Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-26 00:00:00

\~ \~ \~ \~ [PERSON] , від імені якого діє адвокат Трофименко М. В. звернувся до суду з даним позовом, в якому просить стягнути з відповідача на його користь грошові кошти в рахунок відшкодування моральної шкоди в розмірі 56052,20 грн., витрати по сплаті судового збору та витрати на правову допомогу у розмірі 20000,00 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД № 038114 від 10.03.2023, складеного інспектором взводу 1 роти 1 батальйону 2 НПП в м. Кривий Ріг УПП в Дніпропетровській області, 10.03.2023 о 03.56 год. в м. Кривому Розі по вул. Черкасова біля е/о 223 [PERSON] керував транспортним засобом ВАЗ 21102 днз. [NUMBER] та в медичному закладіь КП «КБЛПД» ДОР відмовився від проходження медичного огляду в повному обсязі для встановлення стану наркотичного чи іншого сп`яніння, при цьому мав ознаки наркотичного сп`яніння, чим порушив вимоги п. 2.5 ПДР та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП. Однак після направлення матеріалів до суду для розгляду справи, постановою Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 20.06.2023 провадження у справі відносно [PERSON] про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП закрито на нідставі ч. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення. Вказана постанова суду набрала законної сили 01.07.2023. Крім того, відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД № 2666466 від 11.05.2023, складеного інспектором взводу 3 роти 2 батальйону 2 ППП в м. Кривий Ріг УПП в Дніпропетровській області ДПП, 11.05.2023 о 13.07 год. водій [PERSON] , керуючи автомобілем ВАЗ 21102, рухався біля буд. [ADDRESS] з ознакам наркотичного чи іншого сп`яніння. Від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку в медичному закладі відмовився у лікаря нарколога, чим порушив вимоги п. 2.5 ПДР та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП. Після направлення матеріалів до суду, постановою Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 01.08.2023 по справі № 214/3466/23 [PERSON] було притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП. Однак постановою Дніпровського апеляційного суду від 07.09.2023 постанову Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 01.08.2023 скасовано та провадження по справі про адміністративне правопорушення відносно [PERSON] закрито на підставі п. 1 ч. 1 стю 247 КУпАП. У зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП. Крім того, як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД № 261438, складеного 15.09.2023 о 15.07 год. інспектором взводу № 3 роти № 2 батальйону № 1 ППП в м. Кривий Ріг УПП в Дніпропетровській області ДПП, 15.09.2023 о 13.57 в м. Кривому Розі у Металургійному районі Чумацький шлях, електроопора 149, водій [PERSON] керував транспортним засобом Меrcedes Benz 313 CDI з явними ознаками наркотичного сп`яніння. Від проходження медичного огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку відмовився у медичному закладі, чим порушив вимоги п. 2.5 ПДР та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП. Після направлення матеріалів до суду, постановою Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 19.10.2023 по справі № 210/5269/23 провадження по справі про адміністративне правопорушення відносно [PERSON] за ч. 1 ст. 130 КУпАП закрито у зв`язку з відсутністю у його діях складу адміністративного правопорушення. З огляду на вказані обставини, позивач у позовній заяві вказує, що відносно нього безпідставно працівниками поліції складалися протоколи про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП. На думку позивача протоколи про адміністративне правопорушення відносно нього за ст. 130 КУпАП працівниками поліції були складені не за фактами дійсно виявлених ознак сп`яніння, а на підставі даних, відображених в базі працівників патрульної поліції про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП раніше. Такі випадки свавілля з боку працівників патрульної поліції мали негативний вплив на моральний стан позивача, що виразилося в душевних стражданнях та переживаннях, оскільки він працює водієм і дана робота була джерелом його доходу. Внаслідок незаконного притягнення до адміністративної відповідальності в трьох вищевказаних випадках позивачу було завдано моральної шкоди, яка полягала в душевних стражданнях та переживаннях щодо втрати роботи, яка була його основним видом доходу. Моральні переживання були пов`язані з позбавленням можливості користуватися спеціальним правом щодо керування транспортним засобом, оскільки позивач працює водієм, необхідністю нести витрати на правову допомогу та доводити в суді спою невинуватість в інкримінованих правопорушеннях. Розмір моральної шкоди позивач оцінює в 56 052,20 грн. з розрахунку кількості місяців, протягом яких позивач перебував під слідством по справах про адміністративні правопорушення, помножених на відповідний розмір мінімальної заробітної плати за кожен місяць, який встановлений на момент розгляду справи судом. 