Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-20 00:00:00

24 квітня 2024 року заявниця [PERSON] звернулася до Комунарського районного суду м.Запоріжжя з заявою про видачу обмежувального припису відносно її брата [PERSON] . В обґрунтування заяви зазначила, що вона, її мати [PERSON] та її брат проживають в одній квартирі за адресою: [ADDRESS] . Її брат [PERSON] не працює, веде аморальний спосіб життя, тривалий час зловживає алкоголем, наркотичними речовинами, систематично вчиняє щодо заявниці домашнє насильство, робить неможливим проживання з ним в одній квартирі. Домашнє насильство триває кілька років. В останні два роки ситуація погіршилася. [PERSON] в стані алкогольного та наркотичного сп`яніння веде себе неадекватно, стає агресивним, влаштовує сварки, конфлікти із застосуванням ненормативної лексики, ображає, обзиває принизливими словами, штовхає, б`є по обличчю, кидає на підлогу та б`є ногами в різні частини тулуба, погрожує скинути з 9 поверху, погрожує фізичною розправою. Працівниками поліції неодноразово складалися протоколи про адміністративне правопорушення та виносилися термінові заборонні приписи стосовно кривдника [PERSON] . Незважаючи на вжиті заходи, [PERSON] продовжує вчиняти домашнє насильство. Заявниця в попередньому судовому засіданні підтримала вимоги заяви та наполягала на її задоволенні. Зазначила, що в останні роки проживання в одній квартирі з братом створили їй неможливі умови для проживання. Представник заявника підтримала заяву в повному обсязі зазначила, що інститут протидії домашньому насиллю передбачає декілька видів захисту потерпілої особи від дій кривдника. [PERSON] викликаючи поліцію, скористалася правом на захист у вигляді термінових заборонних приписів відносно кривдників, які встановлювалися поліцією, та вони не дали бажаного результату. Таким чином, заявниця змушена звернутися за захистом до суду. Заінтересована особа [PERSON] в судовому засіданні заперечував щодо заяви про видачу обмежувального припису, суду пояснив, що за час проживання в квартирі його сестра зловживає спиртними напоями та поводить себе неадекватно, в результаті чого в них виникають сварки, взаємні образи, після чого вона викликає поліцію. Також зазначив, що алкогольні напої зараз не вживає, нікому не погрожував фізичним насиллям, цінні речі з квартири не виносить, лише закладу вав у попередньому році свій мобільний телефон, але згодом його викупив. Останній конфлікт був наприкінці 2023 року. крім того зазначив, що вони мешкаю у трикімнатній квартирі і у кожного є своя власна кімната. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] (мати заявниці та заінтересованої особи), суду пояснила, що у квартирі вони мешкають у трьох. Від [PERSON] страждає і вона і її донька, адже коли він вип`є алкогольні напої то стає неурівноваженим. Згодна з тим, щоб заборонити йому входити у кімнату доньки. Щодо заборони сину мешкати у квартирі заперечувала, адже останньому нема куди піти жити. Свідок зазначила, що до певного часу її син та донька вживали алкогольні напої, однак останнім часом відмовилися від даної пагубної звички. Останній раз син застосовував фізичне насильство до доньки у листопаді 2023 року, коли на нього був складений протокол. Погроз з його боку щодо вбивства не чула. На протязі 2024 року фактів фізичного насильства не було, лише ображав нецензурною лайкою. Щодо економічного насильства пояснила, що її син у 2020 році закладав у ломбард золоті прикраси, але у 2024 році цього не було. Заслухавши думку заявниці її представника, заперечення заінтересованої особи, покази свідка, дослідивши матеріали справи і наявні в них докази, суд дійшов до таких висновків. Згідно з паспортом громадянки України серії [NUMBER] на ім`я [PERSON] [INFO] , місце проживання останньої зареєстровано за адресою: [ADDRESS] , починаючи з 05.02.2005 року (а.с.7-9). Відповідно до постанови Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 04.12.2023 року, громадянина [PERSON] притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.173-2 КУпАП щодо вчинення адміністративного правопорушення відносно своєї сестри [PERSON] у вигляді штрафу (а.с.4-6). Згідно з терміновими заборонними приписами стосовно кривдника [PERSON] серії АА №412882 по відношення до потерпілої [PERSON] від 02.04.2024 року встановлено факт вчинення домашнього насильства по відношенню до останньої (а.с.3). Питання видачі обмежувального припису регулюється Цивільним процесуальним\~Кодексом України та Законом України «Про запобіганню та протидію домашньому насильству». Відповідно до ст.350-1\~ЦПК України заява про видачу обмежувального припису подається до суду за місцем проживання (перебування) особи, яка постраждала від домашнього насильства або насильства за ознакою статі, а якщо зазначена особа перебуває у закладі, що належить до загальних чи спеціалізованих служб підтримки постраждалих осіб, - за місцезнаходженням цього закладу. Пунктом 1 ч.1 ст.350-2\~ЦПК України передбачено, що заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства, або її представником - у випадках, визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Заінтересованими особами у справах про видачу обмежувального припису є особи, стосовно яких подано заяву про видачу обмежувального припису (ч.1ст.350-3 ЦПК України). Згідно з п.