Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-26 00:00:00

[PERSON] (далі позивач) звернулася до суду з позовом до [PERSON] (далі відповідач), в якому просила: - змінити розмір аліментів, які стягуються за рішенням Липовецького районного суду від 27.01.2016 по справі №136/2213/15, збільшивши стягнення з відповідача на користь позивача аліменти на утримання їх сина [PERSON] , [INFO] , на тверду грошову суму в розмірі 5000,00 грн, щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму встановленого для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття, не є обґрунтованою та задоволенню не підлягає. Позивач обґрунтовує свій позов тим, що вищевказаним рішенням суду вирішено стягувати з відповідача на користь позивача аліменти на утримання їх спільного сина [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі в розмірі 700,00 грн, щомісячно, починаючи стягнення з 29.12.2015 і до досягнення дитиною повноліття. Однак, наразі такої суми недостатньо для утримання дитини, що пояснює зростанням цін на харчування та одяг. Позивач стверджує, що відповідач нерегулярно сплачує аліменти то додаткової допомоги не надає. Ухвалою суду від 22.04.2024 відкрито провадження у справі та призначено її розгляд у спрощеному позовному провадженні без виклику сторін, а відповідачу визначено строк для подання відзиву. Сторони не заперечували проти розгляду справи в спрощеному провадженні. Відповідач подав до суду відзив, який обґрунтовує тим, що позивач вводить суд в оману, оскільки відповідач справно сплачував аліменти на утримання сина і позивач не зверталася до ДВС для відкриття виконавчого провадження. Розуміючи збільшення інфляції сторони узгодили те, що відповідач сплачуватиме аліменти на утримання сина в розмірі 2500,00 грн, що доводиться заявою від 14.02.2022, і з вказаної дати аліменти сплачувалися в такій сумі. Також відповідач стверджує, що бере участь у додатковому забезпеченні сина [PERSON] , [INFO] , що доводиться скріншотами з переписки між сторонами. Натомість у позивача є ще одна малолітня дитина [PERSON] , [INFO] , яку він також утримує, при цьому відповідач станом на день подачі позову був і наразі є безробітним, що доводить довідкою від ПФУ форма ОК-5 та ОК-7. Безробіття відповідач пояснює доглядом за дитиною від іншого шлюбу мама якої, тим часом працює. Відповідач не відмовляється сплачувати аліменти у домовленій між сторонами сумі, однак заявлена в позову сума, яка є більшою ніж 50% прожиткового мінімуму встановленого для дитини відповідного віку, нічим не обгрунтовується. Позивач відповіді на відзив не подала. Суд дійшов висновку, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав. Згідно з ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (ч. 3 ст. 181 СК України). Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Суд зауважує, що в силу вимог ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (визначені в ст. 82 ЦПК України). Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України). Докази мають бути належними, допустимими та достовірними, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ст.ст. 77-80 ЦПК України). Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч. 1 ст. 89 ЦПК України). Однак, суд, оцінивши подані позивачем докази, вважає їх не достатніми, для доведення визначених ст. 192 СК України підстав. Суд встановив, що попри визначену рішенням Липовецького районного суду від 27.01.2016 по справі №136/2213/15 суму стягнення аліментів з відповідача, однак, розуміючи збільшення інфляції сторони узгодили те, що відповідач сплачуватиме аліменти на утримання сина в розмірі 2500,00 грн, що доводиться заявою від 14.02.2022, і з вказаної дати аліменти сплачувалися в такій сумі. Також відповідач стверджує, що бере участь у додатковому забезпеченні сина [PERSON] , [INFO] , що доводиться скріншотами з переписки між сторонами, а вказані обставини позивачем не спростовувалися. Крім того, з доданих до відзиву додатків вбачається, що відповідач також є батьком [PERSON] , [INFO] , яку він також утримує, при цьому наводячи довідки від ПФУ форма ОК-5 та ОК-7 відповідач вказує що є безробітнім, що пояснює доглядом за дитиною від іншого шлюбу мама якої, тим часом працює. Насамкінець відповідачем надано лікарський висновок про хвороби хребта. Суд зауважує, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зазначений принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний. Таким чином, після рішення Липовецького районного суду від 27.01.2016 по справі №136/2213/15 сімейний стан відповідача змінився у бік збільшення утриманця, народження ще однієї дочки, яка наразі хворіє, змушує відповідача постійно за нею доглядати поки його нинішня дружина заробляє гроші. Стан здоров`я відповідача тільки погіршується. При цьому, позивачем не спростовано той факт, що сторони узгодили те, що з початку 2022 року відповідач сплачує аліменти на утримання сина в розмірі 2500,00 грн та бере участь у додаткових витратах на диниту. Суд зауважує, що розмір аліментів на одну дитину не може бути менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, а збільшення розміру аліментів може бути після доведення суду зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із батьків та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Отже, з урахуванням встановлених обставин та норм для їх правового регулювання, суд дійшов висновку, що позовна вимога: змінити розмір аліментів, які стягуються за рішенням Липовецького районного суду від 27.01.2016 по справі №136/2213/15, збільшивши стягнення з відповідача на користь позивача на утримання їх сина [PERSON] на тверду грошову суму в розмірі 5000,00 грн, щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму встановленого для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття, не є обґрунтованою та задоволенню не підлягає.

Outcome: dismissed