11.12.2023 ухвалою судді позовну заяву прийнято до розгляду, розгляд справи постановлено проводити за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою від 12.02.2024 замінено відповідача Головне Управління Національної поліції в Дніпропетровській області належним відповідачем - Департамент патрульної поліції Національної поліції України (код ЄДРПОУ 40108646, м. Київ, вул. Федора Ернста, 3). Ухвалою від 20.03.2024 закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті. У відзиві на позовну заяву представник Департаменту патрульної поліції вказує, що позивачем суду не надано доказів того, що останній втратив роботу саме через складені працівниками поліції протоколи. Сам по собі протокол про адміністративне правопорушення не є рішенням суб`єкта владних повноважень, не тягне за собою наслідків, якими, наприклад, позбавлено права користування позивача транспортним засобом, а є лише документом, який фіксує певні обставини для подальшого вирішення питання щодо притягнення особи до адміністративної відповідальності. Оскільки рішеннями судів позивача не було визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, у нього взагалі не було жодних перешкод керувати транспортним засобом. Крім того позивачем не доведений факт завдання йому моральної шкоди, та не додано до позову належних та допустимих доказів про притягнення його до адміністративної відповідальності працівниками поліції. Дії посадових осіб патрульної поліції незаконними чи неправомірними в установленому законом порядку не визнано. Сам факт закриття справи про адміністративне правопорушення не тягне обов`язковий наслідок цивільно-правового характеру і не може бути доказом того, що діями або бездіяльністю працівників патрульної поліції позивачу заподіяно моральної шкоди. Вважає доводи позивача про незаконне притягнення до адміністративної відповідальності, на які він посилається, як на підставу позову, є неприйнятними. У відзиві представник Департаменту патрульної поліції також заперечив проти стягнення на користь позивача витрат на правову допомогу, оскільки позивачем не додано до позовної заяви детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом та здійсненим позивачем витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Крім того, позивач повинен надати докази про ведення адвокатом Книги обліку доходів та витрат, затвердженої наказом Міністерства доходів і зборів України № 481 від 16.09.2013. З огляду на вказані обставини просить відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. У письмових поясненнях представник Головного управління Державної казначейської служби в Дніпропетровській області зазначає, що відповідно до положеннь ст. 1176 ЦК України, що передбачають відповідальність за завдану шкоду незалежно від вини завдавача, позивач повинен довести не тільки протиправність поведінки відповідача, а й наявність самої шкоди, та причинний зв`язок між поведінкою відповідача та заподіяною шкодою. Крім того, виходячи з положень Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури і суду», обов`язковою умовою є необхідне визнання незаконними дій чи бездіяльності посадових чи службових осіб органу дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду. Позивачем такого рішення суду надано не було. Відсутність події і складу адміністративного правопорушення є підставою для закриття провадження, а не його автоматичну незаконність. Отже протиправність дій правоохоронців не доведена. В матеріалах справи відсутнє рішення суду щодо визнання дій правоохоронців протиправними в частині складання протоколу про адміністративне правопорушення за ст. 130 КУпАП. Хоча позивач посилається на протиправність дій правоохоронців, але цього не доводить. Складання протоколу є процесуальною дією суб`єкта владних повноважень, які спрямовані на фіксацію адміністративного правопорушення та є предметом оцінки суду в якості доказу вчинення такого правопорушення при розгляді справи про притягнення особи до адміністративної відповідальності. Сам по собі протокол про адміністративне правопорушення не є рішенням суб`єкта владних повноважень. Департамент Патрульної поліції Національної поліції України та Управління патрульної поліції, інспекторами яких складено протоколи про адміністративні правопорушення не є органами, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність або досудове розслідування. Таким чином, даний спір щодо відшкодування шкоди за позовними вимогами [PERSON] не регулюється нормами Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», а тому положення відповідного закону в