Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-22 00:00:00

Виклад позиції позивача. 29.11.2023 року представник Державної екологічної інспекції у Вінницькій області звернувся до Немирівського районного суду із позовною заявою до [PERSON] про відшкодування шкоди, завданої внаслідок порушення природоохоронного законодавства, мотивуючи її тим, що Державною екологічною інспекцією у Вінницькій області проведено перевірку дотримання вимог природоохоронного законодавства України, щодо використання водних біоресурсів на території Тульчинського (Немирівського) району, в ході якої встановлено, що громадянин [PERSON] здійснив грубе порушення правил рибальства, незаконний вилов водних живих біоресурсів у нерестовий період, а саме: Риби виду плітка в кількості 247 шт., окунь в кількості 25 шт., судак у кількості 2 шт., лящ в кількості 4 шт., забороненими знаряддями лову сіткою на Ладижинському водосховищі р. Південний Буг біля с. Зяньківці Тульчинського району Вінницької області, що є порушенням ст.ст. 17, 27, 52-1 Закону України «Про тваринний світ» та п. 3.15 «Правил любительського і спортивного рибальства». У відношенні [PERSON] було складено протокол про адміністративне правопорушення № 014639 від 19.06.2022. Немирівським районним судом Вінницької області від 26.07.2022 року винесено постанову, якою [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 85 КУпАП. Своїми діями внаслідок здійснення вилову риби забороненими знаряддями лову, відповідач наніс державі шкоду, на загальну суму 479 128 грн. 00 коп. 18.11.2022 відповідачу направлено претензію № 3548/7/21 від 18.11.2022 для добровільної сплати суми завданої шкоди, що підтверджується фіскальним чеком AT «Укрпошта». Оскільки, добровільно вказану суму шкоду, що становить 479 128 грн. 00 коп. відповідач не відшкодував, виникла необхідність стягнення вказаної суми у судовому порядку. Виклад позиції відповідачів. Відповідач [PERSON] відзив на позов із викладенням своїх заперечень щодо заявлених позовних вимог до суду не подав, не дивлячись на пропозицію суду, викладену в ухвалі від 04.12.2023 року. Заяви, клопотання позивача, відповідачів, третіх осіб. Від представника позивача 03.01.2024 року на адресу суду надійшло клопотання про проведення судового засідання у режимі відеоконференції. 10.01.2024 року від представника позивача на адресу суду надійшло клопотання про розгляд справи у його відсутність, просить підготовче провадження у справі закрити та перейти до судового розгляду. Від представника позивача 01.02.2024 року на адресу суду надійшло клопотання про проведення судового засідання у режимі відеоконференції. Від представника позивача 19.03.2024 року на адресу суду надійшло клопотання про проведення судового засідання у режимі відеоконференції. Від представника позивача 16.05.2024 року на адресу суду надійшло клопотання про проведення судового засідання у режимі відеоконференції. Від представника позивача 23.05.2024 року на адресу суду надійшло клопотання про проведення заочного розгляду справи, позовні вимоги підтримують у повному обсязі. Процесуальні дії у справі. Ухвалою суду від 04.12.2023 року прийнято до розгляду вище вказану позовну заяву та призначено підготовче засідання по справі. Ухвалою суду від 04.01.2024 року заяву представника позивача про проведення судового засідання у режимі відеоконференції задоволено. Ухвалою суду від 10.01.2024 року зарито підготовче провадження та справу призначено до розгляду по суті у відкритому судовому засіданні. Ухвалою суду від 01.02.2024 року заяву представника позивача про проведення судового засідання у режимі відеоконференції задоволено. Ухвалою суду від 20.03.2024 року заяву представника позивача про проведення судового засідання у режимі відеоконференції задоволено. Ухвалою суду від 17.05.2024 року заяву представника позивача про проведення судового засідання у режимі відеоконференції задоволено. У судові засідання, що призначені на 26.03.2024 та 23.05.2024 року відповідач [PERSON] не з`явився, хоча про дату, місце та час проведення судового засідання повідомлявся завчасно та належним чином, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення, яке повернулося на адресу суду із відмітною «адресат відсутній за вказаною адресою» та інформація з офіційного сайту «Укрпошта» про відстеження поштового відправлення, що вручено особисто. Про причини своєї неявки до суду не повідомив, відзив на позовну заяву не подав, будь-яких заяв від останнього на адресу суду не надходило. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Таким чином суд, враховуючи ту обставину, що сторонам по справі були створені належні та достатні умови для подання суду відповідних заяв по суті справи, заяв із процесуальних питань та доказів, вважає, що чергове відкладення розгляду справи порушуватиме розумний строк розгляду цивільної справи, у зв`язку із чим суд вважає за необхідне ухвалити відповідне рішення по справі. Згідно з частиною 3 статті 211 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. У такому разі фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу, у відповідності з вимогами частини 2 статті 247 ЦПК України, не здійснюється. Фактичні обставини, встановлені судом, зміст спірних правовідносин, докази Як встановлено судом, постановою Немирівського районного суду Вінницької області від 26.07.2022 року в рамках справи № 930/1176/22, [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 85 КУпАП і накладено на нього адміністративне стягнення у виді адміністративного штрафу в розмірі двадцяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 340 гривень в дохід держави. Заборонене знаряддя лову - сітку в кількості 1 шт. та незаконно добуті водні живі ресурси - рибу (247 шт. плітки, 2 шт. судака, 4 шт. ляща, 25 шт. окуня) - конфісковано. Як встановлено у вище вказаній постанові, 19.06.2022 о 14:10 год. на річці Південний Буг, поблизу с. Зяньківці Тульчинського району Вінницької області [PERSON] здійснював вилов водних живих біоресурсів забороненим сітним знаряддями лову - сіткою. В результаті незаконного лову водних живих біоресурсів добув рибу виду плітка - 247 шт., судак - 2 шт., лящ - 4 шт., окунь - 25 шт. Як вбачається із розрахунку розміру шкоди, заподіяної державі від 21.06.2022 року, проведеного держінспектором з ОНПС у Вінницькій області Мельником О.