Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-22 00:00:00

У грудні 2023 року адвокат Ларичев Валерій Вікторович в інтересах [PERSON] звернувся до Дарницького районного суду міста Києва з позовом до [PERSON] про відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 148 294,14 грн та моральної шкоди в розмірі 30 000,00 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач є власником квартири за адресою: [ADDRESS] , у якій у ніч на 09 лютого 2023 року відбулося залиття через лопнутий шланг подачі холодної води, який був під`єднаний до пральної машини у квартирі [ADDRESS] на другому поверсі цього будинку, власником якої є [PERSON] , що підтверджується Актом огляду квартири від 10 лютого 2023 року, складеним комісією у складі голови правління Мазюк Л.М. , сантехніка Карпова О.В. та власника квартири [ADDRESS] [PERSON] . Згідно з висновком за результатами проведення будівельно-технічної експертизи № 656/09-2023 від 19 вересня 2023 року розмір матеріальної шкоди, завданої внаслідок залиття квартири, становить 148 294,14 грн., які позивач просить стягнути з відповідача. Крім цього, позивач просить стягнути відшкодування завданої моральної шкоди, розмір якого оцінює у 30 000 грн. Згідно із протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08 грудня 2023 року заяву було передано для розгляду судді Якусику О.В. Ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 20 грудня 2023 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 753/22521/23, призначено справу до розгляду по суті в порядку спрощеного позовного провадження з викликом учасників справи. 14 березня 2024 року представник відповідача - адвокат Белінський В.А. подав відзив на позовну заяву, в якому заперечував проти задоволення позовних вимог, посилаючись на те, що згідно з договором купівлі-продажу позивач придбав квартиру [ADDRESS] 22 березня 2013 року, у зв`язку з чим речове право на неї підлягає реєстрації у відповідному Державному реєстрі. Згідно з додатками до позовної заяви відповідний витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно з підтвердженням реєстрації за позивачем речового права на цю квартиру не надано, а отже право власності на це нерухоме майно позивач не підтвердив, в силу чого не підтвердив порушення його цивільного права та його процесуальну правосуб`єктність при поданні позовної заяви. Представник відповідача вказує, що позивач не надав жодного доказу, яким би підтверджувався факт затоплення квартири внаслідок пориву шлангу подачі води до пральної машинки, а одночасний огляд квартири [ADDRESS] цього ж будинку, як і огляд шлангу не здійснювався. Згідно з позицією представника відповідача позивач не довів належними, допустимими й достатніми доказами відповідальність відповідача за завдання позивачу збитків унаслідок протікання води. При цьому, як констатується у самому акті - значний обсяг води у квартирі [ADDRESS] спостерігався у місці розташування стояка, а тому при поданні позовної заяви позивач не встановив причини протікання води та відповідно вину у цьому відповідача. Щодо наданого позивачем висновку експерта від 19 вересня 2023 року № 656/09-2023, адвокат ставить під сумнів кваліфікаційні вимоги експерта, яким складено висновок, оскільки комісією при Міністерстві юстиції України від 19 липня 2023 року № 3 його притягнуто до дисциплінарної відповідальності, застосовано дисциплінарне стягнення у виді тимчасового зупинення дії свідоцтва про присвоєння кваліфікації судового експерта строком на 1 (один) місяць, а відтак просив призначити проведення у рамках справи повторної експертизи. Також зазначає, що відповідно до висновку експерта на його вирішенні перебувало лише питання визначення розміру завданої матеріальної шкоди об`єкту унаслідок його залиття, хоча при цьому не розглядалось й не вирішувалось питання визначення переліку таких пошкоджень об`єкта, що виникли внаслідок залиття, хоча таке питання перебуває у компетенції розгляду такої експертизи відповідно Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень та Науково-методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженої наказом Мінюсту України від 09 жовтня 1998 року № 53/5. Зазначене, як і сукупно нездійснення експертом виклику іншої сторони при проведенні експертизи, на думку представника відповідача додатково ставить під сумнів результат проведення експертизи. При цьому, зважаючи на відсутність обумовленої попередньо рецензії (на експертний висновок), подання якого як доказу відповідач вважає необхідним для повного й об`єктивного розгляду справи, просив продовжити процесуальний строк для подання доповнень до відзиву на позовну заяву та належних доказів. Також адвокат відповідача зазначає про ненадання будь-яких доказів на підтвердження вини відповідача у завданні майнової, а відтак і моральної шкоди, наявності причинно-наслідкового зв`язку між діями відповідача та завданням шкоди, а також вказує, що позивачем не зазначено, в чому виразились душевні страждання, завдані у зв`язку зі знищенням/пошкодженням майна, натомість вказано лише у загальних фразах й без підтвердження їх належними й достатніми доказами. Заявлений до відшкодування розмір моральної шкоди також ніяким чином не вмотивований і його не підтверджено жодним висновком чи розрахунком. 14 березня 2024 року адвокат Белінський В.