Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-20 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів. Зазначала, що перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі з 05.03.2016. У шлюбі у них народилася дитина - [PERSON] , [INFO] . Зазначила, що з літа 2021 року вона з відповідачем не проживає разом, сімейні стосунки у них припинені, а тому просила розірвати шлюб, укладений між нею та відповідачем 05.03.2016. Крім того, зазначила, що відповідач допомоги на утримання дитини добровільно не надає, дитина перебуває на її утриманні. Посилаючись на зазначені обставини, просила стягнути з відповідача на її користь на утримання доньки, [PERSON] , аліменти у розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дати подання позову і до досягнення дитиною повноліття. У відзиві на позовну заяву відповідач против розірвання шлюбу не заперечує, разом з тим заперечує щодо визначеного позивачем розміру аліментів. Відповідач зазначив, що має на утриманні малолітню дитину - [PERSON] , [INFO] та хвору на рак мати - [PERSON] . Відповідач стверджує, що перераховує щомісячно кошти на потреби дитини. Посилаючись на зазначені обставини, просив розірвати шлюб, укладений між сторонами, а також стягнути з нього аліменти на утримання доньки [PERSON] у розмірі 1/6 частки усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для його дитини. У судовому засіданні позивач підтримала позов з викладених у ньому підстав та просила позов задовольнити. Після доповіді про зміст позовних вимог, відповідач вказав на те, що позов в частині розірвання шлюбу визнає в повному обсязі; в частині стягнення аліментів на утримання доньки у розмірі 1/4 частки його заробітку (доходу) заперечив проти розміру аліментів, визначеного позивачкою, просив стягнути з нього аліменти у розмірі 1/6 частини його заробітку (доходу). Суд, вислухавши пояснення учасників справи, вивчивши матеріали справи, дослідивши докази у їх сукупності, дійшов наступного висновку. Судом установлено, що сторони по справі перебували у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується Свідоцтвом про шлюб, виданим відділом державної реєстрації актів цивільного стану Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 183, серія [NUMBER] (а.с. 5). Відповідно до ст. 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітніх дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п. 10 постанови від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Установлено, що шлюбні відносини між сторонами фактично припинилися. Примирення сторін є неможливим. Частиною 1 ст. 206 ЦПК України передбачено, що позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Як роз`яснив Пленум Верхового Суду України у п. 24 постанови від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. Оскільки відповідач визнав позов в частині розірвання шлюбу і таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову в частині розірвання шлюбу, оскільки між сторонами втрачено взаєморозуміння та почуття любові, примирення подружжя, подальше спільне життя та збереження шлюбу між ними неможливо і суперечить інтересам подружжя та дитини. Одночасно встановлено, що від шлюбу сторони мають дитину - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується Свідоцтвом про народження, виданим відділом державної реєстрації актів цивільного стану Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 1001, серія [NUMBER] (а.с. 6). Статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п. 17 постанови від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен урахувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Згідно з ч. 1 ст. 183 СК України суд визначає частку заробітку (доходу) батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину. Із встановлених у судовому засіданні обставин справи вбачається, що дитина знаходиться на утриманні позивача. Разом з тим, відповідач допомогу на утримання дитини надає нерегулярно. Крім того, у судовому засіданні встановлено, що відповідач офіційно працює та отримує щомісячно заробітню плату приблизно у розмірі 25 000 грн. Також установлено, що відповідач має на утриманні малолітню дитину - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується Свідоцтвом про народження, виданим виконавчим комітетом Крупецької сільської ради Шепетівського району Хмельницької області, актовий запис № 10, серія [NUMBER] (а.с. 26). Крім того, відповідач має на утриманні матір, яка хворіє на рак - [PERSON] , що підтверджується Консультативним заключенням "Київського клінічного онкологічного центру" від 16.02.2024 (а.с.28) та яка є пенсіонеркою. Частиною 2 ст. 182 СК України передбачено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько(-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Ураховуючи те, що обов`язок по утриманню дитини покладено на обох батьків, однак відповідач допомоги на утримання дитини надає нерегулярно, суд, ураховуючи матеріальний стан відповідача, наявність у відповідача малолітньої дитини та непрацездатної матері, які перебувають на його утриманні, дійшов висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача на корить позивача аліментів на утримання дитини у розмірі 1/6 частки усіх видів заробітку (доходу), але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 24.04.24 до досягнення дитиною повноліття, оскільки саме такий розмір аліментів буде необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Відповідно до вимог СК України стягнення аліментів необхідно здійснювати, починаючи з дня пред`явлення позову до суду і до досягненню дитиною повноліття.

Outcome: partial