даному випадку застосуванню не підлягають. Крім того, позивачем не надано суду доказів на підтвердження порушення стосунків позивача з іншими людьми, у приниженні його честі та гідності, моральних страждань, на які посилається позивач і які, на його думку, настали внаслідок складення адміністративних протоколів. В матеріалах справи відсутні, зокрема, висновки експертів, психологів, спеціалістів, фахівців тощо щодо психологічних проблем, спричинених відчуттями переживань, душевних страждань, погіршенням морального стану саме під впливом чи внаслідок дій відповідача. Доказування не може бути обґрунтоване лише ймовірністю настання негативних наслідків. Посилання на їх наявність має бути підтверджене доказами. Сам факт скасування постанови про накладення на позивача адміністративного стягнення не є доказом заподіяння йому моральної шкоди та підставою для стягнення моральної шкоди. З наведених підстав позов задоволенню не підлягає. Реалізація позивачем свого процесуального права на оскарження рішень, дій та бездіяльності органів державної влади не є безумовною підставою для відшкодування моральної шкоди, а є способом захисту та відновлення порушених прав. Тож, на думку Казначейства, позивачем не надано суду доказів на підтвердження наслідків настання моральної шкоди, що є його процесуальним обов`язком. Також зазначає, що боржником у зобов`язанні зі сплати коштів державного бюджету є держава Україна як учасник цивільних відносин (частина друга статті 2 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 170 ЦК України держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом. Тобто кошти на відшкодування шкоди державою підлягають стягненню з Державного бюджету України. У таких справах резолютивні частини рішень не повинні містити відомості про суб`єкта його виконання, номери та види рахунків, з яких буде здійснено безспірне списання, оскільки такі відомості не впливають ні на підстави, ні на обов`язковість відновлення права позивача в разі встановлення судом його порушення, та за своєю суттю є регламентацією способу та порядку виконання судового рішення, що має відображатися у відповідних нормативних актах, а не резолютивній частині рішення. Щодо відшкодування витрат позивача на правничу допомогу, з посиланням на практику Верховного Суду України та Європейського суду з прав людини, вказує, що не можна обмежитися загальними висновками щодо врахування обсягу (пропорційності) задоволених позовних вимог, дійсності та необхідності проведеної адвокатом роботи, а також розумності їхнього розміру без обґрунтування. Представник позивача у судовому засіданні підтримав заявлені позовні вимоги та просив їх задовольнити, посилаючись на доводи, викладені у позовній заяві. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, про причини неявки не повідомив, свої заперечення виклав у відзиві на позовну заяву. Представник третьої особи у судовому засіданні в режимі відеоконференції з судом заперечив проти задоволення позовних вимог з підстав, вказаних у наданих суду поясненнях третьої особи. Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступні обставини. Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД №038114, 10.03.2023 року о 03:56 год. в м. Кривому Розі по вул. Черкасова біля е/о 223, водій [PERSON] керував транспортним засобом\~ВАЗ 21102\~д.н.з. [NUMBER] , та в медичному закладі КП «КБЛПД» ДОР» відмовився від проходження медичного огляду у повному обсязі для встановлення стану наркотичного чи іншого сп`яніння при цьому мав ознаки наркотичного сп`яніння, а саме неприродна блідість обличчя, підвищена жвавість рухів, порушення мови, що підтверджується висновком № 643 від 10.03.2023 КП «КБЛПД» ДОР». Нагрудний відеореєстратор 475852, 475847. Своїми діями [PERSON] порушив вимоги п. 2.5 ПДР України та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП. Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД №266466 11.05.2023 року, о 13 годині 07 хвилин, водій [PERSON] , керуючи автомобілем «ВАЗ 21102», н/з [NUMBER] , рухався біля буд. 2 по вул. Бикова в м. Кривому Розі, з ознаками наркотичного чи іншого сп`яніння, а саме неприродна блідість шкіряного покриву обличчя, поведінка, що не відповідає обстановці, підвищена жвавість ходи. Від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку в медичному закладі відмовився у лікаря нарколога, що підтверджується Висновком №1177 від 11.05.2023 року, чим порушив п. 2.5 ПДР України та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП. Як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД №261438 складеного 15.09.2023 року, о 15 год. 07 хв., інспектором взводу №3 роти №2 батальйону №1 ППП в м. Кривий Ріг УПП в Дніпропетровській області ДПП старшим лейтенантом поліції Лящук А.