Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-08 00:00:00

позивач звернулася з позовом до [PERSON] , в якому просила стягнути з останнього на її користь аліменти на утримання повнолітньої дочки [PERSON] , [INFO] , яка продовжує навчання, у розмірі 1/4 частини від усіх видів його заробітку (доходу) щомісяця, до закінчення навчання чи до досягнення двадцяти трьох років, за умови продовження навчання. В обґрунтування заявлених вимог вказала, що від шлюбу сторони мають повнолітню дочку [PERSON] , [INFO] , яка навчається у Ніжинському державному університеті імені М.Гоголя на денній формі навчання за кошти фізичних (юридичних) осіб, термін навчання до 30.06.2026. Позивач здійснює утримання дочки, а відповідач добровільно матеріальної допомоги не надає, хоча працює та є військовим пенсіонером, а тому взмозі надавати допомогу на утримання дитини. Ухвалою судді Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 26.03.2024 вказаний позов прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи постановлено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. 04.04.2024 від відповідача надійшов відзив на позовну заяву в якому позовні вимоги не визнає та просить відмовити у задоволенні позову. Зазначив, що на даний час він не має можливості сплачувати аліменти на утримання повнолітньої дитини у розмірі частки, оскільки є інвалідом 3 групи, інвалідність отримана внаслідок захворювання яке набуте за час проходження служби в ДСНС України. В наслідок захворювання він потребує постійного лікування та періодичних хірургічних втручань. На придбання ліків та оперування він витрачає майже весь заробіток. Окрім цього, він перебуває у зареєстрованому шлюбі та має на утриманні неповнолітню дитину. Посилання позивач на те, що нібито він працює не відповідають дійсності. Він не має у власності будь-яке нерухоме майно, цінності та банківські вклади. Також, у позові не надано відомостей про графік навчання дитини, оскільки якщо вона має вільний час, то має змогу підробляти та частково забезпечувати себе. Дитина немає додаткових витрат на проживання в гуртожитку, оскільки проживає за місцем реєстрації в м.Ніжині, де також знаходиться навчальний заклад, в матеріалах справи будь-які докази які б свідчили про дійсну потребу в утриманні дочки по навчанню відсутні. 19.04.2024 від позивача надійшла відповідь на відзив в якому зазначає, що їхня з відповідачем дочка навчається у Ніжинському державному університеті імені М.Гоголя за кошти фізичних (юридичних) осіб, які сплачує вона. Згідно ч.1 ст.199 СК України обов`язок утримувати повнолітню дитину виникає у зв`язку з навчанням та потребу у наданні в зв`язку з цим матеріальної допомоги, зокрема це витрати на плату за навчання за контрактом, придбання методичної літератури, харчування, одяг, витрати на купівлю канцприладдя, оплата послуг мобільного зв`язку та інтернету. Відповідач отримує пенсію, тобто має дохід, до відзиву не додано доказів витрат, пов`язаних з хворобами, на які відповідач посилається. Крім того, перебування на його утриманні малолітньої дитини не є перешкодою для утримання іншої повнолітньої дитини у зв`язку з навчанням. На даний час всі витрати щодо утримання дитини в зв`язку з навчанням несе вона самостійно, у свою чергу відповідач не надав доказів неможливості сплачувати аліменти на повнолітню дочку. Від позивача [PERSON] 09.05.2024 до суду надійшла заява про розгляд справи без її участі, поданий позов підтримала та просила його задовольнити. Від відповідача [PERSON] до суду надійшла заява від 09.05.2024 про розгляд справи без його участі, поданий відзив підтримав та просив відмовити в задоволенні позову. Суд, дослідивши наявні у справі докази, повно і всебічно з`ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що сторони є батьками [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 22.03.2006 (а.с.9). Згідно копії свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 25.08.2017 вбачається зміна прізвища позивача з « [PERSON] » на « [PERSON] » (а.с.6). Відповідно до витягу з реєстру територіальної громади про зареєстроване місце проживання особи, місце проживання [PERSON] зареєстровано за адресою: [ADDRESS] , що співпадає з адресою реєстрації матері - позивача по справі, за адресою: [ADDRESS] (а.с.2-3). [PERSON] дійсно навчається з 15.09.2022 в Ніжинському державному університеті імені М.Гоголя на денній формі навчання за кошти фізичних (юридичних) осіб, термін навчання до 30.06.2026 (а.с.8). На підтвердження понесених [PERSON] витрат на оплату навчання [PERSON] позивачем до матеріалів справи додано копії відповідних квитанцій. Відповідно до витягу з реєстру територіальної громади про зареєстроване місце проживання особи, місце проживання [PERSON] зареєстровано за адресою: [ADDRESS] . Згідно довідки виконавчого комітету Ніжинської міської ради Чернігівської області від 29.03.2024 разом з [PERSON] за вказаною адресою зареєстровані: [PERSON] - дружина, [PERSON] - син. Відповідач [PERSON] є пенсіонером 3 групи, вид пенсії: вислуга років, що підтверджується копією пенсійного посвідчення № [NUMBER] , серія [NUMBER] , виданого Пенсійним фондом України 02.08.2023. Відповідач надав довідку Пенсійного фонду України форми ОК-5 про доходи за період з 2006 по 2023 роки. Відомості у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта [PERSON] відсутні. Правовідносини щодо утримання батьками повнолітніх дочки, сина регулюються главою 16 Сімейного кодексу України (далі СК України), яка, зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (ст.