Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-19 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом, вказуючи, що 10 жовтня 2018 року він набув право власності на земельну ділянку з кадастровим номером 5622687000:11:001:0183, площею 1,6942 га, розташовану на території колишньої Уїздецької сільської ради Здолбунівського району Рівненської області, цільове призначення якої - для ведення особистого селянського господарства. Йому стало відомо про наявність договору оренди вказаної земельної ділянки строком на сім років, укладеної 12 квітня 2018 року між ТОВ "Західна агровиробнича компанія" та ним. Зазначає, що договір оренди з відповідачем він не міг підписувати, оскільки вказана земельна діляна станом на 12 квітня 2018 року не перебувала у його власності. Крім того, договір оренди землі від 12 квітня 2018 року містить відомості про кадастровий номер 5622687000:11:001:0183, який було присвоєно вказаній земельній ділянці лише 25 вересня 2018 року. Стверджує, що договір оренди землі є неукладеним, однак ТОВ "Західна агровиробнича компанія" продовжує користування землею, чим порушує його право користування та розпорядження належною йому на праві власності земельною ділянкою. Враховуючи, що відповідач користується земельною ділянкою без відповідної правової підстави, оскільки договір оренди землі між ним та ТОВ "Західна агровиробнича компанія" не укладався, проситьскасувати державну реєстрацію права оренди земельної ділянки з кадастровим номером 5622687000:11:001:0183, площею 1,6942 га (номер запису про інше речове право 28383534 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно) та виребувати у ТОВ "Західна агровиробнича компанія" на його користь вказану земельну ділянку. Представник відповідача Андросюк І.С. подав до суду відзив, у якому позовні вимоги не визнає. Зазначає, що право оренди на земельну ділянку з кадастровим номером 5622687000:11:001:0183, площею 1,6942 га, зареєстроване за ТОВ "Західна агровиробнича компанія" 10 жовтня 2018 року на підставі договору оренди землі від 12 квітня 2018 року. Вважає, що договір оренди землі від 12 квітня 2018 року є дійсним, оскільки відсутні рішення судів про визнання вказаного договору розірваним, недійсним чи неукладеним. Відповідач з моменту реєстрації права оренди, на підставі вказаного договору, здійснює обробіток земельної ділянки та виконує умови договору оренди землі, а позивач отримує орендну плату. Факт того, що дата укладення договору в часі відбулась раніше ніж дата реєстрації права власності на земельну ділянку не свідчить про відсутність волевиявлення позивача. Позивач не надав суду доказів того, що спірний договір підписаний не позивачем, а іншою особою. Просить суд відмовити у задоволенні позову. Позивач [PERSON] подав до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить розглянути справу без його участі та задовольнити позов. Представник відповідача ТОВ "Західна агровиробнича компанія" у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином у встановленому законом порядку, що стверджується рекомендованими поштовими повідомленнями про вручення судових повісток. Про причини неявки суд не повідомив. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення з наступних підстав. За змістом статей 15 і 16 ЦК України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Судом встановлено, що розпорядженням голови Здолбунівської районної державної адміністрації Рівненської області № 672 від 27 грудня 2007 року погоджено проект із землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв) на території Уїздецької сільської ради Здолбунівського району Рівненської області, затверджено технічну документацію із землеустрою щодо виділення земельних часток (паїв) в натурі (на місцевості) та складання державних актів на право влсності на землю громадянам, які мають право на земельну частку (пай), а також виділено в натурі (на місцевості) та передано у власність земельні ділянки для ведення особистого селянського господарства в розрізі площ та угідь згідно з додатком. Як вбачається з архівного витягу № 950 від 03.08.2018, виданого архівним відділом Здолбунівської районної державної адміністрації Рівненської області, згідно з додатком до розпорядження № 672 від 27 грудня 2007 року, [PERSON] виділено в натурі (на місцевості) та передано у власність земельні ділянки для ведення особистого селянського господарства площею 1,694 га - рілля та площею 0,100 га - сінокоси. Право власності на земельну ділянку з кадастровим номером 5622687000:11:001:0183, площею 1,6942 га, зареєстроване за [PERSON] 10 жовтня 2018 року на підставі розпорядження Здолбунівської районної державної адміністрації Рівненської області № 672 від 27 грудня 2007 року, що стверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта № 345118901 від 04.09.2023. Також, у вищевказаній інформаційній довідці міститься інформація про те, що 10 жовтня 2018 року державним реєстратором Здрок І.О. Сапожинської сільської ради Корецького району Рівненської області внесено запис за № 28383534 про право оренди земельної ділянки строком на 7 років на підставі договору оренди землі від 12 квітня 2018 року, орендар: Товариство з обмеженою відповідальністю "Західна агровиробнича компанія", орендодавець: [PERSON] , опис об`єкта іншого речового права: в оренду передається земельна ділянка загальною площею 1,6942 га, розташована на території Уїздецької сільської ради Здолбунівського району Рівненської області. Пунктом "а" частини 1 ст.90 Земельного кодексу України визначено, що власники земельних ділянок мають право продавати або іншим шляхом відчужувати земельну ділянку, передавати її в оренду, заставу, спадщину, довірчу власність. Право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" (ст.ст.125, 126 ЗК України). За змістом пункту 1 ч.1 ст.2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Згідно з ч.1 ст.5 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" у Державному реєстрі прав реєструються речові права та їх обтяження, зокрема, на земельні ділянки. Відповідно до ч.4 ст.124 Земельного кодексу України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем. Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, передбачені у статті 203 ЦК України: 1) зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; 2) особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; 3) волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; 4) правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; 5) правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; 6) правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. У частині першій статті 627 ЦК України деталізовано принцип свободи договору. Зазначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно із частиною третьою статті 6 ЦК України сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Позивач [PERSON] заперечує укладення 12 квітня 2018 року з ТОВ "Західна агровиробнича компанія" договору оренди землі, посилаючись на те, що цей договір не підписував, він набув право власності на земельну ділянку площею 1,6942 га з кадастровим номером 5622687000:11:001:0183 лише 10 жовтня 2018 року, тобто станом на 12 квітня 2018 року він не був власником земельної ділянки. Також звертає увагу суду на те, що кадастровий номер спірній земельній ділянці присвоєно 25 вересня 2018 року, що стверджується витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-5604486402018 від 25.09.2018, а в договорі оренди землі від 12 квітня 2018 року в підпункті 2.2 зазначено "кадастровий номер земельної ділянки 5622687000:11:001:0183", що не могло бути відомо сторонам договору станом на 12 квітня 2018 року. Наведені позивачем обставини відповідачем не спростовані, що є підставою вважати неукладеним договір оренди землі від 12 квітня 2018 року. Згідно положень ч.3 ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Зазначена норма кореспондує частинам другій, третій статті 215 ЦК України, висвітлює різницю між нікчемним і оспорюваним правочином і не застосовується до правочинів, які не відбулися, бо є невчиненими. Разом із тим Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 червня 2020 року в справі № 145/2047/16-ц констатує, що у випадку оспорювання самого факту укладення правочину, такий факт може бути спростований не шляхом подання окремого позову про недійсність правочину, а під час вирішення спору про захист права, яке позивач вважає порушеним шляхом викладення відповідного висновку про неукладеність спірних договорів у мотивувальній частині судового рішення. Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право власності є непорушним. Згідно з ч.2 ст.90 Земельного кодексу України порушені права власників земельних ділянок підлягають відновленню в порядку, встановленому законом. Відповідно до ст.1 Закону України "Про державний контроль за використанням та охороною земель" самовільне зайняття земельної ділянки - будь-які дії, які свідчать про фактичне використання земельної ділянки за відсутності відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про її передачу у власність або надання у користування (оренду) або за відсутності вчиненого правочину щодо такої земельної ділянки, за винятком дій, які відповідно до закону є правомірними. За приписами ч.2 ст.152 Земельного кодексу України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. За змістом ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 16 червня 2020 року в справі №145/2047/16-ц зроблено висновок, що зайняття земельних ділянок фактичним користувачем (тимчасовим володільцем) треба розглядати як таке, що не є пов`язаним із позбавленням власника його права володіння на цю ділянку. Тож, у цьому випадку ефективним способом захисту права, яке позивач як власник земельних ділянок, вважає порушеним, є усунення перешкод у користуванні належним йому майном, зокрема шляхом заявлення вимоги про повернення таких ділянок. Більше того, негаторний позов можна заявити впродовж усього часу тривання порушення прав законного володільця відповідних земельних ділянок (також постанови Великої Палати Верховного Суду від 28 листопада 2018 року у справі № 504/2864/13-ц (пункт 71), від 4 липня 2018 року у справі № 653/1096/16-ц (пункт 96), від 12 червня 2019 року у справі № 487/10128/14-ц (пункт 81), від 11 вересня 2019 року у справі № 487/10132/14-ц (пункт 97)). Оскільки відповідач володіє спірною земельною ділянкою за відсутності вчиненого правочину, суд вважає, що це є порушенням прав позивача як власника - позбавляє можливості позивача вільно розпоряджатися та користуватися земельною ділянкою, зокрема, передавати в оренду для обраного ним орендаря. Відповідно до положень ч.3 ст.26 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" у разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи визнання його прийнятим з порушенням цього Закону та анулювання у випадку, передбаченому пунктом 1 частини сьомої статті 37 цього Закону, на підставі рішення Міністерства юстиції України, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування на підставі судового рішення документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, що мало наслідком державну реєстрацію зміни, припинення речових прав, обтяжень речових прав, відповідні права чи обтяження повертаються у стан, що існував до відповідної державної реєстрації, шляхом державної реєстрації змін чи набуття таких речових прав, обтяжень речових прав, що здійснюється державним реєстратором або, у випадку скасування рішення Міністерства юстиції України, прийнятого відповідно до пункту 1 частини сьомої статті 37 цього Закону, посадовою особою Міністерства юстиції України. При цьому дата і час державної реєстрації набуття речових прав, обтяжень речових прав, що були припинені у зв`язку з проведенням відповідної державної реєстрації та наявні в Державному реєстрі прав, у тому числі в його невід`ємній архівній складовій частині, залишаються незмінними. Позивач заявив вимогу про витребування земельної ділянки, задоволення якої повністю поновлює його права власника. Власник в установленому законом порядку має право витребувати земельну ділянку з будь-якого незаконного володіння та користування, на усунення перешкод у користуванні нею, відшкодування шкоди, заподіяної земельній ділянці будь-якими особами. З огляду на викладене суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню. У відповідності до ст.141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивача витрати по оплаті судового збору в розмірі 1073 грн. 60 коп.

Outcome: approved