Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-15 00:00:00

У січні 2024 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідачів, в якому просить стягнути на свою користь з [PERSON] , як солідарного боржника, борг за договором позики від 31 січня 2020 року в розмірі 369559 грн. 65 коп. та суму боргу в розмірі 73911 грн., як із спадкоємця померлого божника. Також, позивач просить стягнути на його користь з неповнолітніх дітей померлого боржника, законним представником яких є їх мати [PERSON] , борг по 73911 грн. з кожного. А всього позивач просить стягнути з відповідачів суму боргу за договором позики в розмірі 665203 грн. 65 коп. Обґрунтовано позов\~тим,\~що 31\~січня 2020\~року між\~ [PERSON] та\~ [PERSON] було\~укладено договір\~позики №\~128,\~за умовами\~якого останній\~отримав у\~борг грошові\~кошти в\~розмірі 500000\~грн.\~в строк\~до 31.12.2020\~без сплати\~процентів.\~Вказаний договір\~було посвідчено\~приватним нотаріусом\~Чернігівського районного\~нотаріального округу\~Кириченко Т.В.\~Проте,\~свої зобов`язання\~за договором\~позики відповідач\~не виконав,\~в обумовлений строк кошти не повернув. [INFO] [PERSON] помер. Після смерті позичальника приватним нотаріусом Чернігівського районного нотаріального округу Кириченко Т.В. відкрита спадкова справа № 24/2023. 13 червня 2023 року позивач надіслав до нотаріуса претензію (вимогу) кредитора до спадкоємців. Станом на дату смерті сума боргу за договором позики становила 500000 грн. та 206900 грн. 13 коп. інфляційне збільшення (відсотки за період з 01.01.2021 по 23.02.2023) та 32219 грн. 18 коп. штрафні санкції (3% річних), а всього 739119 грн. 31 коп. Спадкоємцями [PERSON] є: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Враховуючи на нероздільність зобов`язань подружжя, позивач просить стягнути з [PERSON] , як дружини спадкодавця, борг в солідарному порядку в розмірі 369559 грн. 65 коп. Іншу 1/2 частина боргу має бути стягнена з усіх спадкоємців по 73911 грн. з кожного. П`яту частину боргу в розмірі 73911 грн. [PERSON] сплатив позивачу. Враховуючи, що відповідачами по справі боргові зобов`язання перед позивачем не виконано, позивач звертається до суду з даним позовом. Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 11 січня 2024 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження; визначено сторонам строк для подачі заяв по суті справи. В установлений судом строк відповідачі відзив на позов не подали. Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 05 березня 2024 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті. Позивач у судове засідання не з`явився, представник позивача подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, вказавши, що позов підтримує та не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідачі у судове засідання не з`явилися, про час і місце розгляду справи по суті сповіщались завчасно і належним чином. Судова повістка відповідачам надсилалася за адресою їх місця проживання, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України. Згідно з вимогами частини другої статті 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. 31 січня 2020 року між [PERSON] (позикодавець) та [PERSON] (позичальник) було укладено договір позики № 128, за умовами якого позикодавець передає у власність позичальникові грошові кошти готівкою у сумі 500000 грн., а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (п. 1 договору) (а.с. 18-20). Вказаний договір було посвідчено приватним нотаріусом Чернігівського районного нотаріального округу Кириченко Т.В. (а.с. 18-20). Відповідно до п. 3 договору позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк до 31 грудня 2020 року без сплати процентів. Згідно з п. 7 договору якщо позичальник своєчасно не поверне позикодавцю суму позики, він зобов`язаний сплатити суду боргу відповідно до вимог статті 625 Цивільного кодексу України. Відповідно до п. 11 договору дружина позичальника, [PERSON] , своєю заявою, справжність підпису на якій засвідчено приватним нотаріусом Чернігівського районного нотаріального округу Кириченко Т.В. від 31 січня 2020 року за реєстровим № 127, дає згоду на укладення договору позики. Як зазначено у позовній заяві, позичальник та відповідач [PERSON] умови договору позики від 31 січня 2020 року не виконали і грошові кошти у строки визначені договором не повернули. [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 28.02.2023 (а.с. 57 на звороті). Як убачається з копії спадкової справи № 24/2023 від 01 березня 2023 року, заведеної після смерті [PERSON] , спадкоємцями останнього є: [PERSON] (дружина померлого), [PERSON] , [PERSON] (а.