ст. 199, 200, 201 СК України). При визначенні розміру аліментів мають бути враховані вартість навчання, вартість підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Відповідно до норм ст.199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання, і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Вказана норма закону розповсюджує обов`язок батьків надавати утримання повнолітнім дітям на випадки, коли дитина продовжує навчання та вимагає у зв`язку з цим матеріальної допомоги. На відміну від правовідносин щодо участі батьків у додаткових витратах на дитину до досягнення нею повноліття (ст.185 СК України), правовідносини щодо обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка передбачає, зокрема обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (ст.ст. 199, 200, 201 цього Кодексу). При визначенні розміру аліментів необхідно враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Норми цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від аліментних зобов`язань, обов`язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами. Таким чином, обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: 1) досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; 2) продовження ними навчання; 3) потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі. Висновки щодо застосування вказаних норм права також викладені у постанові Верховного Суду від 29.01.2018, у справі № 622/373/16-ц, в постанові Верховного Суду України від 24 лютого 2016 року у справі № 6-1296цс15. Отже, законодавством передбачено, що батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який би дозволив їм утримувати себе та своїх повнолітніх дітей, а тому особа має довести наявність вищевказаних фактів, які надають право стягувати аліменти на повнолітню дитину. Згідно зі ст.200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст.182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Відповідно до ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав. При встановленні потреби в утриманні повнолітньої дитини суд повинен враховувати всі джерела, що утворюють її дохід, обов`язок обох батьків з надання відповідної матеріальної допомоги та спроможність останніх її надавати; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивіль ного суду від 06.08.2018 у справі №748/2340/17 зроблено висновок щодо застосування ст.199 СК України, який полягає в тому, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: походження дитини від батьків або наявність між ними іншого юридично значущого зв`язку (усиновлення); досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повно літню дитину). При цьому, подаючи до суду позовну заяву, особа має довести наявність вищевказаних фактів, які надають право стягувати аліменти на повнолітню дочку, сина, що продовжують навчання. Згідно з положеннями ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Сімейним кодексом України передбачено принцип рівності прав та обов`язків батьків, а саме: брати участь у матеріальних витратах на утримання дитини зобов`язані обоє батьків, незалежно від того, з ким із них проживає дитина. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим із батьків. Звертаючись до суду з позовом позивач зазначила, що потребує матеріальної допомоги у зв`язку з навчанням дочки. Суд вважає, що дочка позивача, навчаючись на денній формі навчання, має право на утримання від батька на період навчання, так як не працює і потребує коштів на придбання одягу, підручників, продуктів харчування, проходження лікування, тощо, а відповідач має змогу надавати матеріальну допомогу дочці. При визначені розміру аліментів, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, суд враховує доводи відповідача, зокрема, перебування на утриманні малолітньої дитини, наявності у відповідача інвалідності та хвороби, яка потребує лікування, періодичного обстеження, консультацій лікарів, реабілітації, що тягне за собою значні фінансові витрати. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч.1 ст.2 ЦПК України). Відповідно до ст.89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Згідно п.п. 1, 2, 3 ч.1 ст.264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Враховуючи, рівність прав та обов`язків батьків щодо утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання і потребує у зв`язку з цим утримання, те, що відповідач є працездатною особою, законом встановлено його обов`язок надавати матеріальну підтримку повнолітньому сину, оскільки останній продовжує навчання, у зв`язку з чим потребує матеріальної допомоги батька. Позивачем не доведено, що відповідач має змогу сплачувати аліменти в розмірі 1/4 частки від його доходів, в зв`язку з цим, виходячи з принципів розумності та справедливості та враховуючи майновий стан відповідача, суд дійшов висновку, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з врахуванням положень ч.5 ст.183 СК України в розмірі 1/8 частки доходів відповідача щомісячно. Відповідно до ст.ст. 192, 201 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду, не є сталим і може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. На підставі п.3 ст.5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються позивачі за подання позовів про стягнення аліментів. Відповідно до ч.6 ст.141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Згідно вимог ст.141 ЦПК України, з відповідача необхідно стягнути судовий збір в сумі 1211 грн 20 коп. на користь держави.

Outcome: partial