Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-09 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. В позовній заяві зазначила, що 18 листопада 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бригідою Володимиром Олександровичем вчинено виконавчий напис №39822 про стягнення з неї на користь ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» заборгованості в розмірі 34952,45 грн. Вказаний виконавчий напис вчинено всупереч вимогам закону: за договором, який не посвідчений нотаріально, без перевірки безспірності заборгованості, без надання нотаріусу необхідних документів та поза межами трирічного строку позовної давності. Крім того, у позивача не виникало жодних правовідносин з відповідачем. Наявність боргу перед відповідачем позивач заперечує. Тому позивач просила суд визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис №39822 від 18 листопада 2021 року, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бригідою Володимиром Олександровичем про стягнення з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» заборгованості в розмірі 34952,45 грн. Також просила стягнути з відповідача на її користь понесені нею судові витрати. Ухвалою судді Київського районного суду м. Полтави від 27 березня 2024 року у даній справі відкрито провадження, вирішено справу розглянути за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Цією ж ухвалою витребувано у приватного виконавця виконавчого округу Полтавської області Деркач І.В. докази, а саме: належним чином завірену копію виконавчого напису нотаріуса № НРР 074006 від 18 листопада 2021 року: копії інших документів, наданих стягувачем разом з заявою про відкриття виконавчого провадження. Також ухвалою суду від 27 березня 2024 року задоволено заяву позивача [PERSON] про забезпечення її позову до подання позовної заяви до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Зупинено стягнення за виконавчим написом № НРР 074006 від 18 листопада 2021 року, вчиненим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бригідою Володимиром Олександровичем про стягнення з [PERSON] на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Європейська агенція з повернення боргів» заборгованості у\~розмірі 35\~301,45\~грн.\~-\~до набрання\~законної сили\~рішенням за\~результатами розгляду\~цивільної справи\~№ 552/1808/24\~ за\~позовом [PERSON] до\~товариства з\~обмеженою відповідальністю\~«Фінансова Компанія\~«Європейська агенція\~з повернення\~боргів» про\~визнання виконавчого\~напису таким,\~що не\~підлягає виконанню. Відповідач ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» подав відзив на позов, у якому проти позовних вимог заперечив. Зазначив, що детально ознайомившись із позовною заявою позивача до ТОВ «ФК «ЄАПБ», відповідач вважає її безпідставною, необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню. 10 серпня 2018р. між Товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Центр фінансових рішень" (далі по тексту ТОВ "ФК"ЦФР") та Позивачем було укладено Кредитний договір № 6662927667 (далі по тексту Кредитний договір). 30.07.2020 між ТОВ "ФК "ЦФР" та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено Договір відступлення прав вимоги № 20200730 (далі по тексту Договір відступлення прав вимоги), у відповідності до умов якого правонаступником усіх прав та обов`язків ТОВ "ФК "ЦФР" є ТОВ «ФК «ЄАПБ», в тому числі і за Кредитним договором № 6662927667 від 10 серпня 2018 р. 18.11.2021 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бригідою Володимиром Олександровичем вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 39822, щодо стягнення з позивача на користь ТОВ «ФК «ЄАПБ» заборгованості в розмірі 35301,45 грн. Таким чином, твердження позивача, що вона не має фінансових зобов`язань перед ТОВ «ФК «ЄАПБ», оскільки нею (ним) не укладались цивільно правові угоди з відповідачем, є хибними, надуманими та необґрунтованими, тому що заміна кредитора у зобов`язанні прямо передбачена законодавством, не впливає на характер, обсяг і порядок виконання позивачем своїх обов`язків, не погіршує становище позивача, не зачіпає її інтересів та здійснюється без її на те згоди. Для вчинення виконавчого напису нотаріусу було подано всі необхідні документи, в тому числі ті, які підтверджують безспірність заборгованості позивача. Нотаріусом при вчиненні нотаріального напису було додержано всіх вимог чинного законодавства. Як вбачається зі змісту виконавчого напису, вчиненого 18.11.2021 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бригідою Володимиром Олександровичем, зареєстрованого за № 39822, правонаступником усіх прав та обов`язків Кредитора є ТОВ «ФК «ЄАПБ» на підставі Договору № 20200730 відступлення прав вимоги від 30.07.2020, тобто строк для звернення до нотаріуса для вчинення виконавчого напису перебуває у межах трирічного терміну починаючи із 30.07.2020, а отже твердження позивача є помилковим щодо пропуску строку для вчинення виконавчого напису. Тому в задоволенні позовних вимог просив відмовити. Крім того, посилаючись на те, що витрати позивача на професійну правничу допомогу на суму 10000,00 грн. є не співмірними зі складністю цієї справи, не відповідають критерію реальності таких витрат та розумності їхнього розміру, просив відмовити в їх стягненні. Треті особи - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Бригіда Володимир Олександрович та приватний виконавець Виконавчого округу Полтавської області Деркач Ірина Володимирівна письмових пояснень щодо позову суду не подали. Інші пояснення, заяви та клопотання від учасників справи, які належним чином повідомлені про розгляд справи судом, не надходили. Суд, дослідивши та оцінивши докази у справі в їх сукупності, приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що 18 листопада 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бригідою В.