А. також подав клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, в якому просив відмовити у стягненні витрат на правову допомогу. У судовому засіданні 01 квітня 2024 року ухвалою суду, занесеною до протоколу судового засідання, продовжено відповідачу строк на подання відзиву на 30 днів. Суд, розглянувши у судовому засіданні 23 травня 2024 року клопотання відповідача про призначення судової експертизи, вважає, що воно не підлягає задоволенню з огляду на таке. Я передбачено частинами 1, 2 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Як визначено частиною 1 ст. 103 ЦПК України суд призначає експертизу у справі за сукупності таких умов: 1) для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо; 2) сторонами (стороною) не надані відповідні висновки експертів із цих самих питань або висновки експертів викликають сумніви щодо їх правильності. Клопотання про проведення повторної судової експертизи відповідач мотивує тим, що має сумнів щодо кваліфікації експерта, висновок є неповним, оскільки експертом не розглядалось й не вирішувалось питання визначення переліку пошкоджень об`єкта, що виникли внаслідок залиття, експерт не викликав іншу сторону при проведенні експертизи. Оцінюючи вказані доводи відповідача, суд виходить з того, що станом на дату проведення огляду об`єкта та складання висновку судовий експерт [PERSON] мав повноваження на проведення експертного дослідження, оскільки закінчився строк накладеного на нього дисциплінарного стягнення, власним підписом підтвердив, що обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок та відмову без поважних причин від виконання покладених на нього обов`язків, висновок містить вказівку, що він підготовлений для подання до суду. Як слідує зі змісту висновку, на розгляд експерта позивач надав, зокрема акт огляду квартири від 10 лютого 2023 року, висновок містить з`ясований за результатами візуально-інструментального обстеження об`єкта перелік і опис пошкоджень об`єкта, що виникли внаслідок залиття (стор. 8 - 17 висновку), та зазначення, що наявні пошкодження конструктивних елементів та їх оздоблювальних покриттів можна класифікувати як такі, що могли утворитися внаслідок залиття рідиною. Наведеним спростовуються доводи представника відповідача, що експертом не розглядалось й не вирішувалось питання визначення переліку пошкоджень об`єкта, що виникли внаслідок залиття. Щодо посилань відповідача на відсутність іншої сторони при проведенні експертизи, суд зауважує, що відповідно до п. 3.9. Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 08 жовтня 1998 року № 53/5, виклик учасників процесу або інших осіб під час огляду об`єкта за його місцезнаходженням здійснюється в разі потреби. Не містять вимог щодо обов`язкової участі іншої сторони під час проведення оцінки і Національні стандарти № 1 «Загальні засади оцінки майна і майнових прав» та № 2 «Оцінка нерухомого майна», якими керувався експерт під час проведення будівельно-технічної експертизи. Суд при цьому зауважує, що особи, які мають заінтересованість у неупередженому критичному розгляді оцінки майна, можуть вимагати проведення рецензування звіту про оцінку майна (акта оцінки майна). За змістом статті 4 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» рецензування звіту полягає в їх критичному розгляді та наданні висновків щодо їх повноти, правильності виконання та відповідності застосованих процедур оцінки майна вимогам нормативно-правових актів з оцінки майна, в порядку, визначеному цим Законом та нормативно-правовими актами з оцінки майна. Суд за клопотанням представника відповідача продовжив процесуальний строк на подання відзиву задля забезпечення відповідачу можливості провести рецензування висновку чи проведення власної оцінки вартості завданих збитків, однак відповідач не надав суду такої рецензії, як і не провів власну оцінку розміру збитків, завданих залиттям квартири позивача. Суд при цьому враховує, що за змістом ст. 103 ЦПК України підставою проведення судової експертизи є те, що надані стороною висновки експертів викликають сумніви щодо їх правильності. Беручи до уваги недоведеність відповідачем того, що наданий позивачем висновок експерта є неповним, неясним або неправильним, а також те, що відповідач не був позбавлений можливості самостійно звернутись до експертної установи для складання свого висновку, суд відмовляє у задоволенні клопотання відповідача про проведення повторної експертизи. Суд також зауважує, що призначення судової експертизи як процесуальна дія суду, яка у будь-якому випадку збільшує строк розгляду справи, що, відповідно, може мати наслідком порушення прав і охоронюваних законом інтересів учасників справи, а тому у кожному разі має бути обґрунтованим. Необґрунтоване призначення судової експертизи має наслідком безпідставне збільшення строку розгляду справи, тобто вихід за межі розумного строку розгляду справи, що суперечитиме статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до частини 1 якої кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши письмові докази, оцінивши докази кожен окремо та в їх сукупності, повно, об`єктивно та всебічно з`ясувавши обставини справи, суд дійшов таких висновків. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] , що підтверджується договором купівлі-продажу квартири від 22 березня 2013 року. Відповідач [PERSON] , як слідує з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме мано, є власником розташованої поверхом вище квартири [ADDRESS] у тому ж будинку. 