Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-22 00:00:00

20.03.2024 позивач звернулась до суду з вказаною позовною заявою, в обґрунтування позову зазначено, що 13.09.2009 між сторонами укладено шлюб у Хамимітському Королівстві Йорданія. У подальшому сторони повернулись до України та мешкали у м. Донецьку, у 2016 році переїхали до м. Харкова та зареєструвались як внутрішньо переміщені особи. У вересні 2019 року, внаслідок різних поглядів на життя та сім`ю, непомірного захоплення відповідача азартними іграми та самоусунення від участі у сімейних справах, вирішили розлучитись та фактично розстались, почали мешкати окремо. Протягом п`яти років подружні стосунки між позивачем та відповідачем припинені. У шлюбі сторони мають дітей: неповнолітнього [PERSON] - [PERSON] , [INFO] та повнолітні: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Сім`я фактично перестала існувати, ще задовго до звернення до суду, тому позивач наполягає на розірванні шлюбу. У зв`язку з чим позивач просить розірвати шлюб. 20.03.2024 протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями вказану справу передано в провадження судді Семіряд І.В. На виконання вимог ч. 6 ст. 187 ЦПК України Судом було витребувано відповідну інформацію щодо місця реєстрації відповідача з Єдиного державного демографічного реєстру, з відповіді №502645 від 21.03.2024 вбачається, що за параметрами «Аль- Корді Мохаммад Атіє» особу не знайдено. З відповіді Головного управління ДМС України в Харківській області від 29.03.2024 вбачається, що [PERSON] не значиться зареєстрованим на території Харківської області. З наданих позивачем документів вбачається, що [PERSON] має посвідку на постійне проживання на території України (посвідка серія [NUMBER] ). Окрім того, [PERSON] отримав РНОКПП [NUMBER] . Довідкою від 29.06.2016 №6326017689 про взятті на облік внутрішньо переміщеної особи підтверджується, що відповідач взятий на облік як ВПО за адресою [ADDRESS] . 01.04.2024 ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова відкрито спрощене провадження у справі, призначено судове засідання. Від позивача надійшла заява про розгляд справи за її відсутності та відсутності позивача, не заперечувала проти ухвалення заочного рішення. Відповідач у судове засідання не з`явився, про день та час слухання справи повідомлений своєчасно та належним чином, про причини неявки суд не сповістив. Суд вважає, що підстав для відкладення розгляду справи немає, оскільки наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення рішення, адже основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні учасників справи, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін, на підставі наявних у справі письмових доказів, та за згодою позивача ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що не суперечить положенням ст.280 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи вважає, позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено та з матеріалів справи вбачається те, що між [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб 13.09.2009 бюро міста Джараш Управління РАЦС та паспортного столу Міністерства внутрішніх справ Хашимітського Королівства Йорданія, що підтверджується свідоцтвом про шлюб № [NUMBER] від 20.10.2017, актовий запис №362/ від 13.09.2009, реєстраційни номер консульської легалізації №572/410 від 11.07.2010. Сторони мають дітей: неповнолітнього [PERSON] , [INFO] та повнолітні: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . [PERSON] має посвідку на постійне проживання на території України (посвідка серія [NUMBER] ). Окрім того, [PERSON] отримав РНОКПП [NUMBER] . Довідкою від 29.06.2016 №6326017689 про взятті на облік внутрішньо переміщеної особи підтверджується, що відповідач взятий на облік як ВПО за адресою [ADDRESS] . Пунктом 2 частини першої\~статті 1 ЗУ «Про міжнародне приватне право» визначено, що іноземний елемент\~ознака, яка характеризує приватноправові відносини, що регулюються цим Законом, та виявляється в одній або кількох з таких форм, зокрема, хоча б один учасник правовідносин є громадянином України, який проживає за межами України, іноземцем, особою без громадянства або іноземною юридичною особою. Відповідно до пункту 3 частини першої\~статті 2 ЗУ «Про міжнародне приватне право»\~цей Закон застосовується до таких питань, що виникають у сфері приватноправових відносин