Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-15 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача До Лисянського районного суду Черкаської області звернулася [PERSON] з позовом про захист прав споживача, в якому просить стягнути з ТОВ «Черкасигаз Збут» на її користь 5284,04 гривень, з яких 284,04 грн. за переплату природного газу та 5000 (пять тисяч) гривень моральної шкоди. Крім того, стягнути з відповідача на його користь судові витрати. Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивачка вказує, що згідно даних рахунків на оплату природного газу, шляхом укладення договору приєднання, вона являється споживачем природного газу по будинку [ADDRESS] , особовий рахунок № [NUMBER] . Станом на 01.04.2022 року згідно показників лічильника фактичного споживання газу заборгованість та переплата були відсутні. У червні 2022 року відповідач надіслав позивачці квитанцію для оплати послуг з газопостачання за травень 2022 року на суму 284 грн 04 коп. по показнику 24896, яка була сплачена позивачкою 24.06.2022, що підтверджується квитанцією №159137948. В той час, новий постачальник газу - ТОВ «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» з 01.05.2022 виставив позивачці рахунок за сожитий газ за травень 2022 року на суму 286 грн. 45 копійок, сформованого 24.06.2022. 12.06.2023 року Позивачка звернулася до ТОВ "Черкасигаз Збут" з вимогою про повернення переплати за природний газ в сумі 284,04 гривень. ТОВ "Черкасигаз Збут" своїм листом від 23.06.2023 №Я-404/4 факт переплати позивачкою не заперечив, але до цього часу коштів не повернув. Таким чином, згідно обгрунтованого розрахунку боргу, заборгованість відповідача у зв`язку з непоставкою оплаченого позивачем природного газу та відмовою у подальшому бути таким постачальником становить 284 гривень 04 копійки. Крім цього, незаконними діями відповідача, позивачу завдана моральна шкода, розмір якої оцінює в сумі 5000 грн., оскільки відповідач грубо порушуючи норми закону, завдав їй моральної шкоди, яка полягає у переживаннях та моральних стражданнях, у зв`язку з докладанням додаткових зусиль для організації вирішення питання. Позивачка вимушена була звертатися до адвоката для подання доказів споживання газу, звертатися до відповідача з претензією поведення відповідного перерахунку та повернення коштів. 15.05.2024 відповідачем надіслано відзив на позовну заяву, в якому відповідачем було висловлено позицію щодо позову з проханням відмовити в його задоволенні. Заяви (клопотання) учасників справи Позовна заява надійшла до Лисянського районного суду Черкаської області 14.03.2024. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу передано у провадження судді Чорненькій О.І. Ухвалою Лисянського районного суду Черкаської області від 18.03.2024 відкрито провадження у справі за даним позовом, постановлено здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Судовий розгляд призначено на 10 годину 28 березня 2024 року, яке в подальшому було відкладено на 10 годину 06.05.2024 та 11 годину 16.05.2024, в зв`язку з неявкою відповідача. У судове засідання, призначеного на 11 годину 16 травня 2024 року сторони не прибули. Позивач, про дату, час і місце судового засіданння повідомлявся належним чином, а саме: шляхом надіслання рекомендованим повідомленням судової повістки, а також SMS повідомленням, що підтверджується довідкою про його доставку 02.04.2024 11:25:51. Проте, в позовній заяві позивач просив проводити розгляд справи в порядку спрощеного провадження без виклику сторін. У судові засідання з розгляду справи відповідач явку свого представника не забезпечив, про причини такої неявки не повідомив, натомість про дату, час та місце судового розгляду справи був повідомлений належним чином та завчасно, а саме шляхом надіслання судової повістки в електронному вигляді, що піідтверджується довідками про доставку електронного документу 19.03.2024, 28.03.2024, 29.03.2024, 29.04.2024, 06.05.2024. 