Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-20 00:00:00

представник позивачки [PERSON] - адвокат Кісіль Р.В.В. подав до Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області позовну заяву до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя, в якій просить суд визнати за [PERSON] право власності на 2/3 частини житлового будинку з приналежними до нього будівлями і спорудами та земельну ділянку за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначила, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 05.12.2016. За час шлюбу у спільну власність було набуте майно, зокрема житловий будинок, з приналежними до нього будівлями і спорудами та земельну ділянку за адресою: [ADDRESS] . У зв`язку з тим, що позивачка з відповідачем не може дійти згоди щодо розподілу спільного майна, а саме житлового будинку та земельної ділянки, так як майно було придбане сторонами в період шлюбу, і належить їм, як подружжю на праві спільної сумісної власності, тому має намір здійснити поділ вищевказаного майна. Разом з тим просить відступити від принципу рівності часток подружжя, так як з позивачкою проживає троє неповнолітніх дітей, відповідач матеріальної участі у забезпеченні дітей не приймає, що покладає надмірне навантаження на позивача та потребує втручання суду. За результатами автоматизованого розподілу справи, оформленого відповідним протоколом від 09.04.2024, для розгляду цієї справи визначено суддю Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області Костюк У.І.. Відповідно до ч. 6 ст. 187 ЦПК України судом 10.04.2024 отримано відповідь з Єдиного державного демографічного реєстру щодо зареєстрованого місця проживання відповідача. Ухвалою суду від 12.04.2024 відкрито провадження в справі, визначено, що розгляд справи проводитиметься за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. Позивачка [PERSON] в підготовчому засіданні позов з підстав зазначених в ньому підтримала та просила його задоволити. Відповідач [PERSON] в підготовчому засіданні позов про поділ спільного майна подружжя визнав. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. З урахуванням того, що відповідач визнає позов, суд вирішив розглядати справу на підставі наявних у ній матеріалів у підготовчому судовому засіданні. Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали цивільної справи у їх сукупності та взаємозв`язку, суд встановив наступні обставини справи та відповідні до них правовідносини. Судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 05.12.2016, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] виданого 05.12.2016 виконавчим комітетом Новояворівської міської ради Яворівського району Львівської області /а.с. 8/. Від спільного подружнього життя у сторін народилося троє дітей. Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого 10.10.2017 виконавчим комітетом Новояворівської міської ради Яворівського району Львівської області, [INFO] народився [PERSON] /а.с. 10/. Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого 07.02.2019 виконавчим комітетом Новояворівської міської ради Яворівського району Львівської області, [INFO] народилася [PERSON] /а.с. 9/. Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого 29.04.2020 виконавчим комітетом Новояворівської міської ради Яворівського району Львівської області, [INFO] народилася [PERSON] /а.с. 11/. За час шлюбу сторони набули у власність житловий будинок та земельну ділянку, площею 0,25 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка). Зокрема, 24.06.2020 між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір купівлі продажу житлового будинку та земельної ділянки, згідно якого [PERSON] купив житловий будинок [ADDRESS] з приналежними до нього будівлями та спорудами та земельну ділянку (кадастровий номер: 4622183000:02:002:0017) площею 0,25 га, призначена для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що розташовані за адресою: [ADDRESS] . Як видно з витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 211358563 від 04.06.2020, [PERSON] зареєстрований власником житлового будинку, загальною площею, 74,7 кв.м., що розташований за адресою: [ADDRESS] та земельної ділянки, кадастровий номер: 4622183000:02:002:0017, площею 0,25 га., цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка). Позивачка [PERSON] звертаючись до суду з даним позовом просить суд відійди від принципу рівності часток подружжя та визнати за нею право власності на 2/3 спірного нерухомого майна. Розглядаючи даний спір, суд виходить із того, що між сторонами виникли правовідносини, які регулюються Главою 26 ЦК України та Главою 8 СК України. Відповідно до частини першої статті 60 Сімейного кодексу України (далі - СК України) майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Згідно з частиною першою статті 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Частиною першою статті 70 СК України та абзацом 1 частини другої статті 372 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Згідно з частиною першою статті 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та статтею 372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Статтею 69 СК України передбачено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. Також, суд враховує роз`яснення, викладені в пункті 23 постанови Пленуму Верховного суду України від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», згідно з якими вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами, тощо. Предметом спору в даній справі є житловий будинок загальною площею 74,7 кв.