджується додатково наданим ТОВ «Глобал Спліт» розгорнутим розрахунком заборгованості. Посилання відповідача у поясненнях на відсутність визначення у договорі термінів «прострочене тіло», «прострочені проценти» не можуть бути підставою для нестягнення заборгованості по кредитному договору. Простроченою є заборгованість, строк сплати якої вже наступив і яка не сплачена позичальником у добровільному порядку, що підтверджує невиконання [PERSON] своїх зобов`язань по кредитному договору в частині обов`язку щодо повернення у визначений графіком строк отриманого кредиту та сплати процентів за користування коштами. Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 Кодексу. З огляду за вказані приписи ЦК України, доводи [PERSON] про передчасність пред`явлення позову є необґрунтованими, в зв`язку з простроченням внесення нею чергового платежу позивач має право на дострокове стягнення всієї суми неповернутої позики та сплати процентів, належних йому відповідно до кредитного договору. Посилання відповідача на неправомірність нарахування відсотків у період воєнного стану є безпідставним, оскільки відповідно до приписів п. 18 Перехідних та прикінцевих положень ЦК України на період дії воєнного стану позичальник звільняється від відповідальності, передбаченої ст. 625 ЦК України, а також від обов`язку сплати штрафу та пені. В межах цього позову ТОВ «Глобал Спліт» не пред`явлено до стягнення інфляційні витрати та річні, право на нарахування яких передбачено ст. 625 ЦК України, а також передбачених договором пені чи штрафу. Положення п. 18 Перехідних та прикінцевих положень ЦК України не розповсюджуються на пред`явлені до стягнення в межах цього позову проценти по кредитному договору. З урахуванням наведеного не підлягають застосуванню при розгляді даної справи і положення ст. 551 ЦК України щодо зменшення розміру неустойки за рішенням суду, оскільки в межах цього позову неустойка, якими є штраф і пеня, по кредитному договору № 7/3266241 ТОВ «Глобал Спліт» до стягнення не пред`явлено. Відносно пред`явленої до стягнення заборгованості за комісією за обслуговування кредитної заборгованості у розмірі 76475 грн. суд зазначає, що відповідно до ч. 1ст. 11 Закону України «Про споживче кредитування», який діяв на час укладення спірного кредитного договору, після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит. Відтак, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті11, частини п`ятої статті12 Закону України «Про споживче кредитування». Відповідно до п. 1.3 договору обслуговування кредитної заборгованості, за яку банк нараховує комісію, включає моніторинг заборгованості, під яким розуміється електронне інформування про здійснення щомісячних платежів по кредиту та процентах, надання інформації щодо стану заборгованості через дистанційні системи обслуговування, інформування позичальника про виникнення простроченої заборгованості, консультування позичальника щодо погашення заборгованості, своєчасності сплати платежів тощо. Проте, у вищевказаному пункті договору не уточнено систематичності запиту вказаної інформації споживачем з оплатою наданих послуг. Таким чином, відповідачу фактично було встановлено плату за надання інформації щодо кредиту, безоплатність надання якої прямо встановлена ч. 1ст. 11 Закону України «Про споживче кредитування». Умова договору про обов`язкову щомісячну плату за обслуговування кредитної заборгованості суперечить положенням ч. 1ст. 11 Закону України «Про споживче кредитування». Враховуючи наведене, оскільки [PERSON] було встановлено щомісячну плату за такі супутні послуги банку, які за законом повинні надаватися позичальнику безоплатно, положення кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісяця сплачувати комісію за обслуговування кредиту є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». З огляду на викладене, суд дійшов висновку про те, що позовна вимога про стягнення комісії в розмірі 76475,00 грн необґрунтована та задоволенню не підлягає. В п. 23 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» наголошується, що п.1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, а в п.58 рішення Європейського суд у справі «Серявін та інші проти України» зазначається про те, що призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті… Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватися публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії»). З огляду\~на викладене,\~оцінивши надані\~сторонами докази\~за своїм\~внутрішнім переконанням,\~що ґрунтується\~на всебічному,\~повному,\~об`єктивному\~та безпосередньому\~дослідженні наявних\~у справі\~доказів,\~а також\~належність,\~допустимість,\~достовірність кожного\~доказу окремо,\~достатність і\~взаємний зв`язок\~доказів у\~їх сукупності,\~перевіривши всі\~доводи і\~заперечення сторін,\~суд дійшов\~висновку про\~те,\~що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до\~ст. 141 ЦПК України пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що частка задоволених позовних вимог складає 61,70%, витрати зі сплати судового збору у розмірі 1494,62грн. (2422,40грн.*61,70/100) підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. При цьому, суд звертає увагу позивача на те, що відповідно до ч. 3 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору. Враховуючи, що позовну заяву подано ТОВ "Глобал\~Спліт" в електронній формі, судовий збір при поданні позовної заяви підлягав сплаті у розмірі 2422,40грн. (3028*0,8). Відповідно до положень ст. 7 Закону України "Про судовий збір" позивач не позбавлений права подати клопотання про повернення зайво сплаченого судового збору.

Outcome: partial