15.05.2024 року в електронному вигляді відповідачем на адресу суду надіслано відзив на позов. До відзиву додано документ, що підтверджуює надіслання відзиву позивачу 14.05.2024. За таких обставин суд вважає за можливе розглянути справу за наявними матеріалами справи. У зв`язку з розглядом справи за відсутності учасників справи відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Фактичні обставини встановлені судом З матеріалів справи судом встановлено, що відповідно до положень ч. 1 ст. 1 Закону України "Про ринок природного газу" АТ"Черкасигаз" є оператором газорозподільної системи, який на підставі ліцензії здійснює діяльність із розподілу природного газу газорозподільною системою на користь третіх осіб(замовників), з метою його фізичної доставки споживачам. Облік відомостей про вартість нарахованих/сплачених послуг по об`єкту розташованому за адресою: [ADDRESS] здійснювався ТОВ «Черкасигаз Збут» по особовому рахунку № [NUMBER] , відкритому на ім`я [PERSON] . У червні 2022 року ТОВ «Черкасигаз Збут» надіслало на адресу [PERSON] рахунок на оплату послуг з газопостачання за травень 2022 року на суму 284 грн 04 коп, який був сплачений 24.06.2022, що підтверджується квитанцією банку №159137948. На підставі наказу Міністерства енергетики України від 08.06.2022 №198 «Про постачання природного газу побутовим споживачам» з 01.05.2022 побутовим споживачам, яких на день набрання чинності цим наказом внесено до Реєстру споживачів постачальника «останньої надії» на інформаційній платформі оператора газотранспортної системи, постачання природного газу здійснюється ТОВ «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України». Даний наказ набрав чинності 24.06.2022. Зазначені обставини є загальновідомими, а тому не потребують доказуванню. Внаслідок зміни надавача послуг з постачання природного газу побутовим споживачам, по особовому рахунку № [NUMBER] , відкритому відповідачем на ім`я [PERSON] виникла переплата за спожитий природний газ в сумі 284 грн 04 коп. 01.05 2023 року позивач звернулася до Звенигородського відділення АТ"Черкасигаз" про повернення сплачених коштів за послугу з постачання природного газу за травень 2022 року. У відповідь Звенигородське відділення АТ "Черкасигаз" листом №458/04.01 від 19.05.2023 повідомило позивачку про те, що для повернення суми переплати за спожитий природний газ їй необхідно звернутися до постачальника - ТОВ "Черкасигаз Збут". 12 червня 2023 року позивачка направила на адресу ТОВ «Черкасигаз Збут» претензію про повернення переплати в сумі 284 грн 04 коп, що виникла в результаті оплати за газ за травень 2022 року по неправомірно виставленому рахунку. У відповідь на таке звернення позивач отримала лист ТОВ «ЧЕРКАСИГАЗ ЗБУТ» № Я-404/4 від 23.06.2023 з інформацією про те, що для повернення помилково сплачених грошових коштів по особовому рахунку за адресою: [ADDRESS] їй необхідно надіслати на адресу товариства документи, перелік яких перелічено в листі. 23 липня 2023 року [PERSON] направила на адресу ТОВ «Черкасигаз Збут» заяву про повернення сплачених коштів та доданими до неї копіями документів, зазначених в листі ТОВ «Черкасигаз Збут» № Я-404/4 від 23.06.2023. Такими діями відповідача, позивач вказує на завдання їй моральної шкоди, яку вона оцінює в сумі 5000 грн., що полягає у переживаннях та моральних стражданнях, оскільки вимушена була докладати додаткових зусиль для звернення до адвоката для подання доказів споживання газу, звернення до відповідача з претензією проведення відповідного перерахунку та повернення коштів, подання позову до суду. 15.05.2024 відповідачем надіслано відзив на позовну заяву, в якому він заперечив проти позову. Зазначив, що відносини між Постачальником та споживачами природного газу регулюються Правилами постачання природного газу, затвердженими постановою НКРЕКП №2496 від 30.09.2015 (далі - Правила постачання), умовами Типового договору постачання природного газу, затвердженими постановою НКРЕКП № 2500 від 30.09.2015 №2500 (далі - Типовий договір), Кодексом газорозподільних систем, затвердженого постановою НКРЕКП № 2494 від 30.09.2015, іншими нормативн-правовими актами. Умови Типового договору розміщені на сайті Постачальника www.gas-zbut.ck.ua, офіційному сайті Регулятора та опубліковано в газеті «Нова Доба» № 102-103(1607) від 24.12.2015 року. Вказаний договір є типовим, публічним та укладається на невизначений строк з урахуванням статей 633, 634, 641 та 642 Цивільного кодексу України шляхом