Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-15 00:00:00

Позивач звернувся в суд із позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики, мотивуючи тим, що 12 січня 2010 року між ним та відповідачем укладено договір позики, за яким останній позичив грошові кошти в розмірі 50 000 дол. США, зі сплатою 2 % на місяць та зобов`язався їх повернути до 12 грудня 2011 року. Однак у встановлений в договорі строк грошові кошти позивачу повернуті не були. 25 вересня 2019\~ року судом у справі було ухвалено заочне рішення про задоволення позову. 15 лютого 2024 року ухвалою суду заочне рішення\~ скасовано та справу призначено до розгляду в загальному позовному провадженні. Під час підготовчого провадження представник відповідача подав заяву про застосування строку позовної давності. В судовому засіданні позивач позов підтримав в частині стягнення основної суми боргу 50 000 доларів США, відсотки та штрафні санкції в порядку ст. 625 ЦК України просив не стягувати. Щодо строку позовної давності, то пояснив, що йому про такий строк не\~ було відомо, адвокат йому про такий строк не роз`яснив. Крім того, відповідач обіцяв повернути позику та позивач йому вірив, оскільки між ними були хороші стосунки, тому до суду раніше із позовом не звертався. Просив поновити строк. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав, суду надав пояснення, що [PERSON] дійсно позичив грошові кошти у позивача в сумі 50 000 доларів США на розвиток бізнесу, однак бізнес очікуваного результату не дав. Просив застосувати строк позовної давності, який пропущений позивачем без поважних на те причин. На запитання головуючого судді вказав, що його довіритель говорив про те, що якусь суму боргу він повертав позивачу, однак який саме розмір та підтверджуючі про це документи представник відповідача надати не може, оскільки відповідач перебуває за кордоном. Заслухавши пояснення позивача, представника відповідача, дослідивши письмові докази, подані сторонами на обґрунтування своїх доводів, оцінивши та надавши належну оцінку зібраним по справі доказам, судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею ч.1 ст.5 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом. Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Так, судом встановлено, 12.01.2010\~ року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики, за яким останній позичив грошові кошти в розмірі 50 000 дол. США, зі сплатою 2 % на місяць та зобов`язався їх повернути до 12 грудня 2011 року (а.с.113). На підтвердження отримання грошових коштів [PERSON] написав власноручно розписку, із якої вбачається, що він отримав від [PERSON] у борг грошову суму в розмірі 50 000 доларів США, зі сплатою 2 % на місяць в строк до 12 грудня 2011 року в чому розписався. Статтею 1046 Цивільного Кодексу України визначено зміст договору позики. За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. В силу ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання повинні виконуватися належним чином і у встановлений строк відповідно до вказівок договору, в даному випадку - договору позики грошей. Відповідно до статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Як зазначено в позовній заяві та не спростовано відповідачем, [PERSON] грошових коштів не повернув, свої зобов`язання за договором не виконав. Із пояснень представника відповідача вбачається, що відповідач не збирається повертати грошові кошти та хоче уникнути цивільної відповідальності шляхом застосування строку позовної давності. Так, справді, строк повернення грошових коштів у договорі зазначено 12 грудня 2011 року. Строк позовної давності становить 3 роки, тобто позивач мав право звернутись із позовом до суду про повернення грошових коштів до 12 грудня 2014 року, а звернувся з позовом аж 05.06.2019 року, тобто із пропуском строку позовної давності. Загальна позовна давність, відповідно до вимог ст. 257 ЦК України, встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня коли особа довідалась або могла довідатись про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Згідно ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. В той же час, як зазначено позивачем та не спростовано відповідачем він постійно підтримував зв`язок із відповідачем щодо повернення боргу. Останній раз він спілкувався із відповідачем у 2017 році. Із долучених до матеріалів справи копій паспорта відповідача вбачається що він виїхав за межі України 02.04.2017 року. У зв`язку із юридичною необізнаністю та діями відповідача спрямованими на затягування строків повернення грошових коштів, суд приходить до переконання, що строк позовної давності пропущений позивачем із поважних причин та його права підлягають захисту. Відповідно до ст. 10 ЦПК України, суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. За вимогами ст.12,13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У судовому засіданні позивач заявив усне клопотання в якому зазначив, що позовні вимоги в частині стягнення із відповідача\~ 2%\~ місячних та 3% річних згідно ст. 625 ЦК України\~ не підтримує, та просив стягнути із відповідача лише борг в розмірі 50 000 доларів США, а тому\~ в даній частині позовні вимоги до задоволення не підлягають. За таких обставин позовні вимоги щодо стягнення з відповідача суми позики в розмірі 50 000 доларів США є обґрунтованими та підлягають до задоволення. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити частково та стягнути з відповідача на користь позивача суму основного боргу у розмірі 50 000 доларів США. Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. На підтвердження понесення судових витрат позивач надав квитанцію про сплату судового збору в розмірі 9 605 грн. за подання позовної заяви до суду та 384 грн. 20 коп. за подання заяви про забезпечення позову, яка була задоволена судом. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог,\~ тому судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно до розміру позовних вимог, а саме, в максимально можливому розмірі, на час звернення з позовом до суду, в сумі 9605 грн. На підставі викладеного, відповідно до ст. ст. 261, 267, 526, 530, 626, 629, 1048, 1049 Цивільного Кодексу України,

Outcome: dismissed