м. та земельна ділянка загальною. площею 0,25, що розташовані за адресою: [ADDRESS] . Так, судом встановлено, що 24.06.2020 між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір купівлі продажу житлового будинку та земельної ділянки, згідно якого [PERSON] купив вище вказане нерухоме майно та 04.06.2020 державним реєстратором зареєстровано за [PERSON] право приватної власності на житловий будинок загальною площею 74,7 кв.м. та земельну ділянку, загальною. площею 0,25, що розташовані за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності. При цьому сторонами не заперечується придбання вказаного майна в шлюбі за час спільного проживання, тобто в судовому засіданні не підлягає доказування визначення майна спільним сумісним майном подружжя. Відтак в ході судового розгляду судом на підставі безпосередньо досліджених та оцінених наявних у справі доказів встановлено, що спірний будинок та земельна ділянка, що розташовані за адресою: [ADDRESS] набуті під час перебування сторін у шлюбі і право власності на будинок та земельну ділянку зареєстрований за відповідачем, а відтак належить подружжю на праві спільної сумісної власності. Разом з тим судом відзначається, що фактично спір між сторонами виник з приводу поділу вказаного майна. Згідно ст.63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до частин першої, п`ятої статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. Відповідно до ч.2 ст.372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. Відповідно до положень частини першої статті 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. При вирішенні спору про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, суд згідно з частинами другою, третьою статті 70 СК України в окремих випадках може відступити від засади рівності часток подружжя, враховуючи обставини, що мають істотне значення для справи, а також інтереси неповнолітніх дітей, непрацездатних повнолітніх дітей (за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування). Під обставинами, що мають істотне значення для справи, потрібно розуміти не тільки випадки, коли один із подружжя не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї, але і випадки коли один із подружжя не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку чи доходу (частина перша статті 60 СК України). Враховуючи вище наведене, судом відзначається, що поділ майна може бути здійснений за домовленістю між співвласниками, у зв`язку з чим діє презумпція рівності часток. Разом з тим, чинне законодавство передбачає можливість відступу від рівності часток у випадку поділу майна, що знаходиться в спільній сумісній власності. Позивачка [PERSON] звертаючись до суду з даним просить суд відступити від рівності часток з підстав, передбачених ч. 3 ст. 70 СК України та здійснити поділ спільного сумісного майна: житлового будинку з приналежними до нього будівлями і спорудами та земельної ділянки, що розташовані за адресою: [ADDRESS] шляхом визнання за нею право власності на 2/3 частини спірного майна. В обґрунтування відступлення від рівності часток позивачка посилається на те, що неповнолітні діти сторін проживають разом з позивачкою і знаходиться на її утриманні, адже матеріальної участі у забезпеченні дітей відповідач не приймає, що покладає надмірне навантаження на позивача, тому вважає вказані обставини достатніми підставами для здійснення поділу майна з відступом від засад рівності часток подружжя, шляхом збільшення її частки у спільному майні до 2/3 частин. З урахуванням всіх досліджених у справі доказів, а також за відсутності заперечень відповідача [PERSON] щодо поділу майна з відступом від засад рівності часток подружжя, суд дійшов висновку про наявність підстав для відступу від засад рівності часток подружжя при поділі майна відповідно до частини третьої статті 70 СК України. На основі повно та всебічно з`ясованих обставин справи, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню. Крім того, відповідач позовні вимоги визнав, що відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК є підставою для ухвалення рішення про задоволення позову, оскільки для цього наявні законні підстави, а визнання позову є безумовним і не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Враховуючи вищевикладене в своїй сукупності, суд вважає, що позов підлягає до задоволення повністю. Вирішуючи питання судових витрат суд виходить з наступного. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Водночас, згідно з ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Враховуючи те, що відповідач до початку розгляду справи по суті позов визнав, тому з урахуванням вимог ч. 1 ст. 142 ЦПК України з відповідача до стягнення підлягає 50 відсотків судового збору, а інших 50 відсотків судового збору компенсуються за рахунок держави.

Outcome: approved