І., що 15.09.2023 року о 13 годині 37 хвилин в м. Кривому Розі у Металургійному районі Чумацький шлях, електроопора 149, водій [PERSON] керував транспортним засобом Mercebes Benz 313 CDI, д.н.з. [NUMBER] ,з явними ознаками наркотичного сп`яніння, а саме звужені зіниці очей які не реагують на світло, виражене тремтіння пальців рук, не природна блідість обличчя. Від проходження медичного огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку відмовився у медичному закладі КП «КБЛН ПНД про що свідчить висновок лікаря №2268, чим порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху, за що відповідальність передбачена ч.1 ст.130 КУпАП. Вказані матеріали, кожен окремо, були направлені до відповідних судів для розгляду та вирішення питання про притягнення позивача по даній справі до адміністративної відповідальності за ст. 130 КУпАП. Так, постановою Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 20.06.2023 по справі № 215/1374/23 провадження у справі про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за протоколом серії ААД №038114 від 10.03.2023 - закрито на підставі ч. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в його діях складу правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП. За даними Єдиного державного реєстру судових рішень дана постанова набрала законної сили 01.07.2023. Постановою Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області по справі № 214/3466/23 від 01.08.2023 за протоколом серії ААД № 266466 від 11.05.2023 [PERSON] притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накланено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 17000 грн. 00 коп. в дохід держави з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік. Вказану постанову скасовано постановою Дніпровського апеляційного суду від 07.09.2023 та провадження по справі про адміністративне правопорушення стосовно [PERSON] закрито на підставі п.1 ч.1 ст.247\~КУпАП у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1\~ст.130 КУпАП. За даними Єдиного державного реєстру судових рішень постанова Дніпровського апеляційного суду набрала законної сили 07.09.2023. Також постановою Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 19.10.2023 по справі № 210/5269/23 провадження у справі про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за протоколом серії ААД № 261438 від 15.09.2023 - закрито на підставі ч. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в його діях складу правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП. За даними Єдиного державного реєстру судових рішень дана постанова набрала законної сили 31.10.2023. [PERSON] , зазначаючи, що йому завдано моральної шкоди через безпідставне складення відносно нього працівниками поліції протоколів за ст. 130 КУпАП, звернувся до суду з даним позовом. Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що склалися між сторонами, суд зазначає таке. Згідно з частинами першою, другою та п`ятою\~статті 263 ЦПК України\~судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Статтею 56 Конституції України\~кожному гарантовано право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Відповідно до частини першої статті 16\~ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно зі статтею 23\~ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу. Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме: у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт. Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду, завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу). Статтями 2, 4\~Закону України\~«Про порядок\~відшкодування шкоди,\~завданої громадянинові\~незаконними діями\~органів,\~що здійснюють\~оперативно-розшукову\~діяльність,\~органів досудового\~розслідування,\~прокуратури і суду» передбачено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку, зокрема закриття справи про адміністративне правопорушення. Тобто, здійснення провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, яка в подальшому закрита судом за відсутністю складу адміністративного правопорушення, може свідчити про незаконні дії посадових осіб, які ініціювали та здійснювали вказане провадження (складання протоколу, отримання пояснень та інше). Аналогічні правові висновки викладені у постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 10.10.2019 у справі № 569/1799/16-ц (провадження № 61-19000сво18), а також у постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 05.02.2020 у справі № 640/16169/17 (провадження № 61-15393св18), від 22.07.2020 у справі № 303/7352/18 (провадження № 61-20524св19), від 26.01.2022 у справі № 953/6561/20 (провадження № 61-922св21) та від 15.03.2023 у справі № 754/204/21 (провадження № 61-1246св23). Зокрема, у постанові Верховного Суду від 26.01.2022 у справі № 953/6561/20 (провадження № 61-922св21) зазначено, що: «у справі, яка