Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-26 00:00:00

Представник позивача звернувся в суд та просить стягнути з відповідача 32096,93грн. заборгованості за кредитними договорами та судові витрати. Свої вимоги мотивує наступним. 21.12.2020 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» та [PERSON] було укладено кредитний договір №207355106. Відповідно до Реєстру боржників №122 від 23.02.2021р. до Договору факторингу №28/1118-01 укладеного між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» до останнього перейшло право грошової вимоги до [PERSON] за кредитним договором. 22.10.2022р. між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» укладено Договір факторингу №20102022 відповідно до умов якого відступлено права грошової вимоги до боржників, вказаними у Реєстрі боржників. Відповідно до Реєстру прав вимоги №1 від 21.10.2022р. до Договору факторингу №20102022 від 20.10.2022р. ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» набуло право грошової вимоги до [PERSON] на суму 24096,93грн., з яких 7761,20грн. сума заборгованості за основним боргом; 16335,73грн. сума заборгованості за відсотками. Однак всупереч умовам кредитного договору, незважаючи на повідомлення, відповідач не здійснив жодного платежу на погашення заборгованості ні на рахунки позивача ні на рахунки первісного кредитора. Більше того 13.12.2020 року між ТОВ «Гоуфінгоу» та [PERSON] було укладено кредитний договір №3735207216/348649, підписаний електронним цифровим підписом позичальника та надіслано на моб. телефон останнього. Сторони погодили, що позивач надає кредит на умовах строковості, зворотності, платності а клієнт зобов`язується повернути кошти та проценти за користування в\~ порядку та на умовах визначених договором. 30.09.2021р. між ТОВ «Гоуфінгоу» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» укладено Договір факторингу №30092021 відповідно до умов якого первісний кредитор надає новому кредитору свої права вимоги до боржників, вказаними у Реєстрі боржників. Відповідно до Реєстру боржників позивач\~ ТОВ «ФК «ЄАПБ» набув права грошової вимоги до\~ [PERSON] на суму 8000.00грн., з яких 2000,00грн. сума основного боргу; 6000,00грн. борг за відсотками. Посилаючись на те, що відповідач не виконав свого обов`язку за договорами позики, після відступлення позивачу права грошової вимоги до відповідача, не здійснив жодного платежу для погашення існуючої заборгованості, ні на рахунки ТОВ «ФК «ЄАПБ», ні на рахунки попередніх кредиторів, позивач просив стягнути з відповідача суму заборгованості в судовому порядку а також понесені ним судові витрати. У відзиві на позовну заяву [PERSON] просить суд відмовити у задоволенні позову, оскільки такий не обгрунтований та безпідставний. Зазначає, що позивачем не надано жодного первинного документа який підтверджує факт укладення кредитних договорів, не має доказів отримання коштів, відсутні докази на ознайомлення клієнта\~ із умовам процентної ставки, до позову не долучено розрахунку відсотків заборгованості тому не можливо визначити за який період такі були нараховані. Щодо нарахування заборгованості за кредитним договором №207355106 від 21.12.2021р. зазначає, що такий ніким не підписаний, відсутні умови щодо тіла кредиту та розміру відсотків. Проте з паспорту споживчого кредиту до вказаного договору вбачається, що ліміт кредиту становить 3300грн., орієнтовна вартість кредиту за весь період становить 4884грн., однак позивач нарахував суму боргу в розмірі 24096,93грн. з яких 7761,20грн. сума основного боргу а 16335,73грн відсотки. Більше того, право грошової вимоги за вказаним кредитним договором двічі передавалося за договором факторингу проте жодна установа не попереджала його про такі зміни та про наявність існуючої заборгованості. Щодо нарахування заборгованості за кредитним договором №3735207216/348649 від 13.12.2020р.\~ відповідач вказує, що договір не містить жодного його підпису в тому числі і електронного, відсутні документи, що вказують на отримання ним кредитних коштів, а розрахунок заборгованості не містить процентної вставки тому чому саме така сума нарахована не зрозуміло. У відповіді на відзив представник ТОВ «ФК «ЄАПБ» позов підтримує повністю, вказує що під час укладення та підписання договорів\~ жодних заперечень щодо умов та правил надання кредитів не було, долучає довідку про надання фінансового кредиту №3735207216/348649 від 13.12.2020р.\~ та розрахунок заборгованості по ньому. Зазначає, що нарахування заборгованості та процентів відбулося через неналежне виконання відповідачем умов кредитних договорів, а тому позов є підставним. Відступлення права вимоги не передбачає обов`язку повідомляти боржника про такий перехід, а тому відсутність листів повідомлень не можна вважати зміною умов кредитних договорів оскільки відповідач не вносив кошти ні на рахунки первісних кредиторів ні на рахунки позивача. Ухвалою Сокальського районного суду Львівської області від 18.07.2023 року відкрито провадження у справі та вирішено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Клопотань від жодної із сторін про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (виклику) сторін до суду не надходило, а тому відповідно до ч.5 ст.279 ЦПК України суд постановив розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними в справі матеріалами. Враховуючи наведене, відповідно до ч.8 ст. 178 та ч.5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. На підставі ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що 21.12.2020 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» та [PERSON] було укладено кредитний договір №207355106 відповідно до умов якого відповідач отримав позику в сумі 3300,00грн. строком на 30 днів з автоматичним продовженням строку на ту кількість днів на яку відрізняється дата укладення договору по відношенню до дати надання кредиту. Сторони погодили, що за користування кредитом позичальник зобов`язується сплачувати проценти: 585,60 річних чи 1,60% від суми кредиту за кожний день користування за умови продовження строку Дисконтного періоду; 622,20 річних або 1,70% в день\~ за кожен день. Вищевказане підтверджується копією вказаного договору та паспортом кредиту(а.