заявочного приєднання побутового споживача до умов договорупостачання природного газу побутовим споживачам і не потребує двостороннього підписання письмової форми договору. Позивач приєдналася до умов Типового договору шляхом фактичного споживання природного газу та сплати рахунку (квитанції) Постачальника із спеціальними обов`язками, та їй як суб`єкту ринку природного газу присвоєно ЕІС-код 56XM38Q00003118T, в подальшому Позивач підписала заяву-приєднання до умов договору постачання природного газу. У відповідності до п. 2 розділу ІІІ Правил постачання, п. 2.1 р. ІІ Типового договору, Постачальник зобов`язується постачати природний газ Споживачу в необхідних для Споживача об`ємах (обсягах), а Споживач зобов`язується своєчасно сплачувати Постачальнику вартість природного газу у розмірі, строки та порядку, що визначені цим Договором. На виконання умов Типового договору, в порядку, визначеному Правилами постачання, Відповідач до 01.05.2022 року здійснював постачання природного газу Позивачу за адресою: [ADDRESS] для використання його в побуті. На підставі наказу Міністерства енергетики України № 198 від 08.06.2022р. "Про постачання природного газу побутовим споживачам" (із змінами та доповненнями, внесеними наказом Міністерства енергетики України № 216 від 28.06.2022 року) з 01 травня 2022 року побутовим споживачам, яких на дату прийняття цього наказу внесено до Реєстру споживачів постачальника "останньої надії" на інформаційній платформі оператора газотранспортної системи, постачання природного газу здійснюється ТОВ "Газопостачальна компанія "Нафтогаз України". Вищевказаний наказ набрав законної сили 24.06.2022р., тобто після надіслання Відповідачем на адреси споживачів сформованих рахунків за спожитий природнийгаз у травні 2022 року. Фактично, вищезазначене перенесення на платформі оператора ГТС України відбулося в липні 2022 року. Інформація щодо перенесення побутових споживачів до Реєстру споживачів ТОВ «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» опублікована відповідачем на власному веб-сайті після виникнення вказаних обставин. З урахуванням викладеного, по особовим рахункам споживачів виникла переплата за неспожиті обсяги природного газу. Відповідно до листа за вих. № Я-404/4 від 23.06.2023 відповідач, розглянувши звернення позивача, надав інформацію щодо порядку повернення помилково сплачених коштів. Відповідач не відмовляв у поверненні сплачених споживачем коштів, а вказав на порядок такого повернення. Відповідно до вимоги про стягнення моральної шкоди в розмірі 5 000,00 грн. на користь відповідач зазначив, що з урахуванням положень ст.ст. 23, 1167 ЦПК України вимоги є необгрунтованими, недоведеними, безпідставними та не можуть бути задоволені. Норми права, які застосував суд та мотиви їх застосування Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, суд зазначає про таке. Згідно із ч. 2 ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Відповідно до ст. 55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Згідно із ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держав. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Одним із принципів цивільного судочинства є диспозитивність, який полягає у тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявленою нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ст. 13 ЦПК України). Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. Згідно із ч. 1ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України). При вирішенні даного спору, суд зауважує, що підставою для звернення з даним позовом є неповернення сплачених позивачкою ТОВ «Черкасигаз Збут» грошових коштів за поставку природного газу у травні 2022 року у сумі 284 грн.04 коп. Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону України «Про захист прав споживачів» держава забезпечує споживачам захист їх прав, надає можливість вільного вибору продукції, здобуття знань і кваліфікації, необхідних для прийняття самостійних рішень під час придбання та використання продукції відповідно до їх потреб, і гарантує придбання або одержання продукції іншими законними способами в обсязі, що забезпечує рівень споживання, достатній для підтримання здоров`я і життєдіяльності. Згідно із п. 2, п. 3, п. 4, п. 7 ч. 1 ст. 21 Закону України «Про захист прав споживачів» крім інших випадків порушень прав споживачів, права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними якщо: при реалізації продукції будь-яким чином порушується свобода волевиявлення споживача та/або висловлене ним волевиявлення; при наданні послуги, від якої споживач не може відмовитись, а одержати може лише в одного виконавця, виконавець нав`язує такі умови одержання послуги, які ставлять споживача у нерівне становище порівняно з іншими споживачами та/або виконавцями, не надають споживачеві однакових гарантій відшкодування шкоди, завданої невиконанням (неналежним виконанням) сторонами умов договору; порушується принцип рівності сторін договору, ціну продукції визначено неналежним чином. Споживач має право одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Споживач зобов`язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору (ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»). Відносини, які виникли між сторонами є правовідносинами, пов`язаними з постачанням та споживанням природного газу, та регулюються нормами ЦК України, Кодексу газорозподільних систем, Закону України «Про ринок природного газу», Правилами постачання природного газу, затвердженими постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг № 2496 від 30.09.2015, та іншими нормативно-правовими актами України. Відповідно до абзаців 1, 2 ч. 1 ст. 12 Закону України «Про ринок природного газу» постачання природного газу здійснюється відповідно до договору, за яким постачальник зобов`язується поставити споживачеві природний газ належної якості та кількості у порядку, передбаченому договором, а споживач зобов`язується оплатити вартість прийнятого природного газу в розмірі, строки та порядку, передбачених договором. Якість та інші фізико-хімічні характеристики природного газу визначаються згідно із нормативно-правовими актами. Постачання природного газу побутовим споживачам здійснюється на підставі типового договору, що затверджується Регулятором та оприлюднюється в установленому порядку. Згідно із п. 1, 2 ч. 2 ст. 13 Закону України «Про ринок природного газу» споживач зобов`язаний, зокрема: укласти договір про постачання природного газу; забезпечувати своєчасну та повну оплату вартості природного газу згідно з умовами договорів. Пунктом 3 Розділу І Правил постачання природного газу (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) визначено, що постачання природного газу споживачу здійснюється на підставі договору постачання природного газу між постачальником та споживачем, який укладається відповідно до вимог цих Правил, та після включення споживача до Реєстру споживачів постачальника в інформаційній платформі Оператора ГТС у відповідному розрахунковому періоді в порядку, визначеному Кодексом газотранспортної системи. Постачальник не має права реєструвати споживача у власному Реєстрі споживачів постачальника у розрахунковому періоді, не погодженому зі споживачем. Крім цього, відповідно до п. 1 Розділу ІІІ Правил (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) підставами для постачання природного газу побутовому споживачу є: наявність у побутового споживача договору розподілу природного газу, укладеного з Оператором ГРМ, до газорозподільної системи якого підключений об`єкт споживача, та присвоєння споживачу Оператором ГРМ персонального ЕІС-коду як суб`єкту ринку природного газу; наявність у побутового споживача укладеного з постачальником договору постачання природного газу побутовим споживачам та дотримання його умов; включення споживача до Реєстру споживачів постачальника у відповідному розрахунковому періоді. Постановою НКРЕКП №2500 від 30.09.2015 «Про затвердження Типового договору постачання природного газу побутовим споживачам» передбачено, що договір між постачальником природного газу та споживачем є публічним договором приєднання, відповідно до статей 633, 634, 641, 642 Цивільного кодексу України. Акцептуванням Типового договору є повернення Споживачем Постачальнику підписаної заяви-приєднання до умов договору постачання природного газу побутовим споживачам. Сплата/часткова сплата Споживачем вартості спожитого