переглядається, підставою для відшкодування шкоди є закриття справи про адміністративне правопорушення у зв`язку із відсутністю події і складу адміністративного правопорушення. Разом із тим, це не спростовує того, що такими діями позивачу завдано моральної шкоди, оскільки закриття справи про адміністративне правопорушення через відсутність його складу свідчить про те, що позивача притягнуто до адміністративної відповідальності незаконно, а, крім того, відшкодування здійснюється незалежно від вини. Відшкодування моральної шкоди провадиться незалежно від того, чи застосувались з боку держави будь-які заходи примусу, чи було понесено особою витрати на погашення штрафу, накладеного судом». У справі, що розглядається, судом встановлено, що постановами Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 20.06.2023 по справі № 215/1374/23, Дніпровського апеляційного суду від 07.09.2023 по справі № 214/3466/23 та Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 19.10.2023 по справі № 215/1374/23, кожною окремо, провадження у справах про адміністративне правопорушення відносно [PERSON] за ч. 1 ст.\~130\~КУпАП закрито за відсутністю складу адміністративного правопорушення. Відповідно до частин другої, третьої\~статті 13\~Закону України\~«Про порядок\~відшкодування шкоди,\~завданої громадянинові\~незаконними діями\~органів,\~що здійснюють\~оперативно-розшукову\~діяльність,\~органів досудового\~розслідування,\~прокуратури і\~суду» розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом проводиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. Тобто Законом України «Про порядок\~відшкодування шкоди,\~завданої громадянинові\~незаконними діями\~органів,\~що здійснюють\~оперативно-розшукову\~діяльність,\~органів досудового\~розслідування,\~прокуратури і\~суду» передбачено, що розрахунковою величиною для визначення розміру відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом є мінімальний розмір заробітної плати. Викладене дає підстави для висновку про те, що у випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні до мінімального розміру заробітної плати, суд при вирішенні питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати, що є чинним на час розгляду справи, при цьому визначений законом розмір відшкодування є тим мінімальним розміром, що гарантований державою, а суд, враховуючи обставини конкретної справи, вправі застосувати й більший розмір відшкодування. Встановивши, що позивача притягнуто до адміністративної відповідальності незаконно, оскільки провадження у кожному з трьох випадків по справах про адміністративні правопорушення закрито, суд дійшов висновку про те, що у позивача виникло право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду». Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом (ч. 2 ст. 13 вказаного Закону). Притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності вперше за обставинами даної справи відбулось 10.03.2023, що підтверджується протоколом серії серія ААД № 038114 від 10.03.2023 про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП. Рішення про закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення прийнято 20.06.2023. Таким чином, строк перебування [PERSON] під судом (строк протягом якого [PERSON] підданий до адміністративної відповідальності) станом на час прийняття Тернівським районним судом м. Кривого Рогу постанови про закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно [PERSON] за ч. 1 ст.\~130\~КУпАП за відсутністю складу адміністративного правопорушення становить 3 місяці та 11 днів. Вдруге, строк перебування [PERSON] під судом (строк протягом якого [PERSON] підданий до адміністративної відповідальності) станом на час прийняття Дніпровським Апеляційним судом постанови про закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно [PERSON] за ч. 1 ст.\~130\~КУпАП за відсутністю складу адміністративного правопорушення становить 3\~місяці та\~28\~днів (з моменту складення протоколу про адміністративне правопорушення 11.05.2023 по винесення постанови Дніпровського Апеляційного суду 07.09.2023). Втретє строк перебування [PERSON] під судом (строк протягом якого [PERSON] підданий до адміністративної відповідальності) станом на час прийняття Дзержинським районним судом м. Кривого Рогу постанови про закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно [PERSON] за ч. 1 ст.\~130\~КУпАП за відсутністю складу адміністративного правопорушення становить 1\~місяць та\~5 днів (з моменту складення протоколу про адміністративне правопорушення 15.09.2023 по винесення постанови Дзержинським районним судом м. Кривого Рогу 19.10.2023). Таким чином, за обставинами даної справи, строк перебування [PERSON] під судом загалом становить 8 місяців 12 днів. (3 місяці 11 днів + 3 місяці 28 днів + 1 місяць 5 днів). Відповідно до ст. 