Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-16 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом, в якому просить суд стягнути з відповідача на її користь суму боргу за договором позики від 22.05.2018 року у розмірі 5120 Євро, що в гривневому еквіваленті становить 216 824 грн 32 коп., та понесені нею судові витрати. Свої позовні вимоги представник позивача обґрунтовує тим, що [INFO] помер батько позивачки [PERSON] - [PERSON] . Після смерті батька позивачки залишилося спадкове майно, яке складається в т.ч. з коштів, за борговими розписками від 22.05.2018 року та від 24.11.2019 року на загальну суму 5120 євро, що складає 216 961,38 грн. Відповідно до ч. 1 ст.1219 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно статті 1261 Цивільного кодексу України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив та батьки. У відповідності до статей 1268-1270 Цивільного кодексу України позивачка є спадкоємцем після смерті [PERSON] , що підтверджується довідкою приватного нотаріуса Мовчана А.С. від 07.08.2023 року. 22.05.2018 між батьком позивачки, [PERSON] , та [PERSON] - відповідачкою, був укладений усний договір позики, оформлений письмовою розпискою (розписками), в результаті якої [PERSON] передав [PERSON] (т.м. 095 46 30 431) загальну грошову суму 5120 євро. З цього часу [PERSON] періодично брала у борг певні грошові суми, про що зазначалося в розписці. 03.02.2022 [PERSON] востаннє взяла позику від батька. Повертати борг [PERSON] не збирається, так як на численні звернення позивача з листопада 2022 р. по сьогоднішній день вона ніяк не реагує, борг не повертає. Позивачка зверталася з письмовою претензією до неї, яку направила на її адресу 30.05.2023, а також із заявою до поліції 01.06.2023, проте жодного позитивного результату це не дало, відповідачка борг не віддає. Відповідачка [PERSON] відмовляється повертати грошові кошти, отримані від [PERSON] . Станом на 03.02.2022 сума боргу становить 5120 євро. Хоча відповідачка визнає цей борг перед позивачкою та зобов`язується його сплатити, що посвідчується перепискою по телефону та телефонними розмовами, записи яких наявні. Статтею 545 ЦК України визначено, що прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов`язання. У цьому разі настає прострочення кредитора. Отже, наявність оригіналу боргових розписок у позивача без зазначення на ній про повернення оспорюваних сум, свідчить про те, що боргове зобов`язання не виконане. 30.05.2023 року та 04.04.2024 року позивач надіслав відповідачці листом Вимогу про повернення грошових коштів в розмірі: 5120 євро. Після закінчення тридцятиденного терміну, із врахуванням триденного терміну поштового пересилання (згідно п. 15 Наказу Міністерства зв`язку України № 115 від 05.08.1994 р. «Про нормативи та основні контрольні строки у поштовому зв`язку), а саме: з 09.03.2015 року (з врахуванням перенесення останнього дня строку через те, що припадає на вихідний) відповідач вважається таким, що порушив зобов`язання повернути борг в установлений ч. 2 п. 1 ст. 1049 ЦК України строк. Несплата відповідачем суми боргу протягом тридцятиденного терміну з моменту пред`явлення вимоги (про що зазначено вище), є простроченням виконання грошового зобов`язання. Згідно 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Отже, оскільки звернення до відповідачки про повернення суми боргу виявились безрезультатними, тому позивачка вимушена звернутись до суду за захистом порушеного права. Позивачкою вживалися заходи досудового врегулювання спору. Але це не дало жодного позитивного результату. Хоча відповідачка заборгованість визнає але кошти до цього часу так і не повернула. Сторони в судове засідання надали заяви про розгляд справи без їх участі, просили про задоволення позову. Відповідач зазначила, що позовні вимоги визнає повністю, відзив подавати не буде. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовна заява обґрунтована, ґрунтується на законі та підлягає задоволенню. Відповідно до ч.ч. 3, 4\~ст. 200 ЦПК України\~за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207\~цього Кодексу. Ст. 206 ЦПК України\~визначено, що позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. В даному випадку визнання позову відповідачем не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Обставини, викладені у позовній заяві, повністю підтверджуються наданими суду документами. Згідно зі ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, та право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ч. 1 ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. За змістом статей 525, 526 ЦК України зобов`язання мають виконуватися належним чином згідно з умовами договору та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається. Згідно ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. З матеріалів справи вбачається, що 22.05.2018 між батьком позивачки, [PERSON] , та [PERSON] було укладено договір позики, відповідно до умов якого відповідачка отримала в борг кошти в загальному розмірі 5120 Євро, що підтверджується борговими розписками. Отже, розписки [PERSON] містять умови отримання позичальником від позикодавця в борг визначеної грошової суми, а тому є документом, що підтверджує боргове зобов`язання. [INFO] в м. Первомайськ Миколаївської області помер [PERSON] , про що відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Первомайську первомайського району Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) видане свідоцтво про смерть серії [NUMBER] від 04 жовтня 2022 року та зроблений відповідний актовий запис № 909. Згідно копії свідоцтва про народження, [INFO] народилася [PERSON] , батьками якої записані [PERSON] та [PERSON] . Як вбачається зі свідоцтва про шлюб, копія якого міститься в матеріалах справи, 19.11.1991р., між [PERSON] та [PERSON] , зареєстровано шлюб. Після реєстрації шлюбу позивач змінила своє прізвище « [PERSON] » на прізвище чоловіка « [PERSON] ». Тобто, враховуючи вищевикладене, позивач є рідною донькою спадкодавця. Згідно довідки від 07.08.2023р., виданої приватним нотаріусом Первомайського районного нотаріального округу Миколаївської області, за матеріалами спадкової справи № 122/2022 після смерті [PERSON] , до складу спадкоємців, які при йняли спадщину входить [PERSON] . Згідно ст. 1217 ЦК України спадкування\~здійснюється\~за заповітом\~або за законом. Відповідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. В силу ст. 1261 ЦК України позивач, як донька спадкодавця, є спадкоємцем першої черги. Згідно ч. 5 ст. 1268 ЦК незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Отже, такий спадкоємець може захищати свої порушені права володіння та користування спадковим майном відповідно до глави 29 ЦК України (Захист права власності). Частиною 1 ст. 1049 ЦК України, передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. За своєю суттю розписка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передачі грошової суми позичальнику (ВП ВС справа № 464/3790/16-ц від 16.01.2019 року). Відповідач кошти не повернула і сума боргу становить 5120 євро, що в гривневому еквіваленті становить 216 824 грн 32 коп. Доказів виконання своїх зобов`язань по поверненню вищезазначеної грошової суми, передбачених ст. 545 ЦК України відповідачкою не надано, тому суд приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення з неї боргу за розписками від 22.05.2018 року та від 24.11.2019 року у розмірі 5120 євро, що в гривневому еквіваленті становить 216 824 грн 32 коп. підлягають задоволенню. Також на підставі ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідачки на користь позивача понесені та документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 2168,82 грн.

Outcome: approved