с. 61 на звороті), [PERSON] (діти померлого) та [PERSON] (батько померлого). 13 червня 2023 року позивачем була надіслана приватному нотаріусу Кириченко Т.В. претензія (вимога) кредитора до спадкоємців. Станом на дату смерті сума боргу за договором позики від 31 січня 2020 року становила 500000 грн. та 206900 грн. 13 коп. інфляційне збільшення (відсотки за період з 01.01.2021 по 23.02.2023) і 32219 грн. 18 коп. штрафні санкції (3% річних), а всього 739119 грн. 31 коп. Вказані розрахунки відповідачами не спростовані. Згідно ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно ч. 1 ст.\~626\~ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до статті 1046 Цивільного кодексу України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно із частиною другою статті 1047 Цивільного кодексу України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до частини першої статті 1049 Цивільного кодексу України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Статтею 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ч. 1 ст.\~526\~ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст.\~14\~ЦК України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 533 ЦК України грошове зобов`язання\~має бути\~виконане у\~гривнях. Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до частини першої статті 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Згідно частини третьої статті 61 Сімейного кодексу України якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до частин третьої і четвертої статі 65 Сімейного кодексу України встановлено, що для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. Таким чином, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то цивільні права та обов`язки за цим договором виникають в обох із подружжя. Правовий режим спільної сумісної власності подружжя, винятки з якого прямо встановлені законом, передбачає нероздільність зобов`язань подружжя, що за своїм змістом свідчить саме про солідарний характер таких зобов`язань, незважаючи на відсутність в законі прямої вказівки на солідарну відповідальність подружжя за зобов`язаннями, що виникають з правочинів, вчинених в інтересах сім`ї, як зазначено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 червня 2020 року у справі № 638/18231/15-ц. Таким чином, з [PERSON] , як дружини спадкодавця, підлягає стягненню 1/2 частина загальної суми заборгованості, а саме 369559 грн. 65 коп. Також, відповідно до частин першої та другої статті 1281 ЦК України спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги, та/або якщо вони спадкують майно, обтяжене правами третіх осіб. Кредиторові спадкодавця належить пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, не пізніше шести місяців з дня одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину на все або частину спадкового майна незалежно від настання строку вимоги. Згідно зі статтею 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора звертає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі. Оскільки після смерті боржника зобов`язання з повернення позики входять до складу спадщини, то умови договору щодо строків повернення позики чи сплати її частинами не застосовуються, а підлягають застосуванню норми статті 1282 ЦК України щодо обов`язку спадкоємців задовольнити вимоги кредитора у порядку, передбаченому частиною другою цієї статті. При вирішенні спору про стягнення заборгованості за вимогами кредитора до спадкоємців боржника, судам для правильного вирішення справи необхідно встановлювати такі обставини: - чи пред`явлено вимогу кредитором спадкодавця до спадкоємців боржника у строки, визначені частинами другою та третьою статті 1282 ЦК України, оскільки у разі пропуску таких строків, на підставі частини четвертої статті 1281 ЦК України кредитор позбавляється права вимоги; - коло спадкоємців, які прийняли спадщину; - при дотриманні кредитором строків, визначених статтею 1282 ЦК України, та правильному визначенні кола спадкоємців, які залучені до участі у справі як відповідачі, суд встановлює дійсний розмір вимог кредитора (перевіряє розрахунок заборгованості станом на день смерті боржника, який є днем відкриття спадщини); - при доведеності та обґрунтованості вимог кредитора боржника, суду належить встановити обсяг спадкового майна та його вартість, визначивши тим самим межі відповідальності спадкоємця (спадкоємців) за боргами спадкодавця відповідно до частини першої статті 1282 ЦК України. Одним із основних принципів цивільного судочинства є принцип змагальності сторін, закріплений у статтях 12, 81 ЦПК України, відповідно до якого кожна