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» з 01.04.2024 мінімальна заробітна плата у місячному розмірі становить 8000 гривень. Відтак мінімальний розмір моральної шкоди, згідно ч. 2 ст. 13 Закону України\~«Про порядок\~відшкодування шкоди,\~завданої громадянинові\~незаконними діями\~органів,\~що здійснюють\~оперативно-розшукову\~діяльність,\~органів досудового\~розслідування,\~прокуратури і\~суду» становить 67200 грн.(64000 грн. (8000,00 грн х 8 місяцв) + 3200 грн. (виходячи з розрахунку 12 днів відповідає 0,4 календарного місяця.) Законодавець визначив мінімальний розмір моральної шкоди, виходячи з установленого законодавством розміру заробітної плати на момент розгляду справи судом, за кожен місяць перебування під слідством та судом. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20.09.2018 року у справі № 686/23731/15-ц (провадження № 14-298цс18) зроблено висновок, що «…моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливості реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. У випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи. Законодавець визначив мінімальний розмір моральної шкоди, виходячи з установленого законодавством розміру заробітної плати на момент розгляду справи судом, за кожен місяць перебування під слідством та судом. Тобто цей розмір у будь-якому випадку не може бути зменшено, оскільки він є гарантованим мінімумом. Але визначення розміру відшкодування залежить від таких чинників, як характер і обсяг страждань (фізичного болю, душевних і психічних страждань тощо), яких зазнав позивач, можливості відновлення немайнових втрат, їх тривалість, тяжкість вимушених змін у його життєвих і суспільних стосунках, ступінь зниження престижу, репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, і сама можливість такого відновлення у необхідному чи повному обсязі. Тобто суд повинен з`ясувати усі доводи позивача щодо обґрунтування ним як обставин спричинення, так і розміру моральної шкоди, дослідити надані докази, оцінити їх та визначити конкретний розмір моральної шкоди, зважаючи на засади верховенства права, вимоги розумності, виваженості і справедливості…». Поряд з тим, враховуючи доведений факт трьохкратного притягнення позивача до адміністративної відповідальності та закриття провадження у справі у кожному випадку за відсутності складу адміністративного правопорушення, та враховуючи обсяг заявлених позовних вимог в частині визначення розміру моральної шкоди на рівні 56052,20 грн., беручи до уваги, що відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених особою вимог, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог в частині відшкодування моральної шкоди на користь позивача у розмірі заявлених вимог на рівні 56052,20 грн. Щодо вимог позивача про відшкодування йому 20000,00 грн. на правову допомогу при розгляді даної справи, суд зазначає наступне. Право на професійну правничу допомогу гарантовано статтею 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України у рішенні від 30.09.2009 № 23-рп/2009. Так, у рішенні Конституційного Суду України від 30.09.2009 № 23-рп/2009 зазначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо. Відповідно до частин першої, третьої статті 133\~ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу. Згідно з частинами першою-четвертою статті 137\~ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Частиною восьмою статті 141\~ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц (провадження №14-382цс-19) та у постанові Верховний Суд у складі суддів об`єднаної палати Касаційного адміністративного суду від 17.03.2020 у справі № 520/8309/18. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) зроблено висновок, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Разом з тим, Верховний Суд у своїй постанові від 12.02.2020 у справі №648/1102/19 зазначив, що витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт1частини 2статті 137ЦПК України). Згідно\~статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до\~статті 77 ЦПК України\~предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно із частиною другою\~статі 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до\~статті 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи , а достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. За правилами статті 89\~ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Вказані норми процесуального права вказують на необхідність доведення стороною, що звернулась до суду, належними та допустимими доказами вимог, що нею заявлені, в тому числі щодо вимог про відшкодування витрат на правову допомогу. Представником позивача до позовної заяви додано (в засвідчених належним чином копіях) договір про надання правової допомоги № 03/11/23-4 від 03.11.2023, акт