Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-19 00:00:00

До Жовтневого районного суду м. Запоріжжя надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] , третя особа [PERSON] про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання. Свої вимоги обґрунтовує тим, що між [PERSON] та відповідачем [PERSON] 11.06.2005 було укладено шлюб. 6.11.2007 року шлюб між сторонами розірвано. У шлюбі у сторін по справі народилася спільна дитина - [PERSON] , [INFO] . На цей час [PERSON] навчається на першому семестрі Академії фінансів і бізнесу «Вістула» на контрактній основі, денній формі навчання за спеціальністю - Економіка. Закінчує навчання 30.09.2026. Вартість навчання згідно з умовами договору про надання освітніх послуг складає 1450 євро на рік(станом на 14.02.2024 року офіційний курс гривні що в іноземній валюті НБУ 1 євро-41,1212 грн., що складає 59 625,74 грн.) Син позивачки проживає з нею і перебуває на повному її утриманні, на період навчання вимушений проживати у м.Варшава, Республіка Польша, що призводить на додаткові витрати на проживання. Син немає змоги влаштуватись на роботу, щоб самостійно себе утримувати і оплачувати витрати для продовження навчання, харчування, проживання , придбання одягу, оплачувати щоденний проїзд з дому до місця навчання та в зворотньому напрямку та інші витрати , пов`язані з навчанням, в зв`язку з чим потребує матеріальної допомоги. Позивачка не має змоги самостійно утримувати сина, оскільки не працює, а коштів які утримує, як вимушений переселенець недостатньо, інших видів доходів немає. Прохає суд стягнути з відповідача на її користь на утримання повнолітнього сина [PERSON] аліменти у розмірі частки з усіх видів його заробітку(доходу) щомісячно, починаючи з дня подачі позову до закінчення ним навчання однак не довше , ніж до досягнення ним 23 року. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 28.02.2024 року відкрито спрощене позовне провадження, у якій роз`яснено відповідачу, право подати заяву із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та відзив на позов протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі. 6.03.2024 року від відповідача надійшов відзив на позов, в якому прохав суд відмовити у задоволенні позову, обґрунтовуючи тим, що позивачка та її син проживають у різних країнах, [PERSON] є неналежним позивачем у даній справі, з позовом має право лише звернутися його син. Позивачка фактично не надає матеріальну допомогу синові, який навчається за кордоном, т.я. сума коштів на навчання , а це 59 625,74 грн.за рік є значно більшою, ніж та соціальна допомога, яка надається вимушеним переселенцям. Таким чином , в своїй позовній заяві Позивачка вводить суд та учасників процесу в оману, т.я. даних коштів явно недостатньо не тільки навчати дитину за кордоном, але явно не вистачає, щоб утримувати себе. В той же час, у нього в м.Енергодарі на тимчасово окупованій території залишилася його мати [PERSON] , [INFO] , яка залишилася без будь-якої допомоги зі сторони рідних. В 2023 році їй зробили операцію, і для того щоб їй допомогти, він переказував на її картку кошти для лікування. Однак у разі продовження сплати аліментів його мати буде поставлена на грань фізичного виживання , т.я. допомогти буде не в змозі./а.с.41-48/. 1.04.2024 року від позивачки надійшла відповідь на відзив, в якому прохала суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі./а.с.59-65/. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з повідомленням сторін. Позивач, [PERSON] , у судове засідання не з`явилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, на позовних вимогах наполягає. Відповідач, [PERSON] , у судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності. Третя особа, [PERSON] у судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, прохав суд задовольнити позов у повному обсязі. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до частин 1 і 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27.02.1991 року в редакції від 20.11.2014 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею 180 СК України визначено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а у випадках, передбачених ст. 198, 199 цього Кодексу, батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, до досягнення ними двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Частиною першою статті 199 СК України передбачено, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 серпня 2018 року у справі № 748/2340/17 зроблено висновок щодо застосування статті 199 СК України, який полягає в тому, що «обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: походження дитини від батьків або наявність між ними іншого юридично значущого зв`язку (усиновлення); досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину)». Згідно ч.1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Згідно зі статтею 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Відповідно до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Тож стягнення із батьків аліментів на утримання повнолітніх дочки, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, є одним із механізмів забезпечення реалізації особою права на освіту, який узгоджується із соціальною спрямованістю держави та моральними засадами суспільства. Обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення ними повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18 років, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Так, Верховний Суд у постанові від 17 квітня 2019 року у справі № 644/3610/16 (провадження № 61-12782св18) дійшов висновку про те, що Сімейним Кодексом України передбачено принцип рівності прав та обов`язків батьків, брати участь у матеріальних витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким із них проживає дитина. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим із батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Також при визначенні розміру аліментів мають бути враховані вартість навчання, вартість підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. У постанові від 16 лютого 2022 року у справі № 381/2423/20 (провадження № 61-17937св21) Верховний Суд виснував, що стягнення аліментів на дитину, яка продовжує навчання, є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, потрібних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років. На відміну від правовідносин щодо участі батьків у додаткових витратах на дитину (стаття 185 СК України), правовідносини щодо обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 цього Кодексу). Обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття, існує незалежно від форми навчання. При визначенні розміру аліментів потрібно враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Приписи цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від аліментних зобов`язань, обов`язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами. Так, при визначенні розміру аліментів, необхідно врахувати матеріальне становище платника аліментів, а також те, що обов`язок утримання дитини на належному рівні законодавцем покладається у рівному обсязі на батьків, а також те, що дитина, яка продовжує навчання, безсумнівно потребує принаймні мінімальних витрат на власне утримання. При встановленні потреби в утриманні повнолітньої дитини суд повинен враховувати всі джерела, що утворюють її дохід, обов`язок обох батьків із надання відповідної матеріальної допомоги та спроможність останніх її надавати. Згідно ч.ч.1,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, батьками [PERSON] [INFO] є [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] (а.с.3). Згідно свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 25 липня 2015 року, [PERSON] зареєструвала шлюб з [PERSON] , змінила прізвище на « [PERSON] ». [PERSON] є студентом та навчається на першому семестрі Академії фінансів і бізнесу «Вістула» на контрактній основі, денній формі навчання за спеціальністю -Економіка. Закінчує навчання 30.09.2026. Вартість навчання згідно з умовами договору про надання освітніх послуг складає 1450 євро на рік/а.с.13-18/. Забезпечення його утримання на належному рівні законодавцем покладається у рівному обсязі на батьків - матері [PERSON] та батька [PERSON] (ст. 180 СК України). Згідно із ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Визначаючи розмір аліментів, що підлягає стягненню з відповідача, суд враховує, що [PERSON] навчається у навчальному закладі, є студентом денної форми навчання, є повнолітнім, потребує матеріальної допомоги. Відповідач надав до суду відзив , в якому заперечував проти задоволення позовних вимог позивач, але при цьому, не надав доказів щодо наявності інших осіб на його утриманні, даних щодо наявності вад зі станом здоров`я та необхідності здійснення значних витрат. Матеріали справи не містить об`єктивних даних щодо неможливості відповідача сплачувати аліменти на утримання повнолітнього сина до закінчення навчання у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно. Матеріалами підтверджено, що відповідач є працевлаштованим, працездатним і має можливість сплачувати аліменти на утримання повнолітнього сина (а.с. 76). Позивачкою надано докази на підтвердження факту навчання сина та витрат пов`язаних із навчанням (а.с.12-17). Встановлено, що [PERSON] з досягненням повноліття продовжує навчання і не має змоги працевлаштуватися, відповідач у добровільному порядку матеріальної допомоги на утримання сина не надає. Таким чином, [PERSON] не працевлаштований та не має власного заробітку, навчається на денній формі навчання та потребує матеріальної допомоги. Суд вважає необгрунтованими посилання відповідача на те, що його мати після операції потребує допомоги, а тому він не має матеріальної змоги сплачувати аліменти у заявленому позивачкою розмірі. Так, дійсно матеріалами справи встановлено, що мати відповідача перебувала на лікуванні/а.с.44-45/ , проте даний факт не свідчить про неможливість [PERSON] сплачувати аліменти на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання. Щодо тверджень відповідача, що позивачка та її син проживають у різних країнах, [PERSON] є неналежним позивачем у даній справі, з позовом має право лише звернутися його син. За змістом ч.3 ст. 199 СК України, право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів мають самі дочка, син, які продовжують навчання, а також той з батьків, з яким вони проживають. Відповідно до матеріалів справи [PERSON] та її син [PERSON] мають зареєстроване місце проживання: [ADDRESS] ./а.с.22,27/. Згідно ст.199 ч. 3 СК України позивачка мала право звернутися до суду з даним позовом. Враховуючи, що обов`язок утримувати дітей покладається рівною мірою на обох батьків, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення витрат на навчання, а також виходячи з вимоги розумності і справедливості, суд вважає за можливе стягнути з [PERSON] , [INFO] РНОКПП [NUMBER] на користь [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , на утримання повнолітнього сина [PERSON] , [INFO] аліменти у розмірі 1/4 частки з усіх видів його заробітку(доходів )щомісячно, починаючи з дати звернення до суду на період навчання, але не більше ніж до досягнення 23-річного віку. Судові витрати підлягають розподілу відповідно до ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved