Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-26 00:00:00

В травні 2023р. позивач [PERSON] звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до відповідачки [PERSON] , в якому просив суд: - стягнути з відповідачки на свою користь заборгованість за договорами позики від 23 березня 2021р. в сумі 78100,0 дол. США. Свої позовні вимоги, позивач обґрунтовував тим, що 23 березня 2021р. між сторонами було укладено договір позики, у вигляді боргової розписки, відповідно до якої відповідачка отримала від позивача в борг грошові кошти у розмірі 78100,0 дол. США, які зобов`язувалась повернути до 23 липня 2022р. В строк визначений договором позики, відповідачка не повернула отримані нею грошові кошти. Оскільки в позасудовому порядку вирішити спір не можливо, позивач вимушений був звернутись до суду з вказаним позовом для захисту своїх порушених прав. Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва від 19 червня 2023р. відкрито провадження по справі за правилами загального позовного провадження і призначено справу в підготовче засідання. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 18 січня 2024р. закрито підготовче засідання та призначено справу до розгляду по суті. В судовому засіданні представник позивача, заявлені позовні вимоги підтримала в повному обсязі, з підстав, наведених у позові просила суд позов задовольнити, Наголошувала, що сума заборгованості є незмінною, на час розгляду справи в суді стороною відповідача кошти за договором позики не повернуті. Відповідачка, та її представник про час, дату, та місце розгляду справи були оповіщені у встановленому законом порядку, в судове засідання не з`явилися. Представником відповідачки, протягом всього часу розгляду справи в суді систематично подавалися клопотання про відкладення розгляду справи, при цьому відзив на позов, у встановлений судом строк стороною відповідача не подавався. В силу положень, ст. ст. 211, 223 ЦПК України, суд вважає, за можливе продовжити розгляд справи у відсутність сторони відповідача. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів ( суму позики ) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог кодексу, актів законодавства, а при відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Положеннями ч. 1 ст. 1050 ЦК України визначено, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 ЦК України. Відповідно до ч. 2, 3 ст. 545 ЦК України якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом, що 23 березня 2021р. між сторонами було укладено договір позики, у вигляді боргової розписки (оригінал якою було надано стороною позивача для огляду в судовому засіданні), наступного змісту: «Розписка. м. Київ 23.03.2021р. Я, [PERSON] прописана за адресою [ADDRESS] паспорт [NUMBER] , виданий 11 червня 2006р. даю цю розписку гр. [PERSON] , який зареєстрований та мешкає за адресою: [ADDRESS] , паспорт [NUMBER] , виданий 09 жовтня 1996р. Вишнівським МВС ГУ МВС України в Київський обл. про те, що я отримала у нього в борг кошти в сумі 78100 (сімдесят всім сто) дол.. США у повному розмірі в присутності свідків [PERSON] і [PERSON] вказана сума перерахована мною особисто. Вказану позику зобов`язуюсь повернути до 23.07.2022р. Підпис / [PERSON] / Розписку складено і гроші отримано в присутності свідків Підпис [PERSON] . Підпис [PERSON] ». Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій же сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій же кількості, такого ж роду та такої ж якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Згідно правових висновків Верховного Суду України, висловлених в постановах від 18 вересня 2013р. по справі № 6-63цс13, від 11 листопада 2015р. по справі № 6-1967цс15, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. Протягом всього часу розгляду справи в суді, судом не встановлено даних, які б свідчили про повернення відповідачкою всіє всієї суми заборгованості за зазначеною борговою розпискою. Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). За змістом ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором. Згідно положень ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. Згідно положень ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. В судовому засіданні знайшов підтвердження той факт, що відповідачка свої зобов`язання за договором позики не виконала, сума позики залишається неповернутою в повному обсязі, про що повідомила представник позивача в судовому засіанні, та наявність оригіналу боргової розписки у сторони позивача. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, враховуючи правові позиції Верховного Суду, висловлені в постановах у справах № 444/9519/12 від 28 березня 2018р., № 910/10156/17 від 10 квітня 2018р., № 464/3790/16-ц від 16 січня 2019р., № 723/304/16-ц від 23 жовтня 2019р., ст. ст. 16, 625, 1048 ЦК України; ст. ст. 10, 13 ЦПК України, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню, а саме з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за договором позики від 23 березня 2021р. в сумі 78100,0 дол. США. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 13420,0 грн.

Outcome: approved