Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-23 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом та просить суд зняти арешт з нерухомого майна по [ADDRESS] , накладений в рамках виконавчого провадження № 5255654113 державним виконавцем Довгинцівського ВДВС, визнавши за ним право власності на вказану квартиру в порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON] , померлої [INFO] , посилаючись на неможливість прийняття спадщини у зв`язку з накладеним на спадкове майно арештом. В обґрунтування вимог зазначено, що [INFO] померла його мати, після смерті якої відкрилась спадщина у вигляді зазначеної квартири. Указана квартира належала [PERSON] на підставі договору міни квартири від 20.07.2010, з яким його матір [PERSON] перебувала у зареєстрованому шлюбі з 20 жовтня 2017 року. [INFO] помер [PERSON] і його дружина [PERSON] звернулась до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті чоловіка. Однак за життя матір не встигла оформити право власності на спадкову квартиру у зв`язку з накладеним арештом на нерухоме майно, а постановою приватного нотаріуса від 06 січня 2024 року відмовлено і йому у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку з тим, що на ім`я [PERSON] зареєстровано обтяження у вигляді арешту нерухомого майна. Так, державним виконавцем Довгинцівського ВДВС постановою від 04.10.2016 відкрито виконавче провадження № 52556541 з виконання судового наказу № 411/8929/12 від 02.11.2012 про стягнення з [PERSON] на користь КПТМ «Криворіжтепломережа» боргу 2\~761,10 грн. В рамках виконавчого провадження на май \~ \~ \~ \~но боржника було накладено арешт, а 13.06.2017 виконавче провадження завершено на підставі п. 2 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження». Тому з метою захисту права спадкування, просить задовольнити вимоги. Ухвалою суду від 11 березня 2024 року прийнято до розгляду позовну заяву, розгляд справи ухвалено проводити в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. Ухвалою суду від 06 травня 2024 року закрито підготовче провадження у справі, призначено справу до судового розгляду по суті. Встановлено загальний порядок з`ясування обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, та загальний порядок дослідження доказів, якими вони обґрунтовуються. Ухвалою суду від 24 05 2024 року позовні вимоги в частині визнання права власності в порядку спадкування за законом за заявою позивача залишені без розгляду. Позивач [PERSON] звернувся до суду із заявою про розгляд справи за його відсутності, на вимогах в частині зняття арешту наполягає. Відповідач голова Довгинцівської районної в місті ради Ратінов І.Г. звернувся до суду із заявою про розгляд справи за відсутності представника виконкому, при винесенні рішення покладається на розсуд суду. Представник відповідача КПТМ «Криворіжтепломережа» Федоренко В.С. звернулась до суду із заявою про розгляд справи за її відсутності, вимоги позову не визнає з підстави, викладених у відзиві на позов. В обґрунтування відзиву зазначено, що позивач не обґрунтовує в позовній заяві, якими саме діями відповідача КПТМ «Криворіжтепломережа» були порушені права позивача, за захистом яких він звертається до суду. Згідно довідки № 1119 від 14.03.2024, станом на 01.03.2024 заборгованість боржника [PERSON] за виконавчим документом № 2н-8929 від 02.11.2012 складає 2\~653,80 грн. та по судовому збору 107.30 грн. Основною умовою зняття арешту з майна боржника є відсутність майнових претензій з боку стягувача. Однак у даному випадку у стягувача наявні майнові претензії, а саме не сплачено заборгованість по зазначеному виконавчому документу. Стосовно вимоги про визнання права власності на спадкове майно, то необхідною умовою до суду із вказаною вимогою є наявність обґрунтованої відмови нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, однак такої відмови матеріали справи не містять: підставою для перешкоди в оформленні спадкових справ є лише наявність арешту на майно. Жодних доказів понесення позивачем витрат на правничу допомогу, матеріали справи не містять, тому вимоги у цій частині теж задоволенню не підлягають. У зв`язку з викладеним просить відмовити у задоволенні позову. У відповіді на відзив позивачем [PERSON] зазначено, що заперечуючи проти задоволення вимог, представник КПТМ «Криворіжтепломережа» не заявляє позовних вимог про стягнення коштів за довідкою № 1119 від 14.03.2024. Йому відомо, що успадкувати можна не лише майно, але й борги, від якого він згідно довідки № 1119 від 14.03.2024 не відмовляється, однак розраховує на те, що КПТМ «Криворіжтепломережа» не буде зловживати своїми правами, а буде користуватися ними добросовісно. Також не вбачає жодного порушення зі свого боку в частині відсутності позовної вимоги про стягнення з відповідачів на свою користь понесених