Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-22 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] в якому просить встановити факт проживання з відповідачем однією сім`єю без реєстрації шлюбу та визнати за ним право властності на 1/2 квартири [ADDRESS] . В обґрунтування заявлених вимог [PERSON] посилається на те, що із відповідачем він познайомився літом 2006 року та між ними утворилися близькі стосунки, як між чоловіком та жінкою, і вони стали проживати разом однією сім`єю, без реєстрації шлюбу. Спочатку жили на орендованій квартирі, а в 2009 році придбали квартиру за адресою: [ADDRESS] , яку потім продали та 29 серпня 2018 року купили спірну квартиру. На момент купівлі квартири між ними були стабільні, перевірені часом стосунки як між чоловіком та дружиною. Дванадцять років вони жили однією сім`єю, мали спільний бюджет та сумісні витрати. Однак весною 2022 року ставлення відповідача до нього почала псуватися та раптом вона заявила, що стосунки між ними розірвані та я повинен покинути її квартиру. Представником відповідача [PERSON] - адвокатом Саламахою В.Р. подано відзив на позовну заяву, в якому він заперечує проти задоволення позовних вимог, посилаючись на те, що відповідач протягом життя самостійно себе забезпечувала, не була одружена, ні з ким однією сім`єю разом не проживала. У 2012 році вона особисто купила квартиру за адресою: [ADDRESS] . Згодом у 2018 році вона продає зазначену квартиру та купує нову за адресою: [ADDRESS] . З позивачем вона знайома давно, він проживав певний час у її квартирі, але сімейних відносин між ними не виникло. Це були дружні стосунки, де кожен жив своїм життям, вони не вели спільний побут, спільний бюджет відсутній. На момент купівлі квартири відповідач ні з ким не проживала однією сім`єю, квартиру придбала за власні кошти, тому вона належить їй на праві особистої приватної власності. Позивачем [PERSON] подано відповідь на відзив, в якому вказується, що твердження відповідача, що вони знаходилися в товариських стосунках не відповідає дійсності та без його заробітків ні придбати квартиру, ні відпочивати за кордоном вона не змогла би. Разом з відповідачем вони неодноразово відпочивали за кордоном. Представником відповідача [PERSON] - адвокатом Саламахою В.Р. подано заперечення на відповідь на відзив в якому зазначає, що відповідач самостійно сплачувала свої витрати. [PERSON] не заперечує того, що разом відпочивала з позивачем, проте спільний відпочинок або спільні фото не слугують підтвердженням того, що сторони проживали однією сім`єю. Ухвалою Ленінського районного суду м. Полтави від 30.06.2022 року відкрито провадження у справі, розгляд справи визначено проводити за правилами загального позовного провадження. Ухвалою Ленінського районного суду м. Полтави від 13.02.2023 року цивільну справу за позовом [PERSON] до [PERSON] про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу та поділ спільного майна передано за підсудністю до Комінтернівського районного суду м. Харкова. Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 05 квітня 2023 року цивільну справу прийнято до провадження, розгляд справи визначено проводити за правилами загального позовного провадження. Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 26 вересня 2023 року закрито підготовче провадження по справі та призначено справу до розгляду. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] - адвокат Дягілєв О.В. підтримав заявлені позовні вимоги в повному обсязі, просив їх задовольнити. Представник відповідача [PERSON] - адвокат Саламаха В.Р. у судовому засіданні заперечував проти заявлених позовних вимог, просив позов залишити без задоволення. Суд, заслухавши пояснення учасників процесу, допитавши в якості свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] вивчивши матеріали справи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до наступного. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України). Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Згідно із статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Згідно договору купівлі-продажу від 29 серпня 2018 року, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Молодчою Г.М. та зареєстровано за № 1308, копії витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 28.12.2015 року, право власності на квартиру за адресою [ADDRESS] зареєстровано за [PERSON] . Відповідно до виписок із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого місцем проживання [PERSON] зазначені адреси: [ADDRESS] та [ADDRESS] . Відповідно до договору №10111/21 від 10.11.2021 року [PERSON] та [PERSON] здійснили туристичну подорож до Єгипту. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що вона була сусідкою позивача та відповідача та сприймала їх, як подружжя. Вона разом з [PERSON] та [PERSON] неодноразово вечеряли на кухні, ходила до них у кімнату, бачила як вони живуть, що дає їй можливість стверджувати, що вони дійсно проживали однією сім`єю, як чоловік та дружина. Позивач [PERSON] , який був допитаний у судовому засіданні, як свідок пояснив, що вони проживали з відповідачкою однією сім`єю, як чоловік та дружина, їздили разом відпочивати, мали спільний бюджет та сумісні витрати. Відповідач [PERSON] , яка була допитана у судовому засіданні, як свідок пояснила, що з позивачем вона жила як брат з сестрою, спільних витрат у неї з ним не було, за комунальні послуги оплачувала сама, подорожі оплачувала сама, вона мала відносини з іншими чоловіками. За приписами ч. 2 ст. 3 СК України, сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Подружжя вважається сім`єю і тоді, коли дружина та чоловік, у зв`язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно. Конституційним Судом України у рішенні від 03.06.1999 р. за № 5-рп/99 (справа про офіційне тлумачення поняття «член сім`ї») визначено таку обов`язкову ознаку члена сім`ї, як ведення спільного господарства. Пунктом 6 Рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року № 5-рп/99 встановлено, що до членів сім`ї належать особи, що постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, але й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт, і т.