с.8-11). 20.10.2022 року між ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» та ТОВ «Таліон плюс» укладено договір факторингу №20102022 відповідно до умов якого останній відступив право грошової вимоги на всі суми до позичальників у тому числі і до боржника [PERSON] в межах суми заборгованості за кредитним договором. З наданого розрахунку заборгованості за кредитним договором №207355106 від 21.12.2020р. сума заборгованості [PERSON] становить 24096,93грн., з яких 7761,20грн. заборгованість по основному боргу та 16335,73грн. заборгованість по відсотках. Окрім того 13.12.2020 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Гоуфінгоу» та [PERSON] укладено договір про надання фінансового кредиту №3735207216/348649 відповідно до умов якого останній отримав позику в сумі 2000,00грн. строком на 30 днів зі сплатою 912,5% річних від суми кредиту\~ в розрахунку 2,5% на добу, що підтверджується копією договору та додатком 1 до договору (ас 20-21). 30.09.2021 року між ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» та ТОВ «Гоуфінгоу» укладено договір факторингу №30092021 згідно якого останній відступив право грошової вимоги до боржників, в тому числі і\~ [PERSON] , що підтверджено копією договору факторингу, Актом прийому-передачі реєстру боржників та Витягом з реєстру боржників. З оглянутого розрахунку заборгованості за кредитним договором\~ №3735207216/348649 від 13.12.2020р. за період з 30.09.2021р. по 30.04.2023р. заборгованість [PERSON] становить 8000,00грн., з яких 2000.00грн. заборгованість за основною сумою боргу та 6000.00грн. сума заборгованості за відсотками. За правилами статей 526, 530, 610 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст.611 ЦК України). Частиною першою статті 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. За змістом ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Статтею 628 ЦК України встановлено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно з ст. 1047 ЦК України, Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Згідно з ч. 1 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Відповідно до ст. 639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Закон України «Про електронну комерцію» визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції. Статтею 3 цього Закону визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до ч.ч. 7, 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Статтею 12 зазначеного Закону встановлено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису визначеним цим Законом одноразовим ідентифікатором; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису ) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ. Норми статті 11 Закону України «Про електронну комерцію», а також Закону України "Про електронні довірчі послуги", передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису, так і електронного підпису визначеним цим Законом одноразовим ідентифікатором. Відповідно допп.12п.1ч.1 Закону України «Про електронні довірчі послуги», електронний підпис - електронні дані, які додаються підписувачем до інших електронних даних або логічно з ними пов`язуються і використовуються ним як підпис. Як вбачається з матеріалів справи, договір про надання фінансового кредиту №3735207216/348649 від 13.12.2020р. підписано шляхом накладення електронних підписів з використанням одноразового ідентифікатора, що відповідає вимогам закону. Твердження відповідача про те, що ним не було укладено кредитного договору №3735207216/348649 від 13.12.2020р. та він не отримував кошти не знайшло свого підтвердження в судовому засіданні. Згідно з пунктом 1 частиною першою статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (частина перша статті 514 ЦК України). Відповідно до ст. 1082 ЦК України, передбачено Боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомлені визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов`язку перед клієнтом. Відповідно до ст.516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Частиною другою статті 517 ЦК України передбачено, що боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні. Аналіз указаних норм дає підстави для висновку, що боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первинному кредитору і таке виконання зобов`язання є належним. Неотримання боржником письмового повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові не є перешкодою для реалізації права нового кредитора звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду, оскільки боржник у судовому засіданні має можливість заперечувати проти його вимог. Така правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 23.09.2015 року у справі №6-979цс15 та постанові Верховного Суду від 18.06.2020 року у справі № 681/44/15-ц. Крім того, суд враховує, що за положеннями статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч.1 ст.627 ЦК України). За змістом ст.ст.626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою ст.638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом, як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до частин першої, другої ст.207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до частини 1 ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно ч.1 ст.633 ЦК України, публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. Частинами 1 і 2 ст.634 ЦК України визначено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець. Оскільки умови договорів приєднання розробляються фінансовою компанією, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим фінансова компанія має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633,634 ЦК України, можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Відповідач своїм підписом у заяві погодився, що Паспорт споживчого кредиту від ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» а також Графік розрахунків від ТОВ «Гоуфінгоу» складають між ним та фінансовими компаніями договори про надання кредитних послуг. Також, відповідачем підтверджено зобов`язання дотримуватись вимог Умов отримання кредитів та інших послуг та також регулярно ознайомлюватись з їх змінами на сайті ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та від ТОВ «Гоуфінгоу». Таким чином, відповідач зобов`язався здійснювати оплату послуг згідно тарифів кредитодавців у строки, передбачені вказаними умовами. ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та від ТОВ «Гоуфінгоу» виконали свої зобов`язання за договорами про надання банківських послуг в повному обсязі, надавши відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах передбачених договорами та в межах встановленого кредитного ліміту. В свою чергу, позивач стверджує, що відповідачем не належним чином виконано свої обов`язки перед ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та від ТОВ «Гоуфінгоу» внаслідок чого виникла вищезазначена заборгованість. Згідно ч.1 ст.1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. За таких підстав, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). Разом з тим, позивач, пред`являючи вимоги про стягнення заборгованості, просив стягнути заборгованість, яка складається з тіла кредиту та відсотками. У постанові від 03 липня 2019 року, справа № 342/180/17 Велика Палата Верховного Суду звернула увагу, що без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачці Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Як вже зазначалось, обґрунтовуючи право вимоги, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договорами, позивач посилався на Умови отримання кредитів та інших послуг ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та від ТОВ «Гоуфінгоу». Разом з цим, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Умови розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи кредитні договори з ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та від ТОВ «Гоуфінгоу» а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування. Тобто, надані позивачем Умови отримання кредитів та інших послуг ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та від ТОВ «Гоуфінгоу» з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в індивідуальних частинах договорів, які безпосередньо підписані останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору. Більше того, з урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року, справа № 342/180/17 зауважила, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору. Враховуючи наведене, відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з відповідачем, позивач дотримався вимог, передбачених ч.2 ст.11 ЗУ «Про захист прав споживачів» в частині повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк. Зважаючи на викладене вище, оскільки відповідач не виконує умови укладених Договорів, в порядку та в строки, передбачені зазначеними договорами, кошти за кредитом не повернув, що підтверджується наданими позивачем доказами, які відповідач не спростував, позовні вимоги підлягають задоволенню. Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та\~ ТОВ «Гоуфінгоу» не повернуті, а також вимоги ч.2 ст.530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, Велика Палата Верховного Суду погодилась із тим, що позивач вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів. Відповідно до вимог ч. 3 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За таких підстав, з відповідача на користь позивача слід стягнути заборгованість за фактично отриману суму кредитних коштів, яка відповідає заборгованості за тілом кредиту. Решта позовних вимог не знайшли свого підтвердження та задоволенню не підлягають. Крім того\~\~ відповідно до ст. 133 ЦПК України\~ судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Та згідно ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, у разі задоволення позову на відповідача. В судовому засіданні досліджено\~ платіжну інструкцію\~ за сплату судового збору №38130 в розмірі 2684,00грн. що є судовими витратами. Однак беручи до уваги часткове задоволення позовних вимог приходжу до висновку про часткове стягнення судового розміру в користь позивача у процентному співвідношенні сумі задоволених вимог.

Outcome: partial