сторона повинна довести обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Враховуючи предмет спору у зазначеній справі, до обов`язку позивача, як кредитора спадкодавця, належить доказування обставин щодо розміру заборгованості боржника на день відкриття спадщини, наявність спадкоємців боржника, дотримання кредитором строку, визначеного статтею 1282 ЦК України, звернення з вимогою до спадкоємців боржника, а до обов`язку спадкоємця позичальника, у разі заперечення проти заявлених вимог, належить обов`язок доведення розміру та вартості успадкованого ним майна. Таким чином, обсяг спадкового майна та його вартість повинен доводити спадкоємець, який заперечує проти вимог кредитора спадкодавця, оскільки відповідальність спадкоємця за зобов`язаннями спадкодавця обмежена вартістю успадкованого майна. Як убачається з копії спадкової справи, заведеної після смерті [PERSON] , позивач звертався до приватного нотаріуса Кириченко Т.В. з претензією (вимогою) кредитора спадкодавця до спадкоємців. Згідно вимог чинного законодавства претензія кредитора зареєстрована в Книзі обліку і реєстрації спадкових справ за № 260 від 19 червня 2023 року та включена в спадкову масу (а.с. 27). Як зазначено в позовній заяві, один із спадкоємців, а саме, батько померлого - [PERSON] , задовольнив вимогу позивача пропорційно його частці у спадщині 1/5 частину загального боргу, що становить 73911 грн. Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно із частиною першою статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За таких підстав, враховуючи, що відповідачі грошові кошти в добровільному порядку не повернули, а тому суд вважає вимоги позивача обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Також, у зв`язку з наявністю підстав для задоволення позову, позивачу мають бути відшкодовані понесені у справі судові витрати на правничу допомогу. Право на правничу допомогу в Україні гарантовано статтею 59\~Конституції України та статтею 15 ЦПК України. За приписами статей 133, 137\~ЦПК України витрати на правничу допомогу відносяться до судових витрат. Відповідно до частини першої статті 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Згідно п. 3 частини другої ст.\~141\~ЦПК судові витрати, у тому числі витрати на професійну правничу допомогу, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачу правничу допомогу надавав адвокат Сірий І.О. на підставі ордеру серії СВ № 1073739 від 29 грудня 2023 року (а.с. 36). Згідно частини другої статті 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Відповідно до частини четвертою статті 137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Згідно частини шостої статті 137 ЦПК України, обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). При визначенні суми відшкодування понесених особою витрат на професійну правничу допомогу, суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їх дійсності та необхідності), а також критерію розумності їх розміру, виходячи із конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Вказані критерії застосовує Європейський Суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41\~Конвенції прозахист\~правлюдини і\~основоположних свобод 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04), зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268). Витрати на правничу допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правничу допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Таким чином, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесені витрати на правничу допомогу, а саме: надано договір на правничу допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення. Така ж позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 03 травня 2018 року у справі № 372/1010/16-ц. Оскільки позивачем документально підтверджено понесення витрат на оплату правничої допомоги, а тому суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача понесені ним витрати на правничу допомогу у даній справі. Проте, враховуючи складність справи, обсяг наданих адвокатських послуг та витрачений адвокатом час, виходячи з критерію розумності та співрозмірності, суд вважає за можливе стягнути з відповідача [PERSON] ,\~яка також\~є законним\~представником своїх\~неповнолітніх дітей\~ інших\~відповідачів у\~справі, на\~користь позивача\~10000\~грн. витрат на правничу допомогу, вважаючи таку суму співмірною з огляду на розумну необхідність витрат для цієї справи. Також, відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача [PERSON] на користь держави належить стягнути судовий збір. Враховуючи викладене,

Outcome: approved