природного газу та об`єм фактичного споживання природного газу визначається за даними Оператора ГРМ та вноситься до особового рахунку Споживача. Пунктом 5 розділу І Правил постачання природного газу визначено, що постачальник природного газу суб`єкт господарювання, який на підставі ліцензії здійснює діяльність із постачання природного газу; постачання природного газу господарська діяльність, що підлягає ліцензуванню і полягає в реалізації природного газу безпосередньо споживачам на підставі укладених з ними договорів. Відповідно до визначень, наведених у п. 4 глави 1 розділу І Кодексу ГРС, Оператор ГРМ суб`єкт господарювання, що на підставі ліцензії здійснює діяльність з розподілу природного газу газорозподільною системою, яка знаходиться у його власності або користуванні відповідно до законодавства, та здійснює щодо неї функції оперативно-технологічного управління. Оплата побутовим споживачем за надані послуги з газопостачання може провадитися: за квитанціями абонентської книжки постачальника; за платіжними документами, які виписуються постачальником (п. 22 розділу ІІІ Правил постачання природного газу). Згідно із п. 24 абзацу 4 розділу ІІІ Правил постачання природного газу у разі переплати сума переплати зараховується в рахунок оплати на наступний розрахунковий період або повертається на поточний рахунок споживача на його письмову вимогу протягом п`яти робочих днів після отримання такої вимоги. Відповідно до п. 23 розділу ІІ Правил постачання природного газу спірні питання між споживачем і постачальником щодо постачання природного газу, оплати послуг постачальника, відшкодування збитків тощо мають вирішуватися шляхом переговорів, а у разі недосягнення згоди - у судовому порядку. Згідно із п. 9 розділу VII Правил постачання природного газу спори між споживачем і постачальником вирішуються шляхом досудового врегулювання спорів у прозорий, справедливий і швидкий спосіб. Постачальник зобов`язаний розглянути всі скарги, отримані від споживачів, і протягом одного місяця повідомити про результати їх розгляду. Наказом Міністерства енергетики України від 08.06.2022 №198 «Про постачання природного газу побутовим споживачам», зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 14.06.2022 за №637/37973 зобов`язано ТОВ «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» здійснювати з 01.05.2022 постачання природного газу побутовим споживачам на умовах Типового договору постачання природного газу побутовим споживачам на базової річної пропозиції. Отже, з 01.05.2022 ТОВ «Черкасигаз Збут» не здійснювало постачання природного газу позивачу, відповідно, у [PERSON] не виникло зобов`язання з оплати за поставку газу перед ТОВ «Черкасигаз Збут», який фактично не отриманий позивачкою. Відтак, по особовому рахунку [PERSON] № [NUMBER] існує переплата в сумі 284 грн 04 коп, яка є безпідставно набутою ТОВ «Черкасигаз Збут». Позивач виконала вимоги законодавства щодо досудового врегулювання спору, шляхом направлення 12.06.2023 та 23.07.2023 заяв з проханням повернути зайво переплачені кошти у сумі 284 грн 04 коп, однак ні станом на день звернення до суду з даним позовом, ні станом на день вирішення справи по суті позивачці кошти не повернуто. Зобов`язання з повернення безпідставно набутого майна виникає відповідно до ст. 1212 Цивільного кодексу України за умови набуття або збереження особою майна за рахунок іншої особи, а також відсутності достатньої правової підстави для такого набуття (збереження), зокрема у разі, коли відповідні підстави згодом відпали. Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок іншої особи, в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину або інших підстав, передбачених ст. 11 ЦК України). Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Наявність певної правової підстави для набуття особою майна виключає застосування до неї положень ст. 1212 ЦК України, якщо згадана підстава продовжує існувати. Зокрема, з огляду на положення статей 11, 202, 509, 626 ЦК України достатньою підставою для набуття (збереження) майна може бути укладений між відповідними особами договір. Отож набуття однією зі сторін зобов`язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов`язання не є безпідставним. Чинний договір чи інший правочин є достатньою та належною правовою підставою набуття майна (отримання грошових коштів), що виключає можливість застосування до відповідних правовідносин положень ст. 1212 ЦК України. Водночас, сама лише наявність укладеного між сторонами договору не є достатньою підставою для віднесення до договірних будь-яких правовідносин, що виникають між цими особами. Для визнання відповідних зобов`язань між сторонами договірними необхідним є встановлення факту їх виникнення саме на підставі умов та на виконання відповідного договору. Водночас сплата однією стороною грошових коштів другій стороні поза межами платежів, передбачених договором чи договорами, зокрема переплата понад визначену в договорі (договорах) суму, не може бути визнана такою, що здійснена на підставі відповідного договору. Аналогічні висновки щодо правозастосування норм ст. 1212 ЦК України, викладені у постанові Верховного Суду від 23.01.2020 у справі № 910/3395/19, від 23.04.2019 у справі № 918/47/18, від 01.04.2019 у справі № 904/2444/18. Таким чином, на підставі викладеного вище, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, та підлягають задоволенню повністю. Щодо відшкодування моральної шкоди Вирішуючи питання про відшкодування моральної шкоди, судам необхідно враховувати роз`яснення, що містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року N 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди". Відповідно до вимог п.5 постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Крім того, при визначенні розміру моральної шкоди судам слід виходити із засад справедливості, добросовісності та розумності, а визначений розмір грошового відшкодування має бути співмірний із заподіяною шкодою. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 01.09.2020 року у справі № 216/3521/16-ц зазначено, що виходячи з положень ст.16, 23 ЦК України та змісту права на відшкодування моральної шкоди в цілому як способу засобу суб`єктивного цивільного права, компенсація моральної шкоди повинна відбуватися в будь-якому випадку її спричинення право на відшкодування моральної шкоди виникає внаслідок порушення права особи незалежно від наявності спеціальних норм цивільного законодавства. Враховуючи, що в ході судового розгляду було доведено протиправність діяння відповідача, яке виразилось у спричиненні матеріальної шкоди позивачу та відмові добровільно провести повернення коштів, враховуючи, що позивачка була вимушена докладати додаткових зусиль щодо відновлення свого порушеного права, виходячи із засад справедливості, добросовісності та розумності суд прийшов до висновку, що з відповідача слід стягнути на користь позивачки [PERSON] завдану моральну шкоду у розмірі 1000,00 грн., що відповідає критеріям розумності і справедливості, а відтак дана позовна вимога підлягає частковому задоволенню. Щодо розподілу судових витрат Відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Загальне правило розподілу судових витрат визначене в ч. 2 ст. 141 ЦПК України, а саме у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Частиною 6 цієї статті визначено, що якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" за подання до суду позовної заяви майнового характеру ставка судового збору складає: 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Згідно статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, що пов`язані з порушенням їх прав. Позивачкою подано дві позовні вимоги майнового характеру (стягнення коштів та відшкодування моральної шкоди) в розмірі 5284,04 грн. Судом позовні вимоги [PERSON] задоволено частково: в частині переплачених коштів спожитого природного газу - повністю в сумі 284,04 грн.; в частині відшкодування моральної шкоди - в сумі 1000 грн. із заявлених 5000 грн., що становить 1/5 від заявленої вимоги. Оскільки позивачка звільнена від сплати судового збору на підставі положень Закону України «Про захист прав споживачів», судовий збір підлягає стягненню з відповідача ТОВ "Черкасигаз Збут" на користь держави в розмірі 1453,44 грн. (1211,20 + (1211,20*1/5)=1211,20 + 242,24). Згідно ст. 141 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір в розмірі1453,44 грн.

Outcome: partial