С. на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 21.11.2011 року № 1209 «Про затвердження такс для обчислення розміру відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок незаконного добування (збирання) або знищення цінних видів водних біоресурсів», загальна сума заподіяної шкоди становить 479 128 (чотириста сімдесят дев`ять тисяч сто двадцять вісім) гривень 00 копійок. 18.11.2022 року на адресу [PERSON] начальником ДЕІ у Вінницькій області було направлено претензію про сплату шкоди у добровільному порядку. Доказів про відшкодування шкоди на момент розгляду справи матеріали справи не містять. Норми права, які застосовує суд, мотиви їх застосування Згідно із нормами статті 8 Конституції України, які є нормами прямої дії, звернення до суду для захисту конституційних прав та свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується. Відповідно до статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефектив-ного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Статтею 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право у порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно із статтею 10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Відповідно до статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із ч. 6 ст. 82 ЦПК України, зокрема, постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Відповідно до ст. 63 Закону України «Про тваринний світ», порушення законодавства в галузі охорони, використання і відтворення тваринного світу тягне за собою адміністративну, цивільно - правову чи кримінальну відповідальність відповідно до закону. Підприємства, установи, організації та громадяни зобов`язані відшкодовувати шкоду, заподіяну ними внаслідок порушення законодавства в галузі охорони, використання і відтворення тваринного світу. Розмір компенсації за незаконне добування, знищення або пошкодження видів тваринного світу, а також за знищення чи погіршення середовища їх існування встановлюється Кабінетом Міністрів України. Згідно ст. 37 Закону України «Про рибне господарство, промислове рибальство та охорону водних біоресурсів» водні біоресурси, що знаходяться у внутрішніх водних об`єктах, територіальному морі, у виключній (морській) економічній зоні України, на континентальному шельфі, є об`єктами права власності Українського народу. Згідно ст. 27 Закону України «Про тваринний світ» та ст. 26 Закону України «Про рибне господарство, промислове рибальство та охорону водних біоресурсів» у порядку загального використання об`єктів тваринного світу громадянам дозволяється безоплатне любительське і спортивне рибальство для особистого споживання (без права реалізації) у визначених відповідно до законодавства водних об`єктах загального користування у межах встановлених законодавством обсягів безоплатного вилову і за умови додержання встановлених правил рибальства і водокористування. Відповідно до ч. 1 ст. 52-1 Закону України «Про тваринний світ», для добування об`єктів тваринного світу забороняються виготовлення, збут, застосування, зберігання отруйних принад, колючих, давлячих та капканоподібних знарядь лову, електроловильних систем (електровудок), електрогону, петель, самоловів, самострілів, вибухових речовин, пташиного клею та монониткових (волосінних) сіток (крім тих, що призначені для промислового лову), а також інших засобів, заборонених законом. Згідно з вимогами ст. 34 Закону України «Про тваринний світ» користувачі об`єктами тваринного світу в установленому законодавством порядку зобов`язані додержуватися встановлених правил, норм, лімітів і строків використання об`єктів тваринного світу. Відповідно п. 3.15, п. 6.3 Правил любительського і спортивного рибальства, затверджених наказом Державного комітету рибного господарства України № 19 від 15 лютого 1999 року, зареєстрованих Міністерством юстиції України 28 квітня 1999 року за № 269/3562, забороняється лов водних живих ресурсів із застосуванням, зокрема, промислових та інших знарядь лову, виготовлених із сіткоснастевих чи інших матеріалів усіх видів і найменувань; застосування заходів адміністративної або кримінальної відповідальності не звільняє винних осіб від відшкодування в повному обсязі збитків, заподіяних рибному господарству внаслідок порушення цих Правил рибальства. Згідно з ч. 4 ст. 68 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища», підприємства, установи, організації та громадяни зобов`язані відшкодовувати шкоду, заподіяну ними внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, в порядку та розмірах, встановлених законодавством України. Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Статтею 56 ЦПК України встановлено, що у випадках, встановлених законом, органи державної влади, органи місцевого самоврядування, фізичні та юридичні особи можуть звертатися до суду із заявами про захист прав, свобод та інтересів інших осіб або державних чи суспільних інтересів та брати участь у цих справах. При цьому органи державної влади, органи місцевого самоврядування повинні надати суду документи, що підтверджують наявність передбачених законом підстав для звернення до суду в інтересах інших осіб. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний. Принцип оцінки доказів «поза розумним сумнівом» полягає в тому, що розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та здоровому глузді, випливає зі справедливого та зваженого розгляду всіх належних та допустимих відомостей, підтверджених доказами. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, то суд робить висновок про її недоведеність. Певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року, справа № 129/1033/13-ц, провадження № 14-400цс19). Висновки суду З огляду на викладене, оцінивши надані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, а також належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи доведеність вини [PERSON] у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 85 КУпАП, позовна вимога про відшкодування збитків, завданих державі внаслідок порушення природоохоронного законодавства в розмірі 479 128 грн. є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню в повному обсязі. Розподіл судових витрат Відповідно до ч.1ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи. Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки, позовна заява підлягає до задоволенню у повному обсязі, з відповідача на користь позивача слід стягнути витрати на оплату судового збору в розмірі 7186 грн. 92 коп. відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного та

Outcome: approved