витрат, діючим законодавством передбачений наявний детальний опис понесених позивачем витрат на надану ним правничу допомогу, але ж законодавець не може зобов`язати позивача вимагати стягнути понесені ним витрати з відповідача за відсутності такого у позивача. Тому наполягає на задоволенні вимог. Представник третьої особи Довгинцівського ВДВС письмових заперечень до суду не подав. Відповідно до частини другої статті 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до таких висновків. Як встановлено судом та не оспорюється учасниками процесу, [PERSON] є рідним сином [PERSON] , яка [INFO] померла. За життя [PERSON] з 20 жовтня 2017 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , який [INFO] помер. Постановою приватного нотаріуса Криворізького районного нотаріального округу Дніпропетровської області Лігутою Л.В. від 06 січня 2024 року, відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] та була спадкоємцем [PERSON] , померлого [INFO] , на квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , яка належить [PERSON] у зв`язку з тим, що на ім`я останнього зареєстровано обтяження арешт нерухомого майна від 13.06.2017, накладений державним виконавцем Довгинцівського ВДВС. Право власності [PERSON] на квартиру підтверджується наданими до суду копіями договору міни квартири від 20 липня 2010 року та витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 04.08.2010. Конституція України визначає, що судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд (стаття 129-1 Основного Закону). Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Питання процесуального правонаступництва регламентовані частиною першою статті 55 ЦПК України, згідно з якою у разі смерті фізичної особи, припинення юридичної особи, заміни кредитора чи боржника у зобов`язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії судового процесу. Законодавець не ототожнює «процесуальне правонаступництво» і «заміну сторони виконавчого провадження», оскільки цим інститутам присвячені дві окремі статті ЦПК України - 55 та 442 відповідно. Також це опосередковано випливає зі змісту пункту 28 частини першої статті 353 ЦПК, відповідно до якого ухвала про заміну сторони у справі (процесуальне правонаступництво) та ухвала про заміну сторони виконавчого провадження відокремлені одна від одної як такі, на які можуть подаватись скарги окремо від рішення суду. На стадії виконання судового рішення як на завершальній стадії судового провадження можлива заміна сторони у виконавчому провадженні як юридичному процесі правонаступником за наявності відкритого виконавчого провадження. Після відкриття виконавчого провадження та до його закінчення заміна сторони виконавчого провадження (з одночасною заміною відповідного учасника справи) правонаступником здійснюється у порядку, передбаченому статтею 442 ЦПК України з урахуванням підстав, визначених статтею 55 ЦПК України. У цьому випадку приписи статті 442 ЦПК України, що містить процесуальні особливості здійснення правонаступництва у виконавчому провадженні, застосовуються разом з положеннями статті 55 ЦПК України. Натомість як до відкриття виконавчого провадження, так і після його закінчення заміна учасника справи правонаступником здійснюється на підставі статті 55 ЦПК України, а в окремих випадках також на підставі частини п`ятої статті 442 ЦПК України. Відповідно, тільки до закінчення виконавчого провадження можна ставити питання про заміну сторони виконавчого провадження, а якщо виконавче провадження закінчене, то заміна відповідної сторони цього виконавчого провадження правонаступником є неможливою без його відновлення відповідно до умов законодавства. Закінчення виконавчого провадження, у тому числі й у випадку фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом, не виключає подальшого існування процесуальних правомочностей учасника справи в межах судового провадження, тож не має наслідком заборону здійснення процесуального правонаступництва щодо них. Питання процесуального правонаступництва в усіх випадках вирішується судом, який при його вирішенні повинен дослідити по суті обставини та підстави правонаступництва. Зазначене відповідає правовим висновкам Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постановах Верховного Суду від 16 лютого 2021 року у справі № 911/3411/14 та від 08 лютого 2022 року у справі № 2-7763/10 (провадження № 14-197цс21). У справі встановлено, що мати позивача [PERSON] [PERSON] , як спадкоємець боржника [PERSON] , не була залучена стороною виконавчого провадження і питання процесуального правонаступництва [PERSON] після смерті її чоловіка [PERSON] , який був боржником у вказаному виконавчому провадженні, не вирішувалось у судовому порядку, як не вирішувалось і питання процесуального правонаступництва позивача [PERSON] . При зверненні до суду [PERSON] посилається на порушення своїх як спадкоємця [PERSON] , оскільки не має можливості успадкувати майно через накладений на нього арешт, посилаючись на статті 317, 321, 391 ЦК України та статтю 59 Закону України «Про виконавче провадження», просить задовольнити позов. Відповідно до статей 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Статтею 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Частиною першою статті 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Проте відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (частина третя статті 1296 ЦК України). Отже, системний аналіз зазначених норм права свідчить про те, що спадкоємець, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, є її власником з часу її відкриття, а документом для підтвердження права власності на спадкове майно є свідоцтво на спадщину, отримане в установленому законодавством порядку. У спадкоємця, який в установленому законом порядку прийняв спадщину, права володіння та користування спадковим майном виникають з часу відкриття спадщини, тому такий спадкоємець може захищати свої порушені права володіння та користування спадковим майном відповідно до глави 29 ЦК України. Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають з відносин щодо примусового виконання судових рішень. Під час виконання судових рішень сторони виконавчого провадження мають право оскаржити рішення, дії або бездіяльність органів державної виконавчої служби, їх посадових осіб, виконавців чи приватних виконавців у порядку судового контролю, оскільки виконання судового рішення є завершальною стадією судового розгляду. Відповідно до частини першої статті 59 Закону України «Про виконавче провадження», особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. При цьому, в порядку цивільного судочинства захист майнових прав здійснюється у позовному провадженні, а також у спосіб оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби. Спори про право цивільне, пов`язані з належністю майна, на яке накладено арешт, відповідно до статті 19 ЦПК України розглядаються в порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа, крім випадків, коли розгляд таких справ відбувається за правилами іншого судочинства. У разі, якщо опис та арешт майна проводився державним виконавцем, скарга сторони виконавчого провадження розглядається в порядку, передбаченому\~розділом VII ЦПК України. Інші особи, які є власниками (володільцями) майна і які вважають, що майно, на яке накладено арешт, належить їм, а не боржникові, можуть звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту, що передбачено Законом України «Про виконавче провадження». Такий правовий висновок висловлений Верховним Судом у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 24 травня 2021 року в справі № 712/12136/18 (провадження № 61-4726сво19). Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08 листопада 2019 року у справі № 643/3614/17 (провадження № 14-479цс19) дійшла висновку про те, що вимоги про звільнення майна з-під арешту, що ґрунтуються на праві власності на нього, виступають способом захисту зазначеного права (різновидом негаторного позову) і виникають з цивільних правовідносин, відповідно до частини першої статті 19 ЦПК України можуть бути вирішені судом цивільної юрисдикції (пункт 37). Стосовно доводів представника КПТМ «Криворіжтепломережа» про незрозумілість вимог позивача саме до підприємства і відсутність зазначення у позовній заяві порушення прав позивача відповідачем КПТМ «Криворіжтепломережа», то у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 листопада 2019 року у справі № 905/386/18 (провадження № 12-85гс19) зазначено, що відповідачем у справах за позовами про звільнення з-під арешту майна є боржник або особа, в інтересах якої накладено арешт на майно у виконавчих провадженнях, оскільки задоволення такого позову може безпосередньо вплинути на права та законні інтереси сторін спірних відносин щодо такого майна. При цьому орган державної виконавчої служби у відповідних випадках може залучатися судом до участі у справах як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору. Згідно статті 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Згідно з вимогами пунктів 1, 2, 3 частини першої статті 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Аналізуючи вищевикладені доводи, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, враховуючи смерть особи, на майно якої накладено арешт та неможливість спадкоємців прийняти спадщину в зв`язку з наявність арешту, суд приходить до висновку до наявність підстав для задоволення вимог. Згідно частини першої статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У зв`язку з відсутністю вимоги про розподіл судових витрат, суд вважає можливим залишити їх за позивачем.

Outcome: approved