Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-14 00:00:00

Позивач\~ [PERSON] звернувся в суд у власних інтересах та в інтересах неповнолітньої дочки [PERSON] з позовом до відповідача [PERSON] про усунення перешкод у користуванні квартирою. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що відповідач [PERSON] є його колишньою дружиною, шлюб між ними розірвано на підставі рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 29 лютого 2016 року. В період перебування у зареєстрованому шлюбі на підставі договору купівлі-продажу від 31 січня 2012 року вони спільно придбали трикімнатну квартиру, що розташована за адресою: [ADDRESS] . Право власності на вказану квартиру зареєстровано за відповідачем. На той час він працював далекобійником, заробляв кошти для сім`ї, а відповідач доглядала їхніх трьох малолітніх дітей. Позивач вказує, що придбання квартири, а також всі ремонтні роботи в цій квартирі здійснено фактично за його кошти. Однак, його часта відсутність вдома призвело до того, що дружина вирішила розірвати шлюб та наразі бажає проживати у спірній квартирі з іншим чоловіком. Реалізовуючи такий намір, відповідач виселила та зняла з реєстрації місця проживання старшу дочку [PERSON] , яка наразі винаймає квартиру. Крім того, у відповідача виникають конфлікти з сином [PERSON] , який також постійно не проживає у спірній квартирі, оскільки навчається і працює у м. Львові. Починаючи з травня 2022 року, відповідач систематично вчиняє домашнє насильство відносно нього та дітей, що підтверджується відповідними рішеннями суду. Ситуація продовжує погіршуватись, а тому наразі їхня дочка [PERSON] , 2011 року народження, проживає разом з ним у найманій квартирі. Позивач повідомляє, що [PERSON] побила дочку [PERSON] , дитина боїться матір і хоче проживати лише з ним. З усіх чотирьох дітей з відповідачкою залишився проживати лише син [PERSON] , 2016 року народження. Відповідач чинить йому перешкоди в користуванні спірною квартирою, заявляє, що вона є єдиним власником цієї квартири. У квітні 2023 року відповідач змінила у квартирі замок вхідних дверей, позбавивши його та дітей можливості доступу до житла. Позивач додає, що він є співвласником квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS] , а тому неправомірні дії відповідача порушують його законні права власника, що зумовлює необхідність звернення до суду з цим позовом. На підставі наведеного позивач просить усунути перешкоди у користуванні квартирою, що розташована за адресою: [ADDRESS] , шляхом вселення його [PERSON] та малолітньої [PERSON] , 2011 року народження. Ухвалою судді від 06 липня 2023 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. 11 серпня 2023 року від представника відповідача адвоката Татарин В. М. на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву. Заперечуючи вимоги позову, сторона відповідача зазначає, що наразі в провадженні Луцького міськрайонного суду Волинської області перебуває справа щодо поділу майна подружжя [PERSON] . Сторона відповідача визнає, що спірна квартира придбана у шлюбі, однак право приватної власності на цю квартиру зареєстровано за відповідачем [PERSON] на підставі ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Крім того, вказана квартира є єдиним житлом відповідача. Між сторонами склались конфліктні стосунки, які супроводжуються вчиненням домашнього насилля, а тому вони не можуть жити спільно. Так, за 2022 рік було здійснено 11 викликів поліції щодо конфліктів у цій сім`ї. Позивач шляхом омани, увійшовши в довіру до [PERSON] вселився у спірну квартиру. У період тимчасового проживання сторін в цій квартирі відповідач серед ночі приходив в кімнату відповідача з різного роду домаганнями, які були некомфортними відповідачу. Позивач зареєстрований за іншою адресою та не має зареєстрованого права власності на спірну квартиру. [PERSON] налаштував дітей проти матері. Неодноразово старші діти викликали поліцію та надавали недостовірні відомості з метою притягнення матері до адмінвідповідальності за домашнє насильство. Старший син сторін [PERSON] вчинив фізичне насильство щодо відповідача, з приводу чого наразі розслідується кримінальне провадження. Відповідач категорично заперечує побиття дочки [PERSON] . Також представник відповідача зазначає про відсутність перешкод в користуванні спірною квартирою для дочки [PERSON] , яка добровільно залишила це помешкання і проживає разом з батьком. Якщо [PERSON] виявить бажання надалі проживати разом з матір`ю, то жодних перешкод відповідач чинити не буде. Однак, позивач не має будь-яких прав користування квартирою, оскільки він зареєстрований за іншою адресою та має на праві власності інше нерухоме майно. На підставі наведеного представник відповідача просить в задоволенні позову відмовити. Ухвалою суду, постановленою без виходу до нарадчої кімнати та занесеною секретарем судового засідання до протоколу підготовчого засідання від 27 лютого 2024 року, закінчено підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду. Ухвалою суду, постановленою без виходу до нарадчої кімнати та занесеною секретарем судового засідання до протоколу підготовчого засідання від 15 травня 2024 року відновлено підготовче провадження з метою вирішення клопотання сторони відповідача про зупинення провадження у справі. Ухвалою суду від 15 травня 2024 року відмовлено в задоволенні клопотання про зупинення провадження у цій справі. Ухвалою суду, постановленою без виходу до нарадчої кімнати та занесеною секретарем судового засідання до протоколу підготовчого засідання від 15 травня 2024 року, закінчено підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду. Представник позивача адвокат Басалик В. Ф. у судовому засіданні позовні вимоги підтримала з підстав, які наведені в позовній заяві, просила позов задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача адвокат Стретович І. С. у судовому засіданні позов заперечила з підстав, які зазначені у відзиві на позовну заяву, просить в задоволенні позову відмовити повністю. Представник третьої\~особи Виконавчого комітету Луцької міської ради як органу опіки та піклування [PERSON] у судовому засіданні пояснив, що вважає недоцільним вселення малолітньої [PERSON] до спірної квартири, оскільки між матір`ю та дитиною склались конфліктні стосунки, а тому їх спільне проживання може нашкодити інтересам дитини. Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши та оцінивши представлені в справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення з таких підстав. Відповідно до ч.1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч.3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд установив, що [PERSON] та [PERSON] перебували в шлюбі з 23 квітня 1996 року, рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 29 лютого 2016 року шлюб між ними розірвано (а. с. 6). Також установлено, що сторони є батьками чотирьох дітей, в тому числі двох неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] (а. с. 7, 8). На час вирішення справи судом [PERSON] проживає разом з батьком, а [PERSON] разом з матір`ю. Копією свідоцтва про право власності на нерухоме майно підтверджується, що 19 грудня 2013 року за [PERSON] зареєстровано право приватної власності на квартиру, що розташована за адресою: [ADDRESS] (а. с. 15). Сторони визнають та підтверджують, що вищевказана квартира придбана [PERSON] та [PERSON] у шлюбі та є об`єктом спільної сумісної власності подружжя. Наведене також підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, які свідчать, що в провадженні Луцького міськрайонного суду Волинської області є справа за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ майна подружжя (справа № 161/13413/23). У цій справі [PERSON] серед іншого просить суд визнати квартиру, що розташована за адресою: [ADDRESS] , об`єктом права спільної сумісної власності. Матеріалами справи підтверджується, що між колишнім подружжям [PERSON] і [PERSON] склалися триваючі неприязні, конфліктні стосунки, що супроводжується вчиненням домашнього насилля. Так, згідно постанови Луцького міськрайонного суду Волинської області від 15 лютого 2023 року [PERSON] визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП. Згідно з вказаною постановою [PERSON] притягнуто до відповідальності за вчинення домашнього насильства психологічного характеру відносно дітей. Також установлено, що відносно відповідача застосовувались термінові заборонні приписи (а. с. 19-27). Також суд ураховує, що постановою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 22 червня 2022 року [PERSON] також притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення домашнього насильства відносно [PERSON] . Майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя (стаття 60 СК України). Тлумачення статті 60 СК України свідчить, що законом встановлено презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована, й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 11 жовтня 2023 року у справі № 756/8056/19 (провадження № 14-94цс21)). За загальним правилом застосування презумпції спільності майна подружжя, згідно зі статтею 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, і позивач не зобов`язаний доводити належність набутого за час шлюбу майна до майна подружжя. Презумпція спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу, може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 11 квітня 2019 року в справі № 339/116/16-ц (провадження № 61-15462св18)). Таким чином, суд установив, що позивач [PERSON] є співвласником квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS] . Під час судового розгляду справи встановлено та не заперечується стороною відповідача, що [PERSON] і малолітня [PERSON] не проживають у спірній квартирі, відповідач чинить [PERSON] перешкоди у користуванні квартирою через їх неприязні відносини. Враховуючи, що квартира за адресою: [ADDRESS] перебуває у власності сторін, то позивач має право безперешкодно володіти, користуватися та розпоряджатися своєю часткою цієї квартири як її співвласник, тому обраний ним спосіб судового захисту в частині вселення до спірної квартири не суперечить законодавству і може бути застосований судом. Суд ураховує, що між сторонами склались тривалі неприязні стосунки та факти вчинення домашнього насилля у цій сім`ї, однак, оцінюючи ситуацію загалом, беручи до уваги пояснення сторін, їх представників та наявні у справі докази, суд не вбачає підстав для однозначного висновку про те, що позивач або відповідач є лише кривдником чи жертвою домашнього насильства, оскільки кожна сторона надала документальні підтвердження вчинення домашнього насильства і позивачем і відповідачем. А тому, вирішуючи питання доцільності вселення позивача у спірну квартиру, суд виходить із законодавчо встановленої рівності прав сторін як співвласників житла та не вбачає підстав для застосування до відповідача у спірних правовідносинах захисту як до жертви домашнього насильства. Разом з тим суд вважає доцільним застерегти сторін щодо неприпустимості повторних актів домашнього насильства чи іншої неправомірної поведінки, якими б незначними не були окремі епізоди, адже така їхня поведінка може негативно впливати на фізичний та психологічний стан їхніх дітей, які прямо чи опосередковано теж стають жертвами домашнього насильства. Суд закликає сторін діяти правомірно та добросовісно з неухильним та пріоритетним дотриманням прав дітей. Суд відхиляє відповідні аргументи сторони відповідача та зазначає, що наявність у позивача іншого житла, а також факт його реєстрації місця проживання за іншою адресою не мають правового значення для вирішення цього спору, оскільки на зміст права власності (володіння, користування та розпорядження своїм майном) не впливає місце проживання власника та місцезнаходження майна. Суд ураховує позицію сторони відповідача про те, що [PERSON] не заперечує щодо вселення у спірну квартиру дочки [PERSON] . Визначившись з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які їх регулюють, дослідивши наявні у справі докази в їх сукупності та взаємозв`язку, суд дійшов висновку про задоволення позову. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України у зв`язку із висновком суду про задоволенням вимог позову, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1073,60 гривень.

Outcome: approved