прийому-передачі наданих послуг відповідно до вказаного договору з описом та вартістю наданих послуг на загальну суму 20000,00 грн.: 2000,00 грн. (з розрахунку 1000,00 за 1 год.) вивчення та аналіз судової практики, 8000,00 (з розрахунку 1000,00 за 1 год.) підготовка та подання до суду позовної заяви, 10000,00 представництво інтересів клієнта в суді та участь у судових засіданнях, незалежно від їх кількості. До позовної заяви також долучено квитанцію № 01 від 03.11.2023 про оплату за договором про надання правової допомоги № 03/11/23-4 від 03.11.2023 на загальну суму 20000,00 грн. Представники відповідача та третьої особи у заявах по суті справи, кожен окремо заперечили щодо вимог про відшкодування витрат на правову допомогу. Суд не приймає до уваги заперечення представника відповідача щодо ненадання позивачем доказів понесення витрат на правову допомогу у заявленому розмірі, оскільки письмовими матеріалами справи це спростовано. Крім того суд критично ставиться до посилань представника відповідача, що викладений у відзиві на позовну заяву, на той факт, що позивачем на підтвердження понесених витрат на правову допомогу не надано Книги обліку доходів та витрат, форма якої затверджена Наказом Міністерства доходів і зборів України № 481 від 16.09.2013, оскільки вказаний Наказ втратив чинність з прийняттям Наказу Міністерства фінансів України № 261 від 13.05.2021, тобто до виникнення спірних відносин по даній справі. На підставі системного аналізу матеріалів справи та долучених позивачем доказів на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу, на думку суду, виходячи із критеріїв, визначених ст. 137 ЦПК України, з урахуванням заперечень представників відповідача та третьої особи щодо відшкодування витрат на правову допомогу, заявлена сума до відшкодування витрат на правничу професійну допомогу є неспівмірною із заявленими вимогами, а тому справедливим розміром відшкодування позивачу фактично понесених витрат на професійну правничу допомогу у цій справі є сума 5000,00 грн., що буде пропорційним з обсягом наданої правничої допомоги та відповідатиме принципам розумності і співмірності за обставинами даної справи. Решту витрат на професійну правничу допомогу повинен понести позивач. Окремо суд зауважує, що кошти державного бюджету належать на праві власності державі. Отже, боржником у зобов`язанні зі сплати коштів державного бюджету є держава Україна як учасник цивільних відносин (частина друга\~статті 2 ЦК України). Відповідно до статті 170\~ЦК України держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом. Згідно з пунктом 1 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого\~постановою Кабінету Міністрів України від 15 квітня 2015 року № 215\~(далі - Положення), Державна казначейська служба України (Казначейство) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів України і який реалізує державну політику у сферах казначейського обслуговування бюджетних коштів, бухгалтерського обліку виконання бюджетів. Відповідно до покладених завдань Казначейство України здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів або боржників на підставі рішення суду (підпункт 3 пункту 4 Положення). Кошти на відшкодування шкоди державою підлягають стягненню з Державного бюджету України, тому відсутня необхідність зазначення у резолютивній частині рішення таких відомостей, як орган, через який грошові кошти мають перераховуватися, або номера чи види рахунку, з якого має бути здійснено стягнення/списання, оскільки такі відомості не впливають ні на підстави, ні на обов`язковість відновлення права позивача в разі встановлення судом його порушення, та за своє суттю є регламентацією способу та порядку виконання судового рішення, що має відображатися у відповідних нормативних актах, а не резолютивній частині рішення. Відповідний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2018 року у справі № 910/23967/16, провадження № 12-110гс18. Отже, відповідачем у справі є держава Україна, яка бере участь у справі через відповідний орган державної влади. Кошти на відшкодування шкоди державою підлягають стягненню з Державного бюджету України. З огляду на викладене, беручи до уваги суб`єктний склад учасників справи, слід зробити висновок про те, що кошти у відшкодування моральної шкоди та витрати на правову допомогу у визначених судом розмірах підлягають стягненню з Державного бюджету. Крім того, відповідно до положень ст.141\~ЦПК судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки в силу положень п. 13 ч. 2 ст.\~3 Закону України«Про\~судовийзбір» та ст. 14 Закону України № 266/94-ВР від 01.12.1994 судовий збір не справляється за подання позовів у даній категорії справ, то судові витрати в цій частині слід віднести на рахунок держави. На підставі викладеного,

Outcome: partial