09 лютого 2023 року сталося залиття квартири позивача. Факт залиття квартири [ADDRESS] зафіксований актом № б/н від 10 лютого 2023 року, складеним комісією у складі: голови правління Мазюк Л.М. , сантехніка Карпова О.В. , власника квартири [ADDRESS] [PERSON] . Згідно з вказаним актом затоплення квартири позивача відбулося з квартири, розташованої на другому поверсі № 9, причиною затоплення стало - у ванній кімнаті лопнув шланг подачі холодної води, який був під`єднаний до пральної машини. Акт містить детальний опис наслідків залиття. Відповідно до Висновку експерта за результатами проведення будівельно-технічної експертизи від 19 вересня 2023 року № 656/09-2023, складений судовим експертом Свістуновим І.С., вартість завданої матеріальної шкоди внаслідок залиття приміщень квартири [ADDRESS] , що відображено у акті огляду квартири від 10 лютого 2023 року складає 148 294,14 грн. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками визнаються: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Згідно ч. 3 ст. 386 ЦК України власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Таким чином, під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду. При цьому такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення свого порушеного права особою. Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає. При цьому такі витрати мають бути необхідними для відновлення порушеного права та перебувати у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з порушенням. Таким чином, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини завдавача шкоди. Якщо у процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. Отже, з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності і диспозитивності цивільного процесу, положень ЦК України щодо відшкодування шкоди, саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності вини у завданні шкоди. Актом від 10 лютого 2023 року підтверджується факт залиття квартири [ADDRESS] з вини відповідача, яка є власником квартири [ADDRESS] за цією ж адресою. Зазначений акт на думку суду є належними і допустимим доказом, оскільки у ньому наведені: дата та місце його складання; члени комісії, якими складено акт, він містить відомості про дату, місце і факт залиття, обставини залиття, винну особу, причини залиття, наслідки залиття і завдані пошкодження та їх обсяг. З наведених у акті причин залиття відслідковується і вина у цьому саме власника квартири [ADDRESS] . Будь-які докази на спростування зазначених у цьому Акті відомостей відповідач не надав, хоча це є його процесуальним обов`язком, оскільки у спірних правовідносинах діє презумпція вини заподіювача шкоди. Також суд зауважує, що посилаючись на недоведеність позивачем причин протікання та вини відповідача, водночас відповідач не спростовував своєї вини у залитті квартири позивача, не зазначав, хто, на його думку, є дійсним заподіювачем шкоди. Відповідно до частин 4 - 5 статті 319 ЦК України власність зобов`язує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі. Отже, власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Невиконання цього обов`язку, якщо результатом такого невиконання є нанесення шкоди іншим особам, тягне за собою відшкодування власником збитків. Таким чином, у цій справі позивач довів розмір завданої шкоди, протиправність дій відповідача та причинний зв`язок між ними, що призвело до залиття квартири позивача, натомість відповідач відповідно до покладеного на неї обов`язку доказування не довела відсутності її вини у заподіянні шкоди, не надала інших належних та допустимих доказів щодо причин залиття та розміру спричиненої позивачу майнової шкоди. За таких обставин суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог про відшкодування матеріальної шкоди та стягнення з відповідача на користь позивача 148 294,14 грн. у її відшкодування. Доводи представника відповідача щодо непідтвердження позивачем його права власності на квартиру внаслідок ненадання ним доказів реєстрації права власності у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, суд відхиляє з огляду на те, що державна реєстрація прав не є підставою набуття права власності, а є лише засвідченням державою вже набутого особою права власності, що унеможливлює ототожнення факту набуття права власності з фактом його державної реєстрації. При дослідженні судом обставин існування в особи права власності, необхідним є перш за все встановлення підстави, на якій особа набула таке право, оскільки сама по собі державна реєстрація прав не є підставою виникнення права власності, такої підстави закон не передбачає (відповідний висновок викладений у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 24 січня 2020 року у справі № 910/10987/18). Позивач на підтвердження права власності на квартиру додав до позовної заяви договір її купівлі-продаж від 22 березня 2013 року, який відповідно до положень ст. 328 ЦК України є підставою набуття права власності на це майно. Водночас, суд зауважує, що обов`язок доказування за змістом статей 12, 81 ЦПК України покладений на обидві сторони спору, однак відповідач не надав відповідних доказів на підтвердження своїх доводів і не довів, що власником квартири, у якій сталося