п. Згідно вимог ч. 4 ст. 3 СК України, сім'я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Поняття сім`ї, яке сформульоване в цій статті, не містить такої обов`язкової ознаки сім`ї, як знаходження саме в зареєстрованому шлюбу. Сім`я розглядається як соціальний інститут і водночас як союз конкретних осіб. Сім`я є первинним та основним осередком суспільства. Сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки, що й є ознаками сім`ї. Відповідно до ч. 1 ст. 36 цього Кодексу, шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя. Встановлення факту проживання сторін у справі сім`єю без реєстрації шлюбу позивачу необхідно для реалізації положень ст.74 Сімейного кодексу України. Згідно зі ст.74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення цього Кодексу. Тобто при застосуванні ст. 74 СК України слід виходити з того, що ця норма поширюється на випадки, коли чоловік і жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі та між ними склалися усталені відносини, які притаманні подружжю. Визнання майна таким, що належить на праві спільної сумісної власності жінці та чоловікові, які проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою, відбувається шляхом встановлення факту проживання однією сім`єю, ведення спільного побуту, виконання взаємних прав та обов`язків. За змістом ст. 60 СК України належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається, крім іншого, і спільністю участі чоловіка, жінки коштами або працею в набутті майна. Виходячи з наведеного, для правильного застосування ст.74 СК України у системному зв`язку зі ст.60 СК України при вирішення спору щодо визнання майна спільною сумісною власністю, суд повинен установити джерело його набуття. Згідно із ч.4 ст.368 ЦК України, майно набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі. З аналізу вказаних норм випливає, що майно, набуте під час спільного проживання особами, які не перебувають у зареєстрованому шлюбі між собою, є об`єктом їхньої спільної сумісної власності, якщо: 1) майно придбане внаслідок спільної праці таких осіб як сім`ї (при цьому спільною працею необхідно вважати їхні спільні або індивідуальні трудові зусилля, унаслідок яких вони одержали спільні або особисті доходи, об`єднані в майбутньому для набуття спільного майна, ведення ними спільного господарства, побуту та бюджету); 2) інше не встановлено письмовою угодою між ними. Відповідно, майно придбане в період спільного проживання визнається спільною сумісною власністю згідно з вимогами ст. 74 СК України. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення свідків та сторін по справі суд вважає позовні вимоги у частині встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка і жінки без реєстрації шлюбу між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] з літа 2006 року по весну 2022 року обґрунтованими, а тому підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 61 СК України, об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Відповідно до ч.1 ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. На підставі ст. 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної "сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік недомовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя. Згідно зі ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно зі ст. 372 ЦК України, зазначено, що майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. У постанові від 03 липня 2019 року у справі № 554/8023/15-ц (провадження № 14-130цс19) Велика Палата Верховного Суду зауважила, що, вирішуючи питання про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, суд має встановити факти спільного проживання однією сім`єю; спільний побут; взаємні права та обов`язки (статті 3, 74 СК України), і підсумувала, що майно, набуте під час спільного проживання особами, які не перебувають у зареєстрованому шлюбі між собою, є об`єктом їхньої спільної сумісної власності, якщо: 1) майно придбане внаслідок спільної праці таких осіб як сім`ї (при цьому спільною працею осіб слід вважати їхні спільні або індивідуальні трудові зусилля, унаслідок яких вони одержали спільні або особисті доходи, об`єднані в майбутньому для набуття спільного майна, ведення ними спільного господарства, побуту та бюджету); 2) інше не встановлено письмовою угодою між ними. Для встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу потрібно враховувати у сукупності всі ознаки, що притаманні подружжю у наведеному визначенню. Таким чином, предметом доказування у справах про встановлення факту проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу є факти спільного проживання, ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання майна в інтересах сім`ї, наявності між сторонами взаємних прав та обов`язків, притаманних подружжю. Критеріями, за якими майну може бути надано статус спільної сумісної власності, є: 1) час набуття такого майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття); 3) мета придбання майна, відповідно до якої йому може бути надано правовий статус спільної власності подружжя. З урахуванням зазначеного, вирішуючи спір про поділ майна, необхідно установити як обсяг спільного нажитого майна, так і з`ясувати час та джерела його придбання, а вирішуючи питання про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, суд має установити факти спільного проживання однією сім`єю; спільний побут; взаємні права та обов`язки (статті 3, 74 СК України). У постанові від 23 січня 2024 року у справі № 523/14489/15-ц (провадження № 14-22цс20) Велика Палата Верховного Суду зауважила, що обґрунтування позиції суду щодо підтвердження чи спростування факту спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу у справах позовного провадження має бути наведено у мотивувальній частині рішення. У ній, зокрема, мають бути зазначені фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини. В резолютивній частині рішення у справах позовного провадження суд має зробити висновок про задоволення позову чи про відмову в позові повністю або частково щодо кожної з заявлених вимог. Вимоги про встановлення юридичного факту не є вимогами, які забезпечують ефективний захист прав у справах про поділ майна подружжя, а лише підставою для вирішення такої справи. Судом встановлено, що у період часу з літа 2006 року по весну 2022 рік позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] проживали однією сім`єю, як чоловік жінка без реєстрації шлюбу. Факт проживання підтверджується зібраними по справі письмовими доказами та свідченнями допитаних у судовому засіданні свідків. Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про необхідність задоволення поданого позову. Питання щодо розподілу судових витрат вирішується відповідно до положень ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного та

Outcome: approved