п.3, 14, 17 ч.1ст.1\~Закону України\~«Про запобігання\~та протидію\~домашньому насильству» домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи. Фізичне насильство - форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру. Кривдником є особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі (п.6 ч.1ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»). Відповідно до пункту 2 частини 1 ст.24\~Закону України\~«Про запобіганню\~та протидію\~домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству, серед іншого, належить обмежувальний припис стосовно кривдника. Згідно з п.1 ч.1ст.26\~Закону України\~«Про запобігання\~та протидію\~домашньому насильству» право звернутися до суду із заявою про видачу обмежувального припису стосовно кривдника мають постраждала особа або її представник. Згідно з ч.2 ст.26\~Закону України\~«Про запобігання\~та протидію\~домашньому насильству» обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: 1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; 2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; 3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною; 4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; 5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Частиною 3 статті 26\~цього Закону передбачено, що рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. Оцінкою ризиків вважається оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи (п.9 ч.1 ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»). Обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців (ч.4 ст.26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству») У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року у справі № 756/3859/19 зазначено, що, враховуючи положення Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у Кодексі України\~про адміністративні\~правопорушення та КК України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях. Частиною 2 ст.3\~Закону України\~«Про запобігання\~та протидію\~домашньому насильству» визначено перелік осіб, на яких поширюється дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання, серед яких - батьки (мати, батько) і дитина (діти). Необхідною умовою для застосування судом до заінтересованої особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству є вчинення по відношенню до заявника домашнього насильства, що підлягає доказуванню. Частиною 3 статті 12, частиною 1 статті 81\~ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1, п.1 ч.2 ст.76, ч.1, ч.2 ст.77, ч.2 ст.78, ч.1 ст.95\~ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються зокрема письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до ч. 6 ст.81, ч.1 ст.89\~ЦПК України доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Досліджені судом доказами, зокрема постановою Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 04.12.2023 року, терміновим заборонним приписом стосовно кривдника, поясненнями свідка, підтверджується вчинення [PERSON] домашнього насильства відносно [PERSON] . Разом з тим факти домашнього насильства мають епізодичний характер і в основному мають місце у минулому. У 2024 році знайшло лише підтвердження застосування [PERSON] по відношенню до [PERSON] психологічного насильства Приймаючи до уваги досліджені докази, суд дійшов висновку про наявність обставин, які входять до предмету доказування у даній справі та доведеності факту вчинення [PERSON] психологічного насильства щодо заявниці. Протидія насильству у сім`ї є одним із важливих напрямів суспільного розвитку. Вона розглядається не лише як соціальна проблема, а, насамперед, як проблема захисту прав людини. При здійсненні насильства в сім`ї відбувається порушення прав і свобод конкретної людини, що вимагає втручання з боку держави і суспільства. Невжиття своєчасних обмежувальних заходів щодо кривдника може призвести в подальшому до завдання шкоди здоров`ю потерпілої від насильства у сім`ї. Враховуючи надані докази, з огляду на встановлені судом обставини, заявник, як жертва такого насильства, потребує захисту у порядку, передбаченому Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», тому суд доходить висновку про обґрунтованість заяви. Суд вважає, що існує високий рівень вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких наслідків його вчинення щодо постраждалих осіб, такі ризики є реальними. Разом з тим, виходячи з конкретних обставин справи, показів свідка, суд вбачає, що для забезпечення дієвого та ефективного захисту заявниці необхідно задовольнити заяву частково та застосувати обмежувальний припис щодо [PERSON] строком на 4 місяці, яким визначити тимчасові обмеження його прав з урахуванням характеру насильства, яке було застосовано до заявниці у 2024 році. Відтак, суд вважає, що вимоги заяви про видачу обмежувального припису у вигляді заходів тимчасового обмеження прав підлягають частковому задоволенню. Згідно з ч.4 ст.350-6\~ЦПК України рішення суду про видачу обмежувального припису підлягає негайному виконанню, а його оскарження не зупиняє виконання. Також суд роз`яснює, що відповідно до ст.350-7\~ЦПК України за заявою осіб, визначених статтею 350-2 цього Кодексу, обмежувальний припис може бути продовжений судом на строк не більше шести місяців після закінчення строку, встановленого рішенням суду згідно з частиною другою статті 350-6 цього Кодексу.

Outcome: partial