з іноземним елементом, зокрема, підсудність судам України справ з іноземним елементом. Визначаючи підсудність справи судам України, необхідно керуватися загальними правилами, визначеними у\~статті 76 ЗУ «Про міжнародне приватне право». Зокрема, відповідно до пункту 2 частини першої\~1 ЗУ «Про міжнародне приватне право» встановлені підстави визначення підсудності справ судам України, зокрема, суди можуть приймати до свого провадження і розглядати будь-які справи з іноземним елементом у таких випадках, якщо на території України відповідач у справі має місце проживання або місцезнаходження, або рухоме чи нерухоме майно, на яке можна накласти стягнення, або знаходиться філія або представництво іноземної юридичної особи\~відповідача. Позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом (частина перша\~статті 27 ЦПК України). Визначаючи матеріальне право якої держави підлягає застосуванню національним судом під час вирішення спору про розірвання шлюбу з іноземним елементом, суди мають керуватися правилами статей\~60,\~63 ЗУ «Про міжнародне приватне право». Припинення шлюбу та правові наслідки припинення шлюбу визначаються правом, яке діє на цей час щодо правових наслідків шлюбу (стаття 63 ЗУ «Про міжнародне приватне право»). Згідно зі\~статтею 60 ЗУ «Про міжнародне приватне право» правові наслідки шлюбу визначаються спільним особистим законом подружжя, а за його відсутності\~правом держави, у якій подружжя мало останнє спільне місце проживання, за умови, що хоча б один з подружжя все ще має місце проживання у цій державі, а за відсутності такого\~правом, з яким обидва з подружжя мають найбільш тісний зв`язок іншим чином. Подружжя, яке не має спільного особистого закону, може обрати право, що буде застосовуватися до правових наслідків шлюбу, якщо подружжя не має спільного місця проживання або якщо особистий закон жодного з них не збігається з правом держави їхнього спільного місця проживання. Вибір права згідно з частиною другою цієї статті обмежений лише правом особистого закону одного з подружжя без застосування частини другої\~статті 16 цього Закону. Угода про вибір права припиняється, якщо особистий закон подружжя стає спільним. Аналіз положень\~статті 60 ЗУ «Про міжнародне приватне право» дає підстави дійти висновку, що законодавець України визначив чотири колізійні прив`язки у визначенні закону, яким має керуватися подружжя під час вирішення питання про припинення шлюбу, зокрема:1) спільний особистий закон подружжя (lex patrie); 2) закон спільного місця проживання подружжя, за умови, що один з подружжя продовжує проживати у цій державі (lex domicilii); 3) право держави, з яким обидва з подружжя мають найбільш тісний зв`язок іншим чином (proper law); 4) закон, обраний подружжям. Під час визначення матеріального права, що підлягає застосуванню, суд чи інший орган керується тлумаченням норм і понять відповідно до права України, якщо інше не передбачено законом. Якщо норми і поняття, що потребують правової кваліфікації, не відомі праву України або відомі під іншою назвою або з іншим змістом і не можуть бути визначені шляхом тлумачення правом України, то при їх правовій кваліфікації також враховується право іноземної держави (стаття 7 ЗУ «Про міжнародне приватне право»). В судовому засіданні було встановлено та підтверджується матеріалами справи, що постійним місцем проживання позивача є [ADDRESS] , останнім відомим місцем проживанням відповідача також [ADDRESS] . Отже, суд приходить до висновку, що при вирішенні даного спору слід застосувати законодавство України. Окрім того, між Україною та Йорданським Хамимітським Королівством Йорданія Законом\~№ 861-IX від 02.09.2020 ратифіковано договір про взаємну правову допомогу у цивільних справах (для України набрав чинності 14.05.2021). За правилами\~ч.\~1,2\~ст.\~1\~вказаного договору\~громадяни будь-якої\~зі Сторін\~мають право\~на такий\~самий правовий\~захист на\~території іншої\~Сторони відповідно\~до її\~законодавства щодо\~своїх прав\~та інтересів,\~як і\~громадяни цієї\~Сторони. Громадяни будь-якої зі Сторін на території іншої Сторони відповідно до її законодавства мають право на доступ до судів та інших компетентних органів для подачі позовів та захисту своїх прав та інтересів щодо цивільних справ на тих самих умовах, як і громадяни цієї Сторони. Статтею 5\~Договору визначено,\~що на\~підставі цього\~Договору Сторони\~надають одна\~одній найширші\~заходи взаємної\~правової допомоги\~у цивільних\~і комерційних\~справах,\~включаючи визнання\~та виконання\~судових рішень\~у таких\~справах,\~а також\~вироки у\~кримінальних справах\~в частині\~цивільного позову\~про відшкодування\~шкоди відповідно\~до їх\~внутрішнього законодавства. Допомога\~відповідно до\~цього Договору\~включає,\~але не\~обмежується: a)\~врученням судових\~викликів та\~інших судових\~документів; b)\~одержанням доказів; c)\~опитуванням осіб; d)\~одержанням інформації\~та документів; e) наданням будь-якої іншої правової допомоги у цивільних справах, яка не заборонена законодавством Сторін. Згідно зі ст. 14 Договору сторони взаємно визнають та виконують рішення, що набрали законної сили і підлягають виконанню, у цивільних та комерційних справах, а також вироки у кримінальних справах в частині цивільного позову про відшкодування шкоди відповідно до внутрішнього законодавства запитуваної Сторони. Статтею 60 ЗУ «Про міжнародне приватне право»\~визначено, що правові наслідки шлюбу визначаються спільним особистим законом подружжя, а за його відсутності - правом держави, у якій подружжя мало останнє спільне місце проживання, за умови, що хоча б один з подружжя все ще має місце проживання у цій державі, а за відсутності такого - правом, з яким обидва з подружжя мають найбільш тісний зв`язок іншим чином. Подружжя, яке не має спільного особистого закону, може обрати право, що буде застосовуватися до правових наслідків шлюбу, якщо подружжя не має спільного місця проживання або якщо особистий закон жодного з них не збігається з правом держави їхнього спільного місця проживання. Вибір права згідно з частиною другою цієї статті обмежений лише правом особистого закону одного з подружжя без застосування частини другої статті 16 ЗУ «Про міжнародне приватне право»\~. Угода про вибір права припиняється, якщо особистий закон подружжя стає спільним. Згідно ст. 61 ЗУ «Про міжнародне приватне право»\~ подружжя може обрати для регулювання майнових наслідків шлюбу право особистого закону одного з подружжя або право держави, у якій один з них має звичайне місце перебування, або, стосовно до нерухомого майна, право держави, у якій це майно знаходиться. Право, вибране згідно з частиною першою цієї статті, припиняє застосовуватися або змінюється за згодою сторін у разі зміни особистого закону або звичайного місця перебування того з подружжя, до особистого закону або звичайного місця перебування якого було прив`язане обране право. Нове право застосовується до правових відносин з моменту укладення шлюбу, якщо інше письмово не встановлено подружжям. У разі відсутності вибору права подружжям майнові наслідки шлюбу визначаються правом, яке застосовується до правових наслідків шлюбу. Відповідно до 67-3 ЗУ «Про міжнародне приватне право»\~ зобов`язання щодо утримання, які виникають між подружжям, колишнім подружжям, особами, шлюб між якими є недійсним, жінкою і чоловіком, які проживають однією сім`єю без реєстрації шлюбу, регулюються правом держави останнього спільного місця проживання сторін зобов`язання або іншим правом, яке має більш тісний зв`язок зі шлюбом, якщо одна зі сторін зобов`язання заперечує проти застосування до зобов`язання права, визначеного відповідно до частини першої статті 67 цього Закону. Згідно ч.2\~ст.104 СК України\~шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Відповідно до приписів ст.112 СК України, при розгляді справ про розірвання шлюбу, суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що позивач наполягає на розірванні шлюбу, оскільки подальше спільне життя неможливе. Фактичні шлюбні відносини між сторонами припинені, спільне господарство не ведеться, почуття любові, поваги та взаєморозуміння між подружжям втрачені, тому примирення сторін неможливе, так як позивач посилаються на неможливість поновлення шлюбних відносин. Згідно ч. 3\~ст. 105 СК України\~шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до\~статті 110 цього Кодексу. Відповідно до\~статті 113 СК України\~особа має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. При реєстрації шлюбу прізвище сторонами не змінювалось. Таким чином, оцінюючи наведені докази, суд приходить до висновку про можливість розірвати шлюб між сторонами. На підставі викладеного, ст. 75,76,104, 105, 110-114 СК України і

Outcome: approved