О. вчинено виконавчий напис за реєстровим номером №39822, відповідно до якого запропоновано звернути стягнення з громадянина України, якою є [PERSON] , яка є боржником за кредитним договором №6662927667 від 10 серпня 2018 року, укладеним з Товариством з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія «Центр фінансових рішень», правонаступником прав та обов`язків якого на підставі договору про відступлення прав вимоги №20200730 від 30 липня 2020 року є з Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів». Зазначено, що строк платежу за кредитним договором настав. Боржником допущено прострочення платежів. Стягнення заборгованості проводиться за період з 30 липня 2020 року по 04 листопада 2021 року. Сума заборгованості складає 34951,45 грн., в тому числі: Заборгованість за основною сумою боргу 10028,80 грн. Заборгованість за річними відсотками 1,89 грн., Заборгованість за платою за управляння кредитом/ за щомісячними відсотками 19520,76 грн., Заборгованість за пенею 5400,00 грн. За вчинення виконавчого напису зі стягувача нотаріусом одержано 350 грн., які підлягають стягненню з боржника на користь стягувача. Загальна сума, що підлягає стягненню 35301,45 грн. Відповідно до\~статті 18 ЦК України\~нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого\~самоврядування встановлюється\~Законом України «Про нотаріат»\~та іншими актами законодавства України (частина перша\~статті 39 Закону України «Про нотаріат»). Таким актом є, зокрема Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений\~наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5\~(далі - Порядок вчинення нотаріальних дій). Статтею 88 Закону України «Про нотаріат»\~визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї\~статті Закону\~нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. У постанові Верховного Суду України від 05 липня 2017 року в справі № 6-887цс17 зроблено висновок, що «вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Захист прав боржника в процесі вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається в спосіб, передбачений підпунктом 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку, - шляхом надіслання іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Натомість нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною, стягувачем, і не зобов`язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності». Відповідно до частини четвертої\~статті 263 ЦПК України\~при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 02 липня 2019 року у справі № 916/3006/17 (провадження № 12-278гс18) зроблено висновок, що «вирішуючи спір про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей\~87,\~88 Закону України «Про нотаріат»\~у такому спорі суд повинен перевірити доводи сторін у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість узагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Інформація про наявність у суді іншого позову стягувача до боржника чи боржника до стягувача сама по собі не є доказом недотримання умови щодо безспірності заборгованості. Якщо порушення Порядку вчинення нотаріальних дій, допущені нотаріусом при вчиненні виконавчого напису, не свідчать про недотримання умов вчинення виконавчого напису, передбачених\~статтею 88 Закону України «Про нотаріат», та не призвели до порушення гарантованих законом прав боржника або стягувача, вони не можуть слугувати підставою для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню». Отже, вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Захист прав боржника у процесі вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається у спосіб, передбачений підпунктом 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій, - шляхом надіслання іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Натомість нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною, стягувачем, і не зобов`язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно з відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З урахуванням приписів статей\~15,\~16,\~18 ЦК України, статей\~50,\~87,\~88 Закону України «Про нотаріат»\~захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури його вчинення, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами у повному обсязі чи в їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Вирішуючи спір про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Водночас порушення нотаріусом порядку вчинення виконавчого напису є самостійною і достатньою підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Відповідно до підпункту 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінний від іпотекодавця. Повідомлення вважається надісланим, якщо він є відмінним, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв`язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу. Наведена норма спрямована на фактичне повідомлення боржника, аби надати йому можливість усунути порушення, і цим запобігти стягненню на кошти боржника. Тому повідомлення боржника слід вважати здійсненим належним чином за умови, що він одержав або мав одержати повідомлення, але не одержав його з власної вини. Доказом належного здійснення повідомлення може бути, зокрема, повідомлення про вручення поштового відправлення з описом вкладення. Такий висновок зроблено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 23 червня 2020 року у справі № 645/1979/15-ц (провадження № 14-706цс19). Відповідно до вимог\~статті 12 ЦПК України\~цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (статі\~76,\~77 ЦПК України). Згідно вимог\~статті 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Положення вищезазначених процесуальних норм передбачають, що під час розгляду справ у порядку цивільного судочинства обов`язок доказування покладається як на позивача, так і на відповідача. Дослідивши та надавши оцінку поданим сторонами доказам, суд дійшов висновку, що виконавчий напис був вчинений з порушенням вимог чинного законодавства, зокрема, за відсутності документів, що підтверджували б безспірність заборгованості. Як вбачається зі змісту договору №6662927667 від 10 серпня 2018 року, укладеного ТОВ Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» та [PERSON] , строк кредитування, а відповідно і строк дії договору, становить 31 календарний день, тобто до 08 вересня 2018 року. Таким чином перебіг строку позовної давності розпочався з 10 вересня 2018 року. Тому вчинення нотаріусом 18 листопада 2021 року виконавчого напису відбулося поза межами строку позовної давності, який сплинув 10 вересня 2021 року, що суперечить приписам ст. 88 Закону України «Про нотаріат». Відповідно до\~ч.1,\~3,\~4\~ст.