Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-16 00:00:00

18 березня 2024 року [PERSON] ,\~в інтересах\~якої діє\~адвокат Судейкіна\~І.В.,звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів. На обґрунтування позовних вимог позивачка зазначила, що з 15.05.2004 року перебувала в шлюбі із відповідачем, який було розірвано рішенням суду від 11.07.2023 року. Від даного шлюбу у сторін є діти: [PERSON] , [INFO] , який проживає в гуртожитку за місцем навчання у м. Львові, та син [PERSON] , [INFO] , який проживає разом із позивачкою. Позивач вказує, що перебуває у важкому матеріальному становищі, оскільки залишилась на одинці з матеріальними витратами на утримання дітей, а відповідач самоусунувся від своїх обов`язків по утриманню та вихованню дітей. Середньомісячні витрати позивача на утримання малолітнього сина орієнтовно складають 15\~700 грн. Вказана сума є середньою і була вирахувана позивачкою за період з серпня 2023 року по грудень 2023 року, яка складається з витрат на придбання продуктів харчування, на придбання ліків, проїзд до навчального закладу і назад, придбання одягу, взуття, шкільного приладдя, оплату за додаткові заняття та харчування дитини в школі, оплату комунальних послуг. При цьому, позивач вказує, що малолітній [PERSON] часто хворіє та потребує специфічного лікування та відповідного харчування. Позивач працює неофіційно та її заробіток нестабільний та варіюється в межах 7000-10000 грн. на місяць і не може постійно самостійно задовільняти усі матеріальні потреби малолітньої дитини. А відповідач батько дитини не цікавиться сином та його потребами, хоча є здоровим та працездатним та може сплачувати аліменти в твердій грошовій сумі 7850 грн. Тому, позивачка звертається до суду з вимогою про стягнення з відповідача аліментів на її користь на утримання сина в розмірі 7\~850 грн. щомісячно, починаючи стягнення з дня подачі заяви і до повноліття дитини. Ухвалою судді від 27 березня 2024 року по справі відкрито провадження та ухвалено проводити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. 22 квітня 2024 року до суду найшов відзив на позов. 14 травня 2024 року до суду найшла від представник позивача відповідь на відзив відповідача на позовну заяву. Позивачка та її представник [PERSON] в судовому засіданні підтримали заявлені позовні вимоги та просили їх задовольнити. Відповідач в судовому підтримав позицію, висловлену у відзиві на позов, та вказав, що має можливість сплачувати аліменти в розмірі 4000-5000 грн. щомісячно на утримання дитини. Дослідивши надані суду докази, заслухавши учасників процесу, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Так, судом встановлено, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 15.05.2004 року (копія свідоцтва про одруження серія [NUMBER] ), який було розірвано рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 02.06.2023 року. Від даного шлюбу у сторін народилось двоє дітей: [PERSON] , [INFO] (копія свідоцтва про народження серія [NUMBER] ) та [PERSON] , [INFO] (копія свідоцтва про народження серія [NUMBER] ). Позивач [PERSON] фактично проживає за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією акту від 01.02.2024 року. Згідно копії довідки від 05.02.2024 року вбачається, що [PERSON] , [INFO] , встановлено діагноз: часто хворіючий. На підтвердження понесених витрат на утримання дитини позивач долучила до позовної заяви копії фіскальних чеків, квитанцій. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована\~Постановою Верховної Ради України № 789 ХІІ\~(78912) від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного морального і соціального розвитку дитини. Статтею 51 Конституції України\~гарантовано, а\~статтею 180 СК України\~передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. У\~статті 8 Закону України «Про охорону дитинства»\~передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, згідно з законами України. Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними, за рішенням суду відповідно до статті 181 СК України. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (частина третя\~статті 181 СК України). Відповідно до ч.1 ст. 182\~СК України,\~при визначенні\~розміру аліментів\~суд враховує:\~стан здоров`я\~та матеріальне\~становище дитини;\~стан здоров`я\~та матеріальне\~становище платника\~аліментів;\~наявність у\~платника аліментів\~інших дітей,\~непрацездатних чоловіка,\~дружини,\~батьків,\~дочки,\~сина;\~наявність на\~праві власності,\~володіння та/або\~користування у\~платника аліментів\~майна та\~майнових прав,\~у тому\~числі рухомого\~та нерухомого\~майна,\~грошових коштів,\~виключних прав\~на результати\~інтелектуальної діяльності,\~корпоративних прав;\~доведені стягувачем\~аліментів витрати\~платника аліментів,\~у тому\~числі на\~придбання нерухомого\~або рухомого\~майна,\~сума яких\~перевищує десятикратний\~розмір прожиткового\~мінімуму для\~працездатної особи,\~якщо платником\~аліментів не\~доведено джерело\~походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч.1 ст. 182\~СК України розмір\~аліментів має\~бути необхідним\~та достатнім\~для забезпечення\~гармонійного розвитку\~дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. У силу положень статей 183,\~184 СК України, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у вигляді частки від заробітку (доходу) матері, батька дитини або у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів і спосіб стягнення аліментів може бути визначений судом з урахуванням фактичних обставин справи, які встановлені судом та на які посилалась позивач. При цьому право застосування норми закону належить виключно суду (постанова Верховного Суду України № 6-143цс13 від 05 лютого 2014 року). Згідно положень ч. 3 ст. 12 Цивільного процесуального кодексу України (надалі ЦПК України) кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до положень ч. 2 ст. 77, ч. ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. \~Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях Частина 1 ст. 76 ЦПК України передбачає, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Так, судом встановлено, що відповідач [PERSON] був зареєстрований як фізична особа підприємець, проте станом на 28.01.2024 року вказано статус «припинено» (витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань). Із інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 28.01.2024 року вбачається, що відповідачу [PERSON] належить на праві приватної власності кв. [ADDRESS] . Однак, в матеріалах справи відсутні відомості про отримання прибутку відповідачем від здачі даної квартири в оренду. Окрім того, відповідач вказує, що у нього є батьки пенсіонери, які мають групу інвалідності та він доглядає і піклується про них. На підтвердження вказаних обставин відповідач долучив до справи копію висновку МСЕК та копію довідки МСЕК. Проте, позивачем не надано суду жодних доказів про доходи батьків, потребу в їх утриманні сином, наявність чи відсутність інших осіб, що зобов`язані утримувати батьків в силу закону. Отже, при вирішенні вимоги про стягнення аліментів в розмірі 7850 грн., суд також, враховує матеріальне становище відповідача, а саме, що він офіційно не працевлаштований, часткове визнання відповідачем позовних вимог в розмірі 4000-5000 грн., рівність прав та обов`язків обох батьків щодо дитини, те, що дитина знаходиться на утриманні позивачки і разом з нею проживає, а відповідач регулярно не надає матеріальну допомогу на утримання дитини (доказів на спростування вказаної обставини відповідачем до суду не надано) та приходить до висновку, що з відповідача слід стягувати щомісячно аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 5000 грн., що буде необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, тому позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Суд стягує аліменти з дати подання до суду позовної заяви, як це передбачено\~ст. 191 СК України. Згідно з п.1 ч. 1 статті 430\~Цивільного процесуального\~кодексу України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Враховуючи, що позивача звільнено від сплати судового збору, з відповідача слід стягнути на користь держави в силу с. 141 ЦПК України судовий збір за подання позовної заяви в розмірі 771,58 грн. (1211,2/(7850/5000)).

Outcome: partial