Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-12 00:00:00

19.02.2024 р. ТОВ «Чернігівгаз збут» звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за послуги з постачання природного газу за розрахунковий період з 01.10.2021 р. до 30.04.2022 р. у розмірі 17818, 26 грн. Позов мотивований тим, що відповідач користувався послугами з постачання природного газу через приєднану мережу ТОВ «Чернігівгаз Збут», що підтверджується фактом фактичного споживання природного газу після офіційного опублікування договору постачальником, частковою оплатою спожитого природного газу та не заявляв до постачальника вимоги про припинення постачання йому газу, а отже між сторонами склалися договірні правовідносини щодо постачання природного газу згідно вимог чинного законодавства. Згідно укладеного між сторонами договору, позивач зобов`язується поставити відповідачу природний газ у необхідних об`ємах, а відповідач зобов`язаний своєчасно оплачувати постачальнику вартість природного газу у розміри, строки та порядку визначені договором. ТОВ «Чернігівгаз Збут» свої зобов`язання виконало, проте [PERSON] не виконав взяті на себе зобов`язання та не сплатив за послуги з постачання природного газу, а тому позивач змушений звертатися до суду для стягнення боргу в примусовому порядку. Справу передано головуючому судді 23.02.2024 р. 27.02.2024 р. отримано відомості про зареєстроване місце проживання відповідача. Ухвалою Ріпкинського районного суд Чернігівської області від 27.02.2024 р. прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження. Призначено судове засідання на 27.03.2024 р. 21.03.2024 р. відповідач подав до суду заяву про визнання позовних вимог, однак, із зазначенням, що ним уже сплачено частину боргу у розмірі 5000, 00 грн, а також просив звільнити його від сплати судвого збору у зв`язку з тим, що є особою з інвалідністю ІІ групи та не має змоги сплатити судовий збір через скрутне матеріальне становище. 27.03.2024 р. справу знято з розгляду у зв`язку з участю судді у розгляді справи № 743/52/24. Позивач та відповідач у судове засідання не з`явилися. Повідомлені про день, час та місце розгляду справи належним чином. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши письмові докази у справі, приходить до наступного висновку. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] є власником будинку, приєднаному до газорозподільних мереж за адресою: [ADDRESS] , та є споживачем природного газу з відкритим особовим рахунком № [NUMBER] , EIC-код 56XM41G57266810G, постачальником якого є ТОВ «Чернігівгаз Збут». У відповідача перед позивачем виникла заборгованість за період з 01.10.2021 р. до 30.04.2022 р. у розмірі 17818, 26 грн. Вказані обставини визнаються учасниками справи та не підлягають доказуванню в силу вимог ч. 1 ст. 82 ЦПК України. Також з матеріалів справи вбачається, що відповідач 22.03.2024 р. на рахунок позивача сплатив 5000, 00 грн в якості боргу, що становить предмет спору (а. с. 74). Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд зазначає про таке. Відповідно до частини 1 статті 714 Цивільного кодексу України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. Частиною 1 статті 12 Закону України «Про ринок природного газу» від 09.04.2015 р. № 329-VIII (далі Закон № 329) передбачено, що постачання природного газу здійснюється відповідно до договору, за яким постачальник зобов`язується поставити споживачеві природний газ належної якості та кількості у порядку, передбаченому договором, а споживач зобов`язується оплатити вартість прийнятого природного газу в розмірі, строки та порядку, передбачених договором. Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Зважаючи на те, що до початку розгляду справи по суті відповідач визнав позов, позовні вимоги позивача слід вважати такими, що заявлені правомірно. В той же час, оскільки позивачем сплачено частину боргу у розмірі 5000, 00 грн, що входить до предмету позовних вимог, позовні вимоги підлягають задоволенню частково у розмірі зменшеному на вказану суму, тобто у розмірі 12818, 26 грн. Оскільки у іншій частині спір перестав існувати після подання позову та відкриття провадження у справі, то у задоволенні позовних вимог в цій частині слід відмовити. Виходячи з положень ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно до частини позовних вимог, що підлягають задоволенню, тобто у розмірі 2178, 34 грн (71, 94 %). Відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Згідно ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Відповідно до пункту 9 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються особи з інвалідністю I та II груп, законні представники дітей з інвалідністю і недієздатних осіб з інвалідністю. Відповідач є особою з інвалідністю ІІ групи, що підтверджується довідкою МСЕК № 236447 від 11.06.1998 р., а тому в силу наведених норм законодавства звільнений від сплати судового збору. Відтак позивачу необхідно повернути судовий збір у розмірі 2178, 34 грн.

Outcome: partial