залиття є інша особа, а не позивач, зокрема сам не надав відповідні відомості з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, клопотань про витребування доказів не подавав. При вирішенні вимог про відшкодування моральної шкоди суд керується нормами статті 23 ЦК України, яка закріплює загальні положення про відшкодування моральної шкоди, визначаючи, що моральна шкода, зокрема, полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку зі знищенням чи пошкодженням її майна, та статті 1167 цього Кодексу, відповідно до яких моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі, неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Позивач просить стягнути моральну шкоду у розмірі 30 000,00 грн як компенсацію душевних страждань, які він зазнав у зв`язку пошкодженням його майна. Відповідно до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року). Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому, суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Позивач зазначає, що внаслідок залиття квартири йому було завдано моральну шкоду, яка виразилася у негативних емоціях та переживаннях з приводу пошкодження майна та неможливості нормального користування ним, порушення звичного способу життя, необхідності докладання додаткових зусиль для його нормалізації. Суд в цілому погоджується з доводами позивача, що внаслідок залиття належної йому квартири він зазнав певних душевних страждань та переживань у зв`язку з погіршенням стану майна та необхідністю вжиття заходів щодо його відновлення, які погіршили умови його звичної життєдіяльності та викликали необхідність докладання зусиль для вирішення проблем, пов`язаних з усуненням наслідків залиття. Враховуючи характер пошкоджень та наслідки залиття суд також вважає, що зміни умов проживання квартирі без проведення її ремонту можна визнати істотними. Водночас суд вважає, що розмір моральної шкоди, завданої позивачу внаслідок залиття, в сумі 30 000 грн. є завищеним, не відповідає загальним засадам цивільного законодавства і, враховуючи характер душевних страждань, ступінь вимушених змін у житті позивача, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, дійшов висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню моральна шкода в сумі 3 000,00 грн., що відповідатиме принципу розумності та пропорційності. Таким чином позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Позивач завив вимоги про відшкодування витрат на сплату судового збору у розмірі 2147,20 грн. та витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 30 000 грн. Як визначено статтею 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Згідно з частиною 3 статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Відповідно до частини 2 статті 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Судом встановлено, що 12 липня 2023 року між [PERSON] та Адвокатським бюро «Ларичев і партнери» укладено договір про надання правової допомоги № 902, предметом якого є надання адвокатом усіма законними методами та способами правової допомоги клієнту у всіх справах, які пов`язані й можуть бути пов`язані із захистом та відновленням порушених, оспорюваних, невизнаних його прав та законних інтересів. Пунктом 4.2. договору визначено, що гонорар адвоката погоджується за взаємною угодою сторін та оформляється протоколом до цього договору. Протоколом узгодження гонорару адвоката від 12 липня 2023 року сторони погодили гонорар адвоката в розмірі 30 000 грн. за супроводження справи в суді першої інстанції (15 годин роботи адвоката) за наступні послуги: написання та подання позовної заяви про відшкодування шкоди завданої залиттям квартири [ADDRESS] , власником якої є Клієнт, участь у судових засіданнях по справі, інші дії щодо супроводження справи. Пунктом 2 цього протоколу засвідчено, що на момент його підписання гонорар адвоката сплачено клієнтом у повному обсязі. Відповідно до ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Суд враховує позицію Верховного Суду, викладену в постанові від 28 грудня 2020 року у справі № 640/18402/19, що розмір винагороди за надання правової допомоги визначений у договорі у вигляді фіксованої суми, не змінюється в залежності від обсягу послуг та витраченого адвокатом часу. Як визначено частинами 3, 4 статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (частина 5 цієї статті). Відповідач у поданій заяві заперечував проти стягнення витрат на правову допомогу, посилаючись на те, що заявлений позивачем розмір витрат на правову допомогу є таким, що є неспівмірним складності справи, часу, витраченому на надання цих послуг, і обсягу таких послуг. Визначаючи суму відшкодування в цій частині, суд виходить з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), розумності та співмірності їхнього розміру і, враховуючи характер виконаної адвокатом роботи, суть спору та складність справи, ціну позову, суд вважає, що за обставинами цієї справи відповідатиме наведеним критеріям розмір витрат на професійну правничу допомогу в сумі 8 000,00 грн. Відповідно до частин 1, 2 статті 141 ЦПК України судовий збір та витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а саме на відповідача покладається: судовий збір у сумі 1 512,94 грн. (151294,14/178294,14х1782,94); витрати на правову допомогу у сумі в сумі 6 788,51 грн. (151294,14/178294,14х8000).

Outcome: partial