\~12\~ЦПК України\~цивільне судочинство\~здійснюється на\~засадах змагальності\~сторін. Кожна\~сторона повинна\~довести обставини,\~які мають\~значення для\~справи і\~на які\~вона посилається\~як на\~підставу своїх\~вимог або\~заперечень,\~крім випадків,\~встановлених цим\~Кодексом.\~ Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. На час розгляду справи суду не надані докази того, що ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» набуло право вимоги за вказаним вище договором до [PERSON] , зокрема договору про відступлення права вимоги. Крім того, суду не надано доказів того, що нотаріусу відповідачем було надано документи, що свідчать про безспірність його вимог. Таким чином відповідачем не спростовано посилання позивача на те, що нотаріусу не були надані необхідні документи, що свідчать про безспірність заборгованості за договором. Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року, визнано незаконною та нечинною\~Постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів»\~в тому числі в такій частині: «п. 2. Змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів: «Доповнити перелік після розділу "Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту: «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин 2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості». Зобов`язано Кабінет Міністрів України опублікувати резолютивну частину постанови суду про визнання незаконною та нечинною\~Постанови Кабінету Міністрів України №662 від 26.11.2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів»\~в частині, у виданні, в якому її було офіційно оприлюднено, після набрання постановою законної сили. Питання застосування вказаних норм вже було предметом розгляду Великої Палати Верховного Суду, яка за результатами розгляду сформувала свою правову позицію. Так, Постановою Великої Палати Верховного Суду від 20 червня 2018 року у справі № 826/20084/14 (провадження № 11-174ас18) відмовлено в задоволенні заяви Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року. При цьому зазначено, що відповідно до пункту 1 Переліку (в редакції на момент вчинення виконавчого напису) «Нотаріально посвідчені договори, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно», для одержання виконавчого напису подаються: а)\~оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів);\~б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. У вказаній постанові Велика Палата зазначила, що надана нотаріусу анкета-заява позичальника не посвідчена нотаріально, не містить умов щодо збільшення кредитного ліміту на картковому рахунку позичальника, умов та порядку нарахування відсотків, відповідальності за порушення зобов`язань, а отже не могла бути тим договором, за яким стягнення заборгованості могло бути проведено у безспірному порядку шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису. Оскільки договір №6662927667 від 10 серпня 2018 року, укладений ТОВ Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» та [PERSON] також не посвідчений нотаріально, він не є договором, за яким стягнення заборгованості могло бути проведено у безспірному порядку шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису. Таким чином, вирішуючи справу на підставі наявних доказів, суд приходить до висновку, що виконавчий напис нотаріусом вчинено договором, що не є нотаріально посвідченим, за вимогами, які не є безспірними, та поза трирічним строком позовної давності, позивачем не підтверджено належним чином його право вимоги до [PERSON] . Тому наявні підстави для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Відповідно до вимог ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно ч.2 ст.141 ЦПК України інші судові\~витрати,\~пов`язані з\~розглядом справи,\~покладаються:\~ у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Судові витрати позивача складаються з витрат на оплату судового збору за розгляд справи судом та за розгляд заяви про забезпечення позову у загальному розмірі 1816,70 грн. та витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 10000 грн. Оскільки суд прийшов до висновку про необхідність позов задовольнити, понесені позивачем документально підтверджені витрати зі сплати судового збору у розмірі 1816,70 грн. підлягають до стягнення з відповідача на користь позивача. Щодо вимоги позивача про стягнення витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 10000 грн., суд виходить з наступного. Відповідно до ч. 2\~ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Частиною 3\~ст. 137 ЦПК України\~визначено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. При цьому, в постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 року у справі № 826/1216/16 визначено, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі\~ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Враховуючи предмет судового розгляду, сталість судової практики у подібній категорії справ, суд не вважає обґрунтованим включення до розрахунку вартості правової допомоги пункту про попереднє опрацювання матеріалів протягом чотирьох годин, а також формування правової позиції та консультування щодо необхідності отримання додаткових матеріалів протягом двох годин. Дана справа є справою незначної складності. Судова практика в такій категорії є сталою. Тому, суд погоджується з доводами відповідача щодо не співмірності витрат позивача на правничу допомогу зі складністю цієї справи, та не відповідності їх розміру критерію розумності. На підставі наведеного, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 6000 грн. на відшкодування вартості одержаної правової допомоги. Всього з відповідача на користь позивача необхідно стягнути 7816,70 грн. на відшкодування понесених нею судових витрат (1816,70 грн. + 6000 грн.). На підставі викладеного,

Outcome: approved