Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-12 00:00:00

У грудні 2023 року адвокат Ульянова Ю.А. звернулась в інтересах [PERSON] до суду з позовом, зміненим у ході судового розгляду, до\~ [PERSON] про визнання права власності на частку квартири, відповідно до якого просить визнати за [PERSON] право власності на 1\\2 частку квартири [ADDRESS] . Позов обґрунтовує тим, що сторони 05 липня 2003 року зареєстрували шлюб. 05 листопада 2004 року подружжя в особі [PERSON] укладено з ВАТ «Кременчуцький домобудівельний комбінат» договір на будівництво житла в порядку пайової участі №12/13. Предметом договору є участь пайовика в будівництві 9 ти поверхового житлового будинку [ADDRESS] . Пайовик зобов`язується внести 100 відсотків суми пайового внеску грошовими коштами на рахунок будівельного комбінату за 3 кімнатну квартиру [ADDRESS] загальною площею 66,7 кв.м. із розрахунку 1380 грн. за 1 кв.м., загальна сума за договором становить 92046 грн. Сума коштів за квартиру сторонами сплачена, будинок побудований. Рішенням виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області № 1023 від 18 листопада 2004 року затверджено акт розподілу квартири у житловому будинку та видано [PERSON] свідоцтво про право власності на спірне нерухоме майно . 14 червня 2007 року внесено зміни до Державного реєстру прав на нерухоме майно в частині прізвища відповідача. Влітку 2005 року і до лютого 2022 року сім`я [PERSON] проживала у квартирі [ADDRESS] , а з березня 2022 року відповідач з сином [PERSON] виїхала та проживає у Чехії. Дружина повідомила щодо бажання продати нерухомість і запропонувала позивачу забрати речі з її квартири. З огляду на викладене, враховуючи відсутність можливості добровільного вирішення спору, [PERSON] вимушений звернутись до суду за захистом своїх прав. Ухвалою Автозаводського районного суду м Кременчука від 05.12.2023 заяву [PERSON] задоволено. Накладено арешт на квартиру [ADDRESS] . Ухвалою судді від 26.12.2023 відкрито загальне позовне провадження у справі. 12.02.2024 року представником відповідача [PERSON] - адвокатом Оловятенко О.О. подано відзив на позов. Просить відмовити у задоволенні позову за безпідставністю та необґрунтованістю. Наголошує, що квартира набута відповідачем внаслідок приватизації та є особистою приватною власністю [PERSON] , про що зазначив і позивач у поданій суду заяві про забезпечення позову. В обґрунтування заяви [PERSON] стверджував, що квартира набута внаслідок приватизації та має намір її оскаржити. Стверджує, що відповідач проживає у квартирі з 25.06.2020, що підтверджується даними реєстрації місця проживання. Станом на час приватизації [PERSON] спірної квартири, відповідач [PERSON] був зареєстрований у [ADDRESS] та мав право на приватизацію вказаного житла, яке в 2023 року приватизувала колишня дружина [PERSON] . Договір про будівництво житла в порядку пайової участі № 12\\13 від 05.11.2004 року містить ряд протиріч, а саме в частині невірного написання імені відповідача, у п 1.1. зазначений інший об`єкт нерухомості нетотожний предмету спору, п 4.1.1. договору визначений строк виконання зобов`язання, який сплив до моменту укладення договору, додатків передбачених п 4.5. договору позивач не надає, отже є неналежним доказом. Натомість зі свідоцтва про право власності вбачається що [PERSON] приватизувала спірну квартиру на підставі рішення про затвердження акту прийняття на підставі розпорядження міського голови про затвердження акту розподілу квартир у жилому будинку №339-р від 16.06.2005. 23.02.2024 представником позивача [PERSON] адвокатом Ульяновою Ю.А. подана заява про зміну предмету позову та визнання за [PERSON] права власності на 1/2 частку квартири [ADDRESS] . Ухвалою суду від 27..02.2024 клопотання адвоката Ульянової Ю.А. задоволено, витребувано докази. Ухвалою суду від 28.03.2024 закрито підготовче провадження у справі. Викликано в судове засідання свідків: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Протокольною ухвалою від 13.05.2024 року клопотання адвоката Оловятенко О.О. про виклик свідків на підставі ч. 2 ст. 222 ЦПК України залишено без розгляду. . У судовому засіданні представник позивача [PERSON] - адвокат Ульянова Ю.А. позов підтримує та просить його задовольнити. Представник відповідача [PERSON] адвокат Оловятенко О.О. просить відмовити у позові за безпідставністю, підтримує доводи відзиву. Суд, вислухавши пояснення представників сторін, показання свідків, дослідивши матеріали справи та надані сторонами докази на підтвердження обґрунтованості заявлених вимог та заперечень, установив наступне. Судом установлено, що [PERSON] та [PERSON] перебувають у зареєстрованому щлюбі з 05 липня 2003 року. Відповідно до свідоцтва про право власності [NUMBER] , виданого Управлінням житлово- комунального господарства виконкому Кременчуцької міської ради під час шлюбу з [PERSON] на ім`я [PERSON] 09.09.2005 зареєстровано квартиру [ADDRESS] . Підстава рішення виконкому Кременчуцької міської ради Полтавської області №1023 від 18.11.2004 року про затвердження акту прийняття розпорядження міського голови про затвердження акту розподілу квартир у житловому будинку (а.с. 49, 34). Рішенням №1023 від 18.11.2004 «Про затвердження акту державної технічної комісії про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкту в м Кременчуці» затверджено акт державної технічної комісії від 12.11.2004 року про прийняття в експлуатацію 9 - ти поверхового житлового будинку [ADDRESS] . За листом ВАТ Кременчуцький домобудівний комбінат та у зв`язку з введенням в експлуатацію житлового будинку [ADDRESS] сформовано списки фізичних та юридичних осіб, приймавших участь в будівництві ж\\б №4-4А квартал 284 м. Кременчуці на умовах пайової участі серед яких п. 9 [PERSON] квартира №117 площа 66,8/40,9 на підставі яких підготовлено розпорядження про затвердження акту розподілу житла (а.с. 111-112). Розпорядженням виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області від 16.06.2005 за №339-Р «Про затвердження акту розподілу квартир в жилому будинку [ADDRESS] » у зв`язку з тим, що житловий будинок [ADDRESS] будувався за різні форми фінансування і учасниками були як фізичні так і юридичні особи, крім іншого, п. 1 затверджено акт розподілу квартир в будинку [ADDRESS] . За актом розподілу та закріплення квартир [ADDRESS] за організаціями, установами та фізичними особами [PERSON] отримала 1 квартиру за№ [NUMBER] , яка складається з 3 кімнат житловою площею 40,9 кв.м. Згідно із частиною 1ст.4\~ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ст. ст.\~57,\~60 СК України\~встановлюють загальні принципи нормативно-правового регулювання відносин подружжя щодо належного їм майна, згідно з якими майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Майно, набуте кожним з подружжя до шлюбу, є особистою приватною власністю кожного з них. Спільною сумісною власністю подружжя є нажите ними в період шлюбу рухоме і нерухоме майно, яке може бути об`єктом права приватної власності. При цьому не мають значення підстави, на яких майно придбане: куплене, одержане в результаті обміну чи у вигляді винагороди за працю. Не має значення також і те, на чиє ім`я виданий правовстановлюючий документ на майно (постанова Верховного Суду колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 02 вересня 2020 року у цивільній справі №318/1863/17). За загальним правилом застосування презумпції спільності майна подружжя, згідно зі\~статтею 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, і позивач не зобов`язаний доводити належність набутого за час шлюбу майна до майна подружжя. Презумпція спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу, може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Така правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.11.2018 у справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18) та в постановах Верховного Суду від 29.01.2021 у справі № 161/14048/19 (провадження № 61-13103св20) та від 12.02.2020 у справі № 725/1776/18 (провадження № 61-7911св19). Як роз`яснено в пунктах 23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті60,69 СК України, частина третя статті 368\~ЦК України) відповідно до частин другої, третьої статті 325\~ЦК України можуть\~бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто; речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть якщо вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя; кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, що належала особі, а також як відшкодування завданої їй моральної шкоди; страхові суми, одержані за обов`язковим або добровільним особистим страхуванням, якщо страхові внески сплачувалися за рахунок коштів, що були особистою власністю кожного з них. На спростування презумпції спільного майна подружжя, [PERSON] посилається на те, що спірна квартира була набута нею в процесі приватизації та в силу статті 57 СК України є особистою приватною власністю. Однак, таке твердження суд до уваги не приймає, оскільки воно спростовується матеріалами справи та наданими суду доказами. Відповідно до договору на будівництво житла в порядку пайової участі №12/13 від 05.11.2004 року ( а.с 33, 29) предметом цього договору є участь пайовичка у будівництві 9 ти поверхового житлового будинку [ADDRESS] зобов`язується внести суму пайового внеску грошовими коштами на розрахунковий рахунок замовника за 3-х кімнатну квартиру [ADDRESS] загальною площею 66,7 кв.м. (п. 1.1., 1.2). Вказаний договір суд вважає належним доказом, незважаючи на ряд описок про які слушно у судовому засіданні наголошував адвокат Оловятенко О.О., оскільки він містить інформацію про номер квартири [ADDRESS] , підписаний [PERSON] з огляду на досліджені у судовому засіданні рішення, розпорядження, акт розподілу, списки є достовірним. Саме на виконання договору (п.3) замовник передав пайовику документи на оформлення права власності на житло загальною площею 66,7 м.кв. однієї трьохкімнатної квартири [ADDRESS] . Допитані у судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] , кожен окремо, показали суду що проживають у будинку [ADDRESS] та є сусідами сім`ї [PERSON] засвідчили суду, що [PERSON] проживає у квартирі [ADDRESS] із сім`єю з 2005 року. Повідомили суд, що отримали квартири як відоме житло, яке надано сім`ї військо службовців. Для віднесення спільного житла до особистої приватної власності [PERSON] , не має значення факт реєстрації позивача до 2020 року за іншою адресою, відомості щодо реєстрації за колишньою дружиною нерухомості та підстави звернення до суду із заявою про забезпечення позову за встановлених судом обставин набуття подружжям нерухомості внаслідок пайової участі у будівництві спірної нерухомості. Частиною першою статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким чином, даючи оцінку, доводам та показанням у судовому засіданні\~\~ представника відповідача, на які вона посилається, спростовуючи презумпцію спільності права власності подружжя на спірне нерухоме майно та, з урахуванням встановлених обставин і доказів, які підтверджують спільність набутого під час шлюбу майна, суд дійшов висновку про відсутність підстав вважати, що вказане нерухоме майно є особистою приватною власністю\~\~ [PERSON] . У частині другій статті 89\~ЦПК України встановлено, що жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Відповідно до частини першої статті 76\~ЦПК України доказами\~є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77\~ЦПК України). Згідно із положеннями частини третьої статті 12 та частини першої статті 81ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи, і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. З матеріалів справи вбачається та судом встановлено, що спірне майно, а саме: квартира [ADDRESS] , сторонами була придбана за час перебування у шлюбі, а відтак, таке майно є спільною сумісною власністю подружжя, де частки чоловіка та дружини є рівними, що повністю узгоджується з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною у постанові від 21.11.2018 у справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18). Таким чином, враховуючи фактичні обставини, які мають значення для вирішення спору по суті, на підставі аналізу норм цивільного та сімейного законодавства щодо поділу спільного майна подружжя, їх тлумачення Конституційним Судом України та практикою Верховного Суду України щодо їх застосування, заявлені позивачем вимоги щодо поділу спільно майна подружжя, яке є нерухомим, шляхом визнання права власності на частину квартири є обґрунтованими. Судові витрати необхідно розподілити